Справа № 297/2362/18
Закарпатський апеляційний суд
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
29.10.2019 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :
вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2018 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, не одружена, з вищою освітою, працююча вчителькою української мови ЗОШ с. В. Береги Берегівського району, раніше не судима,
визнана винною і їй призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачена ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 2860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) гривень.
Арешт, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 14.08.2018 на автомобіль марки «ВАЗ 2101», д. н. з. НОМЕР_1 скасовано.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ 2101», д. н. з. НОМЕР_1 , що зберігається на спец. майданчику Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області, ухвалено після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_9 .

Згідно вироку ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
12 серпня 2018 року приблизно о 18-й годині ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», д. н. з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , рухаючись по автодорозі між населеними пунктами с. Шом с. Горонглаб Берегівського району, порушила вимоги передбачені п. п. 10.1, 12.1, 1.10 Правил дорожнього руху України, що підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи № 9988 від 19.09.2018, а саме, не вибравши безпечну швидкість руху, втратила керування автомобілем та виїхала за межі проїзної частини дороги вправо, де зіткнулася із деревом, у результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 96 від 17.09.2018 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 03-й годині померла в Берегівській ЦРЛ, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 103 від 23.08.2018.
Вчинені ОСОБА_6 дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначене їй покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки, вказує на те, що вирок у частині застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення її від відбування призначеного покарання є незаконним. Посилається на те, що, дійшовши висновку про можливість звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції, не врахувавши роз`яснення, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», та в порушення вимог ст. 77 КК України, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначив від відбування якого саме виду покарання основного чи додаткового звільнено обвинувачену ОСОБА_6 , чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного їй основного покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки та поклавши на неї передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язки, а в решті вирок залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілої ОСОБА_11 , та кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 286 КК України, ґрунтуються на сукупності безпосередньо досліджених під час судового розгляду кримінального провадження та наведених у вироку доказів, прокурором, обвинуваченою та адвокатом не оспорюються, тому апеляційним судом, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, не перевіряються; визнаються належним чином вмотивованими, такими, що узгоджуються з вимогами закону.
Під час апеляційного розгляду справи обвинувачена ОСОБА_6 пояснила, що повністю визнає вину в скоєнні злочину, щиро кається у вчиненому. Не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване звільнення її від додаткового покарання.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, про необґрунтоване звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів задовольняє й вважає, що у вироку не вмотивовано судження про те на підставі чого суд прийшов до висновку про необхідність звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом у межах апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції, і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанови), увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку. Відповідно до п. 9 вказаної Постанови судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі.
Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч. 2 статті 65 КК України).
Колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, в результаті якого потерпілому ОСОБА_10 заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження та смерть потерпілої ОСОБА_11 ; те, що обвинувачена своїми діями вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжке, що вчинений обвинуваченою злочин є необережним; обґрунтовано визнав, обставиною, що пом`якшує покарання повне визнання вини та щире каяття у скоєному; те, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченої і просили суворо її не карати; відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченої, її вік, стан здоров`я, зокрема, те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, після вчинення дорожньо-транспортної події вживала заходи для доставляння потерпілих до лікарні, дані досудової доповіді, відповідно до якої виправлення обвинуваченої без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
При оцінці доводів апеляційної скарги прокурора враховується те, що апелянтом не оспорюється як вид призначеного основного покарання - позбавлення волі, так і його строк три роки, а також вид та строк додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами на строк два роки.
Тому, відповідно до ст. 404 КПК України, висновок суду першої інстанції в цій частині колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, таким, що ґрунтується на вимогах закону.
Одночасно, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, звільнивши обвинувачену ОСОБА_6 на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки, звільнив її від відбування покарання як у виді позбавлення волі, так і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не врахувавши положення ст. 77 КК України та вимоги п. 9 вказаної вище Постанови.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, звільнивши обвинувачену ОСОБА_6 від відбування додаткового покарання не врахував завдані злочинними діями наслідки - потерпілому ОСОБА_10 заподіяно середньої тяжкості тілесне ушкодження та настання смерті потерпілої ОСОБА_11 , те, що злочині дії обвинуваченої поєднані з грубим порушення Правил дорожнього руху України.
Колегія суддів також вважає, що матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність передбачених ст. 30 КУпАП підстав для незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинувачена ОСОБА_6 необґрунтовано звільнена від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б давали підстави для скасування вироку з направленням справи на новий судовий розгляд, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог п. 4 ч. ч. 1, 2 ст. 409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є підставами для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання.
Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції, і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 , задовольнити.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 29 листопада 2018 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасувати.
За ч. 2 ст. 286 КК України призначити обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
У решті вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без зміни.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня його проголошення.

Судді: