Справа №127/4294/17
Провадження №1-кп/127/726/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_13 ,
представника потерпілих ОСОБА_14 ,
представника служби у справах дітей ВМР ОСОБА_15 ,
захисника ОСОБА_16
обвинуваченого ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000098, які надійшли з Вінницької місцевої прокуратури з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, українця, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_17 12 січня 2017 року о 10:00 год., знаходився за своїм місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , до його квартири зайшла дружина ОСОБА_11 разом із малолітнім сином ОСОБА_12 з метою повернути зарядний пристрій до мобільного телефону, який отримали від ОСОБА_17 напередодні. Так, перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири у ОСОБА_17 з ОСОБА_11 виник конфлікт пов`язаний з розлученням та обмеженням доступу до спілкування з малолітнім ОСОБА_12 . У цей час у ОСОБА_17 виник злочинний умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 та малолітнього ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, всупереч волі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи на меті змусити дружину залишити останньому малолітнього сина, ОСОБА_17 зачинив на ключ вхідні двері до квартири АДРЕСА_2 , тим самим позбавивши ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змоги самостійно залишити приміщення квартири, та протримав їх до того часу, поки працівники ГУДСНС України у Вінницькій області у присутності працівників поліції за допомогою спеціальної техніки вирізали вхідні двері, під час чого ОСОБА_17 , наніс в область голови ОСОБА_11 удари, заподіявши тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 60 від 13.01.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень, та випустили ОСОБА_11 і її малолітнього сина ОСОБА_12 з приміщення вищевказаної квартири, що мало місце о 13:30 год.12 січня 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_17 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав.
Суду пояснив, що 12 січня 2017 року зранку до нього зайшла колишня дружина з сином щоб віддати зарядний пристрій. Коли вони зайшли до квартири обвинувачений за звичкою закрив двері на ключ та поставив його до своєї кишені, не маючи ніякого злого умислу. Обвинувачений погрався з сином на ігровій приставці і коли потерпіла сказала, що її треба йти на автобус, виявилось що ніде не можуть знайти ключа від вхідних дверей.
Потерпіла просила відкрити двері декілька разів, вона не могла вийти, через що виник конфлікт. Син обвинуваченого також просив випустити їх з квартири, він був схвильований станом матері, оскільки вона переживала і він теж хвилювався.
Коли дружина з сином зайшли до квартири, обвинувачений закрив двері на ключ і поставив його до кишені, а потім через пару днів виявив його за диваном.
Працівників поліції викликала кума потерпілої ОСОБА_18 . Працівники поліції коли приїхали до квартири, запитали що сталося, на що обвинувачений відповів, що не може знайти ключа від квартири і повідомив, що зараз приїде його мати з села Вороновиця і відкриє двері. Мати обвинуваченого приїхала, коли вже були вирізані двері.
Обвинувачений не може пояснити чому потерпілій потрібна була медична допомога.
Був момент, що обвинувачений нагнувся в коридорі і зіштовхнувся з потерпілою, вони між собою випадково вдарилися лобами. Тілесних ушкоджень обвинувачений потерпілій не наносив.
Обвинувачений розуміє що стався неприємний випадок, розуміє що треба було бути уважнішим, тобто зразу виявити відсутність ключа, зараз у обвинуваченого з потерпілою нормальні відносини, він приходить в гості, купує речі, допомагає.
Потерпіла хвилювалася, переживала, коли не могли відкриті двері і це бачив їх син, тому дитина знервувалася.

