справа № 208/7472/19
№ провадження 1-кс/208/3147/19
УХВАЛА
Іменем України
14 листопада 2019 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпродзержинської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002063 від 05.11.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України, -
встановив:
Слідчий ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із вказаним погодженим з прокурором ОСОБА_4 клопотанням, прохала накласти арешт на вилучений мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та сім картку оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , які були вилучені за добровільною згодою на огляд та вилучення зазначених предметів, у свідка ОСОБА_5 ..

У судове засідання слідчий не з`явилась, надала слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за її відсутності, прохала клопотання про арешт майна задовольнити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, надав слідчому судді клопотання, згідно якого, вважав за можливе розглянути клопотання слідчого про арешт майна за його відсутності.

Власник майна, ОСОБА_6 , не прибув, причину неявки не повідомив, клопотань не подавав.

Власник майна ОСОБА_5 надав слідчому судді клопотання про розгляд клопотання про арешт майна за його відсутності.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення на власний розсуд розпорядилася правом підтримати заявлене клопотання без своєї особистої участі, у письмовій формі та з документальним підтвердженням.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Клопотання вмотивоване тим, що 04.11.2019 до Кам`янського ВП с заявою звернувся ОСОБА_6 який повідомив, що 31.10.2019 близько о 12.35 год. невстановлена особа знаходячись в маршрутному такси «22Б», на проміжку між зупинками «Майдан Героїв» та «Ринок» в м. Кам`янське, таємно, шляхом вільного доступу викрала мобільний телефон, спричинив майнову шкоду.
За вказаним фактом СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області були внесені відомості до Єдиному реєстру досудових розслідувань 21.09.2019 року за№ 0002063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було встановлено, що під час вчинення даного кримінального правопорушення було встановлено, що у потерпілого ОСОБА_6 у маршрутному таксі «22Б» на проміжку між зупинками «Майдан Героїв» та «Ринок» в м. Кам`янське невстановленою особою було викрадено мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який потерпілий придбав 18.07.2018 за 700 грн. у якому знаходилася сім картка оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , яку потерпілий купував у липні 2018 року нову близько за 50 грн. та користувався постійно до крадіжки.
В ході проведення досудового розслідування з метою відшукування викраденого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_6 , до оперативного підрозділу було направлено доручення у порядку ст. 40 КПК України, спрямоване на встановлення місця знаходження вказаного майна, встановлення свідків та очевидців злочину. У ході виконання доручення було встановлено свідка ОСОБА_5 який добровільно для огляду та вилучення надав мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та сім картку оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , які 11.11.2019 року були оглянуті та вилучені у останнього.
На думку слідчого, предмет клопотання відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення. Метою застосування арешту відносно предмету клопотання є запобігання можливості його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження.
З положень ч. 1 ст. 170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання про накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
З матеріалів клопотання, а саме протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 08.11.2019 року вбачається, що 31.10.2019 року раніше знайомий чоловік на ім`я ОСОБА_7 запропонував йому придбати мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , в якому також знаходилася сім картка оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , оглянув який він погодився, сплатив за телефон 270 гривень та за сім-картку 50 гривень. Вже під час спілкування з працівниками поліції йому стало відомо що зазначений телефон є викраденим. Він добровільно надав згоду на огляд та вилучення зазначеного телефону та сім-картки.
Також згідно до заяви ОСОБА_5 від 11.11.2019 року вбачається, що він надав працівникам поліції для огляду та вилучення мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та сім картку оператора «Київстар» № НОМЕР_3 .
Згідно до протоколу допиту потерпілої особи ОСОБА_6 , вбачається що він звернув увагу на чоловіка який його неодноразово штовхав, але не бачив коли і хто викрав належний йому телефон.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:
1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;
2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;
3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Ч. 1, 2 ст. 100 КПК України визначено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З викладеного слід зробити висновок, що орган досудового розслідування має правову підставу зберігання у себе предмет клопотання, оскільки він наданий стороні обвинувачення добровільно (ч. 2 ст. 100 КПК України) особою, право власності якої на теперішній час презюмується свідком ОСОБА_5 , як особою яка придбала зазначене майно за відплатним договором, у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).
Також в матеріалах клопотання відсутні будь-які данні що потерпіла особа ОСОБА_6 заявив позовні вимоги майнового характеру в порядку передбаченому ст. 388 ЦК України, та зазначені обставини не встановлені рішенням суду, яке б набрало законної сили.
Згідно ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.
Постановою ст.слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 11.11.2019 року вилучені за добровільною згодою особи що їх набула на правовій підставі ОСОБА_5 , а саме мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та сім картку оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження № 0002063.
Враховуючи, що предмети клопотання мобільний телефон «Nokia 220» імеі: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , та сім-карта оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , вже знаходиться у розпорядженні слідчого на належній правовій підставі, відсутні будь-які ризики його приховування, знищення, пошкодження, псування, перетворення чи відчуження.
Також, висновок слідчого про наявність у предмета клопотання процесуального статусу тимчасово вилученого майна є помилковим, оскільки він набутий органом досудового розслідування в порядку ч. 2 ст. 100 КПК України, а не в порядку ст. 167-169 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, предмет клопотання, як доказ сторони обвинувачення, належним чином збережений у органу досудового розслідування і слідчим не доведено ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, що тягне за собою відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись викладеним та ст. 9, 22, 93, 98, 99, 100, 132, 170, 173 КПК України, слідчий суддя
постановив:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0002063 від 12.11.2019 року за ч. 1 ст. 185 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1