Справа № 740/2922/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/844/19
Категорія - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000015 від 04.01.2019 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та прокурора у кримінальному провадженні першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року щодо:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 визначено обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М.Галицького».

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь місцевого бюджету м. Ніжин грошові кошти в сумі 5 221 грн. 58 коп., понесених КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М.Галицького» на лікування потерпілого ОСОБА_13 від кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 10 296, 3 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з втратою годувальника на утримання малолітньої дитини ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 щомісячно 1716,05 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з втратою годувальника на утримання малолітньої дитини ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення нею вісімнадцятирічного віку.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 04.01.2019 року, а саме на кухонний ніж з рукояткою чорного кольору, 3 стакани, чашку, кофту темного кольору.

Залишено в силі арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 18.01.2019 року, а саме на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «Delta EX 50QT» /д.н.з. НОМЕР_1 /, для забезпечення цивільних позовів.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 03.01.2019 року, близько 23 год., ОСОБА_10 перебував в будинку АДРЕСА_1 , де спільно з ОСОБА_13 розпивав спиртні напої. На ґрунті неприязних відносин, які раптово виникли під час розпивання спиртних напоїв, ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, наніс ОСОБА_13 один удар кухонним ножем в область черевної порожнини, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого в черевну порожнину колото-різаного поранення передньої черевної стінки, з наскрізним пошкодженням поперечно-ободової кишки та її брижі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , перебуваючи на лікуванні в КЛПЗ «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького», від отриманих тілесних ушкоджень помер. Смерть ОСОБА_13 настала в наслідок масивної крововтрати, котра у свою чергу є наслідком проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням поперечно-ободової кишки та брижі.

Вказаними вище діями, які виразились в завданні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду прокурором у кримінальному проваджені ОСОБА_11 була подана апеляційна скарга, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 , прокурор порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що судом були порушені вимоги ст.ст. 50, 65-67 КК України, що є підставою для скасування судового рішення. Суд в достатній мірі не врахував обставини та тяжкість вчиненого злочину та в подальшому, наявність обтяжуючих покарання обставин. Автор скарги звертає увагу, що до факту заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , від яких в подальшому потерпілий помер, ОСОБА_10 відносився байдуже, медичної допомоги надати не намагався. Враховуючи відсутність пом`якшуючих покарання обставин та при наявності обставин, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, його байдуже відношення до події одразу після заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, ненадання належної медичної допомоги потерпілому, призначення ОСОБА_10 покарання у мінімальному розмірі згідно санкції ч.2 ст. 121 КК України є явно несправедливим через м`якість.

Адвокат ОСОБА_9 звертаючись з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить:

- змінити оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_10 та перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України, призначивши покарання в межах санкції цієї статті;

- цивільний позов прокурора залишити без задоволення.

- стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 тисяч гривень. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує наступними доводами:

- з урахування протиправної, на думку адвоката, поведінки потерпілого який своїми діями створив умови та поставив ОСОБА_10 в стан коли він був вимушений захищати себе, своє здоров`я та життя, тобто в стан необхідної оборони, що підлягає кваліфікації за ст. 124 КК України;

- висновком судово-медичної експертизи №03 від 14.01.2019р. підтверджується наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , які відносяться до категорії легких та які є характерними для самозахисту;

- тілесних ушкоджень характерних для самозахисту у потерпілого ОСОБА_13 не виявлено, відповідно до висновку судово-медичної експертизи.

За вказаних обставин, переконаний адвокат, в судовому засіданні встановлено, що потерпілий вчинив насильство відносно ОСОБА_10 , завдавши йому тілесних ушкоджень стороннім предметом, що свідчить про протиправність дій саме потерпілого ОСОБА_13 . Саме такими діями потерпілого були створені умови та ОСОБА_16 був поставлений у стан необхідної оборони. Оскільки ОСОБА_16 не мав умислу на позбавлення життя потерпілого та лише захищався від нападу, його дії слід кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Крім того, захисник вказує, посилаючись на положення ч.1 ст. 1206 ЦК України, що в разі зміни правової кваліфікації не підлягає задоволенню цивільний позов прокурора. Також переконаний, що вразі перекваліфікації дій обвинуваченого та враховуючи неправомірний характер дій самого потерпілого, підлягає зменшенню сума стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_14 .