Незважаючи на не визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України повністю підтверджена показаннями потерпілих та свідків, даних у судовому засіданні.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 , суду пояснила, що обвинувачений, являється її колишнім чоловіком.
12 січня 2017 року о 10.00 год. потерпіла з своїм малолітнім сином заїхали на квартиру, де проживає обвинувачений, АДРЕСА_1 , щоб повернути йому зарядний пристрій до телефону.
Обвинувачений ОСОБА_17 відкрив двері квартири, запросив їх в середину, закрив вхідні двері квартири на ключ, свого сина відвів до кімнати показати приставку, а потерпіла залишилася в коридорі. Через деякий час потерпіла повідомила, що їй необхідно йти, на що обвинувачений сказав, що вона нехай іде, а дитину він не відпустить з квартири. Після цього їхній син почав плакати, нервувати. Під час перебування потерпілої у квартирі обвинуваченого, останній обзивав її нецензурною лайкою, малолітній син постійно плакав, нервував, просив батька відкрити двері, випустити їх з квартири. Тоді потерпіла зателефонувала до матері обвинуваченого і повідомила про ситуацію, яка сталася, на що та відповіла, що не приїде, щоб вони розбиралися самі. Потерпілій невідомо чи шукав обвинувачений ключа, оскільки вона була в коридорі, а обвинувачений в кімнаті.
Не маючи змоги разом із сином залишити квартиру потерпіла біля 11.00 годин зателефонувала до своєї куми ОСОБА_19 , попросила прийти та допомогти їй з дитиною вийти з квартири, у якій її закрив колишній чоловік.
Після приїзду куми, яка стукала у двері, вимагала випустити потерпілу з дитиною, обвинувачений не реагував та продовжив утримувати їх у квартирі. Після цього потерпіла сказала ОСОБА_19 викликати поліцію. Коли приїхали працівники поліції, вони через двері запитали хто зачинив двері, на що потерпіла відповіла, що її колишній чоловік. Працівники поліції покликали обвинуваченого і він через двері повідомив працівникам поліції, що не знає де ключі, також сказав щоб не звертали увагу на потерпілу, що вона не друже з головою, оскільки у неї «жовта картка». Потім потерпілій та її сину стало погано, син почав задихатися, потерпіла сказала людям за дверима зробити щось і дитина сама просилася випустити її з мамою з квартири. Працівники поліції вирішили викликати швидку допомогу і працівників МНС та вирізати двері. Під час перебування потерпілої в квартирі обвинувачений навмисно вдарив її головою в голову, дитина почала плакати, кричати до батька щоб той не бив маму. Потім відкрили двері, надали медичну допомогу, працівники поліції затримали обвинуваченого і допитали всіх.
Потерпіла з своїм малолітнім сином були закриті в квартирі в період часу з 10.00 год. до 13.30 год. Коли обвинувачений закрив вхідні двері, ключ він сховав до своєї кишені, у потерпілої своїх ключів від квартири не було.
Потерпіла зателефонувала до своєї куми, а не в поліцію, оскільки у неї в телефоні не працювали кнопки і потерпіла зробила виклик на останній набраний номер.
Потерпіла підтверджує, що на даний час у неї з обвинуваченим нормальні стосунки, він відвідує сина, допомагає матеріально.
При вирішенні міри покарання просила суд обрати обвинуваченому міру покарання не пов`язану з позбавленням волі.

Допитаний в судовому засіданні в присутності представника служби дітей ВМР, свого законного представника ОСОБА_13 малолітній потерпілий ОСОБА_12 , суду пояснив, що обвинувачений, являється його батьком.
В січні 2017 року потерпілий разом з мамою прийшов до батька, повернути зарядний пристрій від телефону. Батько закрив двері, потерпілий не знав де ключі від квартири, він плакав оскільки хотів вийти з квартири. Потерпілому невідомо чи було відомо його матері де знаходились ключі від квартири. Потім було викликано поліцію, яка вирізала двері, відкрила їх і випустила потерпілого з мамою з квартири.
Потерпілий проживає з мамою, батько приходить в гості, гарно відноситься, після того випадку.

