Справа № 473/1919/16-к
УХВАЛА

24.09.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

у ході розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінального провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого: 03.04.2015 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, покарання не відбув
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, п.п. 11, 12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м.Вознесенськ Миколаївської області, не одруженого, не працюючого, маючого середню спеціальну освіту, жителя АДРЕСА_2 , не судимого в силу ст. 89 КК України;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, п.п. 11, 12, ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України,

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України: можливість обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки вчинивши особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, останній розуміє наслідки скоєного кримінального правопорушення та передбачену відповідальність. Також не має постійного джерела доходу, ніде не працює та не навчається; незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, які наразі не допитані шляхом їх залякування та погроз, іншого впливу на них, крім того, може впливати на обвинуваченого ОСОБА_7 з метою надання останнім показів на його користь для уникнення кримінальної відповідальності; вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.03.2015 року за скоєння аналогічного злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та звільнений від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Вказував на відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`які.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказуючи на те, що він є невинним за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочинів, не буде переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків, має поганий стан здоров`я, прохав обрати по відношенню до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вказала, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не знайшли свого підтвердження. Також вказала на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, який постійно погіршується.

Вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Цетрального районного суду м.Миколаєва від 1 квітня 2016 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 травня 2016 року.

У подальшому вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2019 року на строк до 27 вересня 2019 року.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується включно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання особи під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховуватися від суду, на даний час не зменшився. Також враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.1 ст. 263 та п.п. 11, 12, ч.2 ст. 115 КК України, за які законом може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, розуміє наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. Вказане сприяє тому, що він не працює, не має постійного джерела доходу.

Крім того, суд вважає, що вказаний прокурором інший ризик вчинити інше кримінальне правопорушення теж не зменшився, оскільки ОСОБА_6 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.03.2015 року за скоєння аналогічного злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та звільнений від покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, вчинив злочини, у скоєнні яких він обвинувачується, у період іспитового строку під час відбування покарання, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з тим, вказаний прокурором ризик того, що обвинувачений ОСОБА_6 може впливати на свідків, потерпілих у кримінальному провадженні, які ще не допитані у судовому засіданні шляхом залякування та погроз, вчинення іншого впливу на потерпілих та свідків, у ході підготовчого судового засідання не підтвердився, оскільки відсутні докази на підтвердження цього.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, чим тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Також судом враховуються позиція, викладена у п. 79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року: «Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи».

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені раніше ухвалами суду ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.
За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на два місяці, а саме: до 22 листопада 2019 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбаченим цим Кодексом, крім випадків передбачених частиною четвертою цієї статті.
Так, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений обвинувачується у злочині, який спричинив загибель людини.
Керуючись ст.ст. 331, 371-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжити до 22 листопада 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.
Повний текст ухвали проголошений 26 вересня 2019 року о 8 годині 10 хвилин.

Головуючий: суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3