справа № 208/3760/18
№ провадження 1-кп/208/240/19
УХВАЛА

29 травня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження № 0000668 від 21.04.2018 року та № 0000798 від 15.05.2018 року відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України,

встановив:
В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебувають вказані об`єднані кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 186 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений та захисник не заперечували проти клопотання прокурора.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.11.2017 року № 1-р/2017 визначено, що обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема домашнього арешту та тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються, у тому числі при закінченні досудового розслідування, коли деякі ризики вже можуть зникнути.

Відповідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та такими, що не переставали існувати заявлені прокурором ризикипереховування від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень з огляду на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, обізнаний з особами потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, розлучений та не має дітей на утриманні, тобто відсутні стійкі соціальні зв`язки, не має офіційного джерела доходу, що може призвести до вчинення злочинів з метою отримання грошових коштів для задоволення фізіологічних потреб. Враховуючи, що санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченого від суду у інший спосіб, ніж тримання його в умовах домашнього арешту.

Керуючись викладеним та ст. 176-178, 181, 194, 22 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 26 липня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1