Допитаний в судовому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_13 суду пояснив, що очевидцем події він не був про все, що сталося він дізнався від малолітнього внука та прийомної дочки, а саме що 12 січня 2017 року обвинувачений ОСОБА_17 закрив їх у своїй квартирі та не випускав. Після звільнення їх працівниками поліції та працівниками МНС, малолітній потерпілий був дуже наляканий, плакав ОСОБА_13 шукав для внука дитячого психолога, щоб його трохи підлікувати.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , суду пояснила, що працює інспектором роти № 3 Управління патрульної поліції м. Вінниці, з обвинуваченим та потерпілою знайома в рамках даного кримінального провадження.
12 січня 2017 року свідок отримала виклик на лінію «102» про те, що чоловік закрив в квартирі свою колишню дружину та малолітнього сина, години виклику свідок не пам`ятає. Коли вони прибули на виклик, там на них чекала подруга чи кума потерпілої, яка повідомила, що у неї з потерпілою є зв`язок по телефону, свідок почула, що в квартирі АДРЕСА_2 були крики, плач дитини і жінки, свідок спочатку просила обвинуваченого добровільно відкрити двері, але чоловік відмовлявся відкривати двері. В зв`язку з тим, що обвинувачений двері не відкривав на місце події було викликано швидку, працівників міністерства надзвичайних ситуацій та слідчо-оперативну групу. Свідок почула, що жінці стало погано, вона задихається, болить серце, після чого було спільно прийнято рішення вирізати двері квартири. Зайшовши в квартиру вони побачили чоловіка, жінку, малолітнього хлопчика, які плакали, хлопчика всього трясло. Медичні працівники оглянули потерпілу та її сина та надали їм медичну допомогу.
ОСОБА_11 пояснювала, що її колишній чоловік закрив їх у квартирі з невідомих причин, на неодноразові прохання відкрити двері реагував зухвало та погрожував. Десь приблизно 40 хвилин працівники поліції просили обвинуваченого добровільно відкрити двері, на що останній не реагував. Взагалі працівники поліції на виклику за адресою 1-й проїзд Чехова 30/67 перебували близько 2-3 годин.

Свідок ОСОБА_21 допитаний в судовому засіданні пояснив, що працює в патрульній поліції м. Вінниці та, перебуваючи на чергуванні, отримав виклик на лінію «102», про те, що чоловік закрив в квартирі свою колишню дружину з малолітнім сином і не випускає. Прибувши на місце, на сходинковій клітці біля дверей квартири було виявлено подругу потерпілої, яка повідомила, що обвинувачений не випускає потерпілу з квартири, також повідомила, що вона має зв`язок з потерпілою по телефону. В цей час свідок чув голос потерпілої, яка просила випустити її з квартири. На питання свідка де ключі від квартири, потерпіла відповіла, що у неї ключів немає, а де ключі обвинуваченого їй не відомо. При спілкуванні з обвинуваченим, останній повідомив, що нічого потерпілій не заважає піти з квартири, що потерпіла зайшла сама, сама нехай і уходить. Свідок попередив про те, що буде застосована законні міри, буде викликано МНС та вирізані двері, на що обвинувачений не реагував.
. В цей час потерпіла повідомила, що їй погано, у неї болить серце, тоді свідок знову звернувся до обвинуваченого і просив відчинити двері, почала плакати дитина. Тоді було прийнято спільне рішення, викликати працівників МНС, які вирізали двері, було викликано швидку допомогу. Коли свідок потрапив до квартири, він добре пам`ятає, що обвинуваченого саме більше турбувало що в його квартири вирізані двері, він постійно повторював, що працівники поліції за це будуть відповідати, а стан його колишньої дружини та дитини його не турбував, також чинив опір при затриманні.
Свідок неодноразово пропонував вирішити конфлікт мирно, відкрити двері та випустити потерпілих, але обвинувачений не йшов на контакт, а потерпіла не мала можливості.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що 12 січня 2017 року вона мала зустрітися з своєю кумою ОСОБА_23 . До свідка зателефонувала ОСОБА_24 , повідомила що знаходиться в квартирі її колишнього чоловіка, що він їх з сином закрив і не випускає, попросила приїхати до його квартири і поговорити з ним, можливо він свідку відчинить двері.
Свідок прибула на місце, постукала в двері квартири та попросила обвинуваченого відкрити двері, обвинувачений категорично відмовлявся відкрити двері, свідок по телефону запитала у потерпілої, що робити, на що почула відповідь викликати поліцію. Працівники поліції прибувши на місце, приблизно годину просили ОСОБА_25 відкрити двері, останній не реагував. Спільно було прийнято рішення викликати працівників надзвичайних ситуацій, прибувши останні на місце, поспілкувавшись з обвинуваченим вирішили вирізати двері. Крім того, на місце було викликано швидку допомогу, оскільки потерпіла, через двері повідомляла, що їй стало погано, її болить серце, потерпали руки. Зайшовши в квартиру потерпіла та її син плакали, їм була надана перша медична допомога, обвинувачений ОСОБА_26 нічого не пояснював.
Стосунки у потерпілої та обвинуваченого були нормальні, хоча були розлучені.
Потерпіла розмовляючи із свідком по телефону, перервала розмову не закінчивши її, потім пояснивши, що в цей час її вдарив обвинувачений. Також коли потерпіла вже вийшла з квартири, свідок побачила у неї гулю. Крім того, свідок чула через двері, як дитина кричала, щоб батько не бив маму.