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

В запереченнях, що надійшли на адресу апеляційного суду прокурор акцентує увагу, що під час судового розгляду правильно встановлено відсутність ознак необхідної оборони в діях ОСОБА_10 . Також просить врахувати, що між потерпілим та обвинуваченим спочатку розпочався словесний конфлікт, який в подальшому переріс в активну фазу нанесення тілесних ушкоджень, тобто, дії потерпілого для ОСОБА_16 не були раптовими для вживання самозахисту, що підтверджується виявленими у обвинуваченого легкими тілесними ушкодженнями. Поведінка обвинуваченого після заподіяння тілесних ушкоджень не свідчить про самозахист, а навпаки вказує про настання бажаного обвинуваченим результату.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з мотивів в ній зазначених, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, думку ОСОБА_10 та його адвоката, які просили вирок місцевого суду змінити та перекваліфікувати дії обвинуваченого на необхідну оборону, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Твердження захисника в своїй апеляційній скарзі про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України, не заслуговують на увагу і не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Так, відповідальність за ст.124 КК України за заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в разі перевищення меж необхідної оборони, настає лише за умови, що здійснений винним захист явно не відповідав небезпечності посягання чи обстановці, яка склалася.

1. Об`єктом злочину виступає здоров`я особи .

2. Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діями; 2) наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а також 4) певною обстановкою.

Ст. 124 містить склад привілейованого умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Заподіяння таких ушкоджень підлягає кваліфікації за цією статтею у трьох випадках, а саме, у разі його вчинення при перевищенні:

1) меж необхідної оборони. У цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, при захисті від суспільне небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту. Про умови правомірності необхідної оборони та поняття перевищення такої оборони див. ст. 36 та коментар до неї;

2) меж захисту в обстановці уявної оборони. Тяжкі тілесні ушкодження заподіюються за обставин, коли реального суспільне небезпечного посягання з боку потерпілого не було і винна особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Про умови правомірності уявної оборони та поняття перевищення такої оборони див. ст. 37 та коментар до неї;

3) заходів, необхідних для затримання злочинця. Діяння полягає e заподіянні тяжкої шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень особі, яка вчинила злочин, при її затриманні, але з перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 121 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є відповідна обстановка вчинення злочину перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони.

Обставинами кримінального правопорушення, доказами по кримінальному провадженні встановлено дії потерпілого ОСОБА_13 не були таким суспільно небезпечним посяганням, зокрема, нападом, не були безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень або такої негайної та невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони, тим більше із застосуванням ножа.

Тобто, - обвинувачений ОСОБА_10 не перебував при вчиненні злочинного діяння у стані необхідної оборони, а отже в його діях відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №09 від 27.02.2019 у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням поперечно-ободової кишки та брижі, внутрішньо-черевна кровотеча, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень. По механізму спричинення виникло внаслідок удару предметом, що володіє колюче-ріжучими властивостями та контактною поверхнею повздовжній розмір якої становить 2,0 см. Смерть ОСОБА_13 , 1989 року народження, настала внаслідок масивної крововтрати, котра у свою чергу є наслідком проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням поперечно-ободової кишки та брижі (Том №1, а.п.92-100).

Відповідно до висновку експерта №03 від 14.01.2019 у обвинуваченого ОСОБА_10 , 1964 року народження, виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна тім`яної ділянки голови. Садна лівого передпліччя, синця лівого плеча, синця грудної клітки зліва та синця лівої клубової кістки, які у своїй сукупності і кожне окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (Том №1, а.п. 84-87).

Свідок ОСОБА_17 будучи допитаним в судовому засіданні, надав показання, що ввечері 03.01.2019 року він разом з ОСОБА_13 перебували в будинку ОСОБА_10 , де спільно з ним спілкувались та вживали спиртні напої.

Свідок вийшов з помешкання на досить незначний проміжок часу, а коли повернувся - до нього підійшов ОСОБА_13 і почав просити невідкладно викликати швидку допомогу, демонструючи поріз на животі. В будинку були сліди боротьби, розкидані по підлозі горіхи, зламаний стілець. Обвинувачений вже перебував в іншій кімнаті та жодним чином не реагував на перебіг подій.

Після того, як до ОСОБА_13 приїхали працівники швидкої допомоги, ОСОБА_10 одразу активізувався і почав їх також просити надати потерпілому невідкладну медичну допомогу. Свідку нічого не відомо ані про причини конфлікту, ані про обставини нанесення потерпілому удару ножем в живіт. До медичних працівників ОСОБА_10 зі скаргами на здоров`я або ж необхідності надання йому допомоги не звертався, хоча в нього на голові було помітно пляму бурого кольору схожу на кров. Обвинувачений в присутності свідка не підтверджував факт нанесення ним ОСОБА_13 проникаючого удару ножем в живіт.

Допитаний в судовому засіданні районного суду свідок ОСОБА_18 , який працює лікарем швидкої медичної допомоги, надав показання, що ввечері 03.01.2019 року, приїхавши на виклик, побачив потерпілого ОСОБА_13 , який вже лежав на підлозі кімнати. В помешканні він побачив сліди боротьби: в кутку лежав розламаний стілець та зібгану на підлозі доріжку. ОСОБА_10 перебував за столом в іншій кімнаті та забивав тютюном гільзу, абсолютно не реагуючи на їх прибуття. Проте, після огляду потерпілого та констатації в нього поранення, до свідка підійшов обвинувачений і в агресивній формі почав з`ясовувати причини їх перебування в будинку. Останній не скаржився на самопочуття і видимих тілесних ушкоджень в нього не виявлено, однак обличчя було досить бліде. Свідок підтвердив, що ОСОБА_10 дістав з власної кишені ножа та передав його працівникам поліції, зазначивши про нанесення ним удару потерпілому. Обвинувачений не повідомляв щодо вчинення відносно нього ОСОБА_13 будь-яких протиправних дій.

Аналогічні показання свідку ОСОБА_18 були надані в судовому засіданні районного суду і свідком ОСОБА_19 , яка в вечірній час 03.01.2019 року як фельдшер швидкої медичної допомоги прибула на виклик та надавала невідкладну медичну допомогу ОСОБА_13 . Свідок підтвердила початкову безініціативність та байдужість в поведінці обвинуваченого, проте в подальшому вказала на його прохання в наданні допомоги потерпілому.

З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.01.2019 року встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 повідомив про нанесення йому близько 23 год. 03.01.2019 року ОСОБА_10 в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин одного удару ножем в область черевної порожнини (Том №1 а.с.180).

Аналогічні показання ОСОБА_13 зафіксовані в його протоколі допиту як потерпілого від 04.01.2018 року (Том №1 а.с.79).

Вказані обставини стали підставою для внесення 04.01.2019 року відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування відносно ОСОБА_10 за ознаками кримінального правопорушення, що передбачене ч.2 ст.121 КК України (Том №1 а.с.175).

Згідно протоколу огляду місця події від 04.01.2019 року та фото-таблиць, проведеного в порядку ч.3 ст.233 КПК України, вбачається, зокрема, наявність слідів конфлікту в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується як загальним розташуванням в кімнаті предметів домашнього побуту, так виявленим ножем і спортивною курткою зі слідами речовини бурого кольору, яка схожа на кров (Том №1 а.с.59-66,77).

Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи наявні у обвинуваченого тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, їх локалізацію та спосіб нанесення (зокрема зі слів обвинуваченого, стільцем чи частиною табуретки) та тілесне ушкодження потерпілого у вигляді ножового поранення передньої черевної стінки, від якого останній помер, апеляційний суд приходить до висновку, що вданому випадку в діях ОСОБА_10 відсутнє умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Сам обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.121 КК України не визнав та показав, що під час конфлікту, який спочатку був словесним, а потім ОСОБА_13 наніс удари розламаною табуреткою та замахнувся для нанесення удару в голову ніжкою стільця.

Такі показання обвинуваченого також спростовують доводи апеляційної скарги про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого із ч.2 ст.121 КК України на ст.124 КК України. Тобто, дії потерпілого для ОСОБА_10 не були раптовими і такими, що потребували використання саме ножа для припинення дій потерпілого, який перебуваючи у власному помешканні міг обрати більш прийнятний спосіб для припинення конфлікту.

Крім того, показання потерпілої ОСОБА_7 , які колегія суддів оцінює показаннями з чужих слів та показання свідка ОСОБА_17 не підтверджують нападу ОСОБА_13 на обвинуваченого, від якого він змушений був захищатись. Байдуже ставлення до пораненого ОСОБА_13 з боку обвинуваченого до приїзду швидкої допомоги свідчить про бажання останнього заподіяти ОСОБА_13 тілесні ушкодження саме з причин особистих неприязних стосунків.

Суд першої інстанції, належним дослідивши наявні докази, зокрема показання свідків, письмові докази по справі та речові докази, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_13 .

Враховуючи, що колегією суддів не встановлені підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого, а тому і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката в частині його вимоги щодо відмови у цивільному позові прокурора та щодо зменшення відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Не заслуговують на увагу і є безпідставними твердження прокурора щодо неврахування судом конкретних обставини, в тому числі і вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та тяжкість вчиненого злочину, а також наявність обтяжуючих покарання обставин при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 .

Як вбачається з оскаржуваного вироку, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких; фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, спосіб, наслідки, поведінку потерпілого ОСОБА_13 ); особу обвинуваченого: вік, освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище, учасника бойових дій, наявність відзнаки Президента України; формально-позитивну характеристику за місцем проживання, посередню характеристику з попереднього місця роботи, позитивну службову характеристику як військовослужбовця; відсутність даних про притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра; добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди потерпілій та щирі висловлювання співчуття в зв`язку з смертю її чоловіка; позицію потерпілої, яка у вирішенні питання щодо виду та міри покладається на розсуд суду, думку прокурора, який наполягав на призначенні у виді восьми років позбавлення волі.

Також судом першої інстанції враховано, що обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_20 , відповідно до ст.66 КК України не встановлено. Обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_20 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

За наведених обставин, прохання прокурора про призначення ОСОБА_20 більш суворого покарання є безпідставним і до задоволення не підлягає.

Навпаки, колегія суддів, враховуючи обставини кримінального провадження, віктимну поведінку потерпілого, яка виразилась у спільному розпитті спиртних напоїв з Британом, визнає пом`якшуючою покарання обставиною для обвинуваченого, що спровокувало дані події, а також добровільне часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, відповідно до заяви ОСОБА_14 адресованій районному суду (Том №1, а.с. 238), що також визнається апеляційним судом пом`якшуючою обставиною та в цілому є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з огляду на позитивні дані про особу обвинуваченого, який відповідно до довідки та витягів з наказу Міністерства оборони України (Том №1,а.с. 200-202) брав безпосередню участь в антитерористичній операції та відповідно до посвідчення (Том №1, а.с.190) є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою Президента України за участь в антитерористичній операції (Том №1, а.с. 236), за місцем служби (Том №1, а.с. 199) та місцем роботи (Том №1, а.с.198) характеризується виключно позитивно, враховуючи вік обвинуваченого, стан здоров`я, відсутність притягнення до адміністративної відповідальності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, тому на думку апеляційного суду, усі наведені вище обставини є підставою для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, з огляду на позитивні дані про особу обвинуваченого та наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, враховуючи наявність однієї обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_20 призначене покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням вимог ч.1 ст. 69 КК України, тобто призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, а саме у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що таке покарання, буде необхідним й достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів та домірне скоєному, а тому, за наведених підстав, вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні першого заступника керівника Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 вересня 2019 року змінити в частині призначення покарання ОСОБА_10 .

Пом`якшити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст. 121 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до п`яти років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4