Інші свідки судом не допитувалися, так як сторони провадження не заявляли про це відповідних клопотань.

Крім показань обвинуваченого, потерпілих та свідків вина ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України підтверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні:
- витягом з кримінального провадження №0000098, відповідно до якого 12.01. 2017 року до ЄРДР внесенні відомості за ч.2 ст. 146 КК України;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 січня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_27 просить прийняти міри до ОСОБА_17 який в період часу з 10.00 по 14.00 год. 12.01.2017 незаконно утримував її та дитину ОСОБА_12 в приміщенні своєї квартири АДРЕСА_3 ;
- протоколом огляду місця події від 12 січня 2017 року, відповідно до якого в присутності понятих та власника приміщення оглянуто місце події за адресою АДРЕСА_4 , а саме сходинкова клітина що веде до квартир АДРЕСА_5 де виявлені виламані вхідні двері до квартири АДРЕСА_6 ;
- висновком експерта № 60 від 12.01.2017 відповідно до якого у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, на правому та лівому плечах. Вказані ушкодження у ОСОБА_11 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого предмета (предметів), давність утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи 12.01.2017р.;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14 січня 2017 року із застосуванням відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 розповідає про події, які відбулися 12 січня 2017 року;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06 лютого 2017 року із застосуванням відеозапису, оглянутого в судовому засіданні, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 розповідає про події, які відбулися 12 січня 2017 року;
- висновком експерта № 152 від 06.02.2017 відповідно до якого у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, на правому та лівому плечах. Вказані ушкодження у ОСОБА_11 належать до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії тупого предмета (предметів), давність утворення, можливо, в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи 12.01.2017р. Характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_11 свідчать про травматичні дії в ділянки голови та обох плечей, що не суперечить обставинам відображеним за показами ОСОБА_11 та проведеним з нею слідчим експериментом від 06.02.2017 року;
- оглянутим в судовому засіданні диском «Perfeo» 123/201-17 з відеозаписами з нагрудних камер працівників управління патрульної поліції на яких відображені події, які мали місце 12 січня 2017 року за адресою АДРЕСА_7 .
Згідно довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. Ющенка» ОСОБА_17 на обліку не перебуває.
Згідно довідки Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» ОСОБА_17 на обліку не перебуває.
За місцем проживання ОСОБА_17 характеризується позитивно.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що вина ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 146 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду. Показання потерпілих та свідків логічні та узгоджені між собою, тоді як пояснення ОСОБА_17 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суперечать іншим показанням та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює його показання і вважає, що таким чином він намагається ввести суд в оману та прагне уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення та перекласти свою вину на інших осіб.
Показання обвинуваченого ОСОБА_17 про те, що він не бажав утримувати потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у своїй квартирі та про те що він загубив ключі спростовуються показаннями потерпілих, свідка ОСОБА_22 , свідків працівників поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та відеозаписами з їх камер спостереження на яких відображено як протягом тривалого часу вони вмовляли обвинуваченого відкрити двері квартири, потім викликали працівників служби надзвичайних ситуацій, які шляхом вирізання вхідних дверей відкрили квартиру і звільнили потерпілих.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Оцінивши досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі вчинене щодо малолітнього та щодо двох осіб.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_17 судом не встановлені.
При обрані виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_17 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Речові докази, а саме диск «Perfeo» 123/201-17 з відеозаписами з нагрудних камер працівників УПП м. Вінниці приєднаний до матеріалів кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів ОСОБА_17 не можливе без ізоляції його від суспільства, а тому йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 65-67 КК України, 370, 371, 374 КПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України і призначити йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_17 обрати у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_17 рахувати з моменту затримання з 28 травня 2019 року.

Речові докази, а саме диск «Perfeo» 123/201-17 з відеозаписами з нагрудних камер працівників УПП м. Вінниці, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Суддя: