Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/234/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2019 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда, українця, громадянина України, безробітного, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу положень ст. 89 КК України не має судимостей,
визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Ухвалено задовольнити частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 11 348 гривень 74 копійки у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням майнової шкоди, і 8 000 гривень у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 03 лютого 2017 року, приблизно о 17 годині 10 хвилин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , в ході сварки, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин зі ОСОБА_9 , діючи умисно, маючи умисел на нанесення легких тілесних ушкоджень останньому та реалізуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому ОСОБА_9 не менше 3 ударів лобною частиною голови в обличчя в ділянку щелеп спереду, в ділянку лівої брови та у ніс. Після цього потерпілий вирвався та втік на територію подвір`я свого домоволодіння, проте ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, наздогнав ОСОБА_9 та масою свого тіла звалив останнього на землю на спину та, сівши на потерпілого зверху, наніс не менше 5 ударів кулаками обох рук в область обох очей, носу та праворуч у ділянку вилиці.

У результаті неправомірних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді ран у ділянці лівої надбрівної дуги, на спинці носу, саден на нижній повіці правого ока, правій вилицевій ділянці, правій потиличній ділянці та синців на верхній та нижній повіці лівого ока, підборіддя зліва, крововиливу в слизову оболонку нижньої губи зліва, крововиливу в ясна нижньої щелепи в проекції 1 зуба на нижній щелепі справа та 1, 2 зубів нижньої щелепи зліва, травматичної екстракції 1 зуба на нижній щелепі справа та 1, 2 зубу на нижній щелепі зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати частково вирок суду першої інстанції, призначити обвинуваченому більш м`яке покарання, а саме у виді штрафу, а також відмовити у задоволенні відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Судом першої інстанції, при ухваленні обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 , не повною мірою враховано вимог 370, 374 КПК України, ст. 65, 66 КК України.

Просить суд апеляційної інстанції врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахувати обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий, під час досудового розслідування і судового провадження щиро розкаявся у вчиненому, визнав свою провину, став на шлях виправлення, пообіцяв не вчиняти у майбутньому подібних протиправних дій.

Крім того, адвокат наголошує на тому, що у справі відсутні обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання.

Вказане у сукупності, на переконання адвоката, дає суду підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачене законом.

Також, адвокат вважає, що підстави до задоволення відшкодування потерпілому майнової та моральної шкоди - відсутні.

Вказує, що потерпілим у кримінальному провадженні на підтвердження лікування надано ряд документів.

Згідно із випискою № 1184/190, ОСОБА_9 призначено ряд ліків.

Однак, відповідно до фіскальних чеків №№ 0012 02-0302017, 0020 07-03-2017, 0018 06-03-2017, 0018 09-03-2017, що надані потерпілим на підтвердження понесених витрат на лікування, - придбано інші медичні препарати, ніж ті, що за випискою призначено потерпілому лікарем.

Однак, витрачені кошти за фіскальними чеками включені судом до майнових витрат.

До того ж, адвокат акцентує увагу, що письмовими матеріалами не підтверджується наявність причинного зв`язку між тілесними ушкодженнями, спричиненими потерпілому обвинуваченим та витратами потерпілого на лікування у стоматолога.

Щодо спричинення потерпілому моральної шкоди адвокат вважає, що необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, чим при цьому керується.

Судом залишено поза увагою, що неправомірними діями ОСОБА_9 обвинуваченому також спричинено тілесні ушкодження.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту, а саме адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого, й обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, просили змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції, пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, а також відмовити у задоволенні цивільного позову /фактичні обставини справи обвинуваченим в суді апеляційної інстанції визнані, як і зазначено про визнання винуватості/, думку прокурора, думку потерпілого, які заперечили задоволення апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України правильною.
Стороною захисту оскаржено вирок, зокрема, в частині призначеного покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та

покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог закону, зокрема, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини.
Враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний злочин невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_7 як особа характеризується задовільно, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, безробітний /аркуш провадження 87-88, 89/.

У минулому обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, однак, у відповідності до положень ст. 89 КК України не має судимості /аркуш провадження 86/.

Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Подільським районним сектором Кропивницького міського відділу з питань пробації Південного Міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, ОСОБА_7 має схильність до несподіваних свавільних вчинків, рівень конфліктності у межах норми, разом із тим обвинуваченому притаманна схильність до агресивної поведінки в стресовій ситуації.

Ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінений як середній.

Ризик небезпеки обвинуваченого ОСОБА_7 для суспільства /конкретних осіб органом пробації оцінений як середній /аркуш провадження 60-61/.

Обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання обвинуваченому, - відсутні.

Вказані обставини, як те убачається зі змісту вироку суду, взяті судом першої інстанції до уваги.

Доводи сторони захисту про недостатність врахування всіх обставин, передбачених ст. 65 КК України, при призначенні ОСОБА_7 покарання, - спростовуються наведеним.

Доводи з приводу врахування як обставини, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, - щирого каяття обвинуваченого, - необґрунтовані.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою винуватість у вчиненому злочині частково, тоді як щире каяття характерне повним визнанням вини обвинуваченим, щирим осудом своєї поведінки, готовністю підлягати кримінальній відповідальності.

Визнання обвинуваченим своєї винуватості у повному обсязі на стадії судових дебатів, перед закінченням судового слідства, не свідчить про щире каяття обвинуваченого і його критичну оцінку своїх дій, а, фактично, може свідчити про те, що обвинувачений, розуміючи неминучість необхідності нести покарання за вчинений злочин, у спосіб визнання винуватості, вчинив спробу пом`якшити рівень своєї відповідальності.

Беручи до уваги зазначені обставини, колегія суддів вважає обґрунтованим і справедливим покарання призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції у виді громадських робіт, яке є майже мінімальним у межах санкції частини статті обвинувачення.

У конкретному випадку призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам пропорційності покарання тяжкості правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, таким, що відповідає меті покарання.

Також, стороною захисту оскаржується судове рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, зокрема, сторона захисту вважає, що у задоволенні цивільного позову слід відмовити.

Колегія суддів із даними доводами не погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до положень ст.1166 ЦК України, шкода, заподіяна злочинними діями, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено доказами у кримінальному провадженні, внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 завдано травми носа, вибито зуби, внаслідок чого останній зазнав хірургічного втручання, подальшого лікування, витрат на придбання лікарських засобів, протезування зубів.

Понесені витрати підтверджуються наданими потерпілим фіскальними чеками, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Відносно сумнівів сторони захисту з приводу витрат потерпілого на лікування у стоматолога, яке не пов`язано, на думку сторони захисту, із протиправними діями обвинуваченого, - в матеріалах кримінального провадження наявний консультативний висновок спеціаліста, лікаря Кіровоградської обласної лікарні, де поряд із рекомендацією потерпілому звернутися до лікаря ЛОРа у зв`язку із травмою носа, наявна рекомендація звернутися до лікаря стоматолога /аркуш провадження 46/.

Слід зважати й на наявність висновку експерта № 132 від 06.02.2017 року, який судом першої інстанції, при встановленні фактичних обставин справи (які наразі визнані і не заперечуються обвинуваченим), разом з іншими доказами покладено в основу обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 /аркуш провадження 223, вирок/.

Вказаним висновком встановлено наявність у потерпілого ОСОБА_9 зокрема таких тілесних ушкоджень як: у вигляді: крововиливу в слизову оболонку нижньої губи зліва, крововиливу в ясна нижньої щелепи в проекції 1 зуба на нижній щелепі права та 1,2 зубів нижньої щелепи зліва; травматичної екстракції 1 зуба на нижній щелепі справа та 1,2 зубу на нижній щелепі зліва.

Наявність у фіскальному чеку найменувань лікарських засобів, які не перелічені у виписці № 1184/190, що відмічено стороною захисту в апеляційній скарзі,- не впливає на правильність вирішення судом цивільного позову потерпілого.

Як слідує зі змісту фіскальних чеків, вони містять лише два найменування з ряду лікарських засобів за випискою, декілька найменувань препаратів за випискою /згідно зі змістом фіскальних чеків/ потерпілим взагалі придбано не було /аркуш провадження 48-49/.

З приводу означеного слід зауважити, що приписані лікарські засоби, у разі їх відсутності, можуть бути замінені в ході лікування «аналогами», - лікарськими засобами з аналогічною фармакологічною дією, але з іншою назвою.

Крім того, враховуючи ті тілесні ушкодження, що їх отримав потерпілий, кількість необхідних лікарських засобів, поряд із зазначеними у виписці, могла бути розширена лікарем протягом лікування, що тривало з 06 березня 2017 року по 17 березня 2017 року.

Сторона захисту вказує в апеляційній скарзі, що щодо спричинення потерпілому моральної шкоди необхідно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також, в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, чим при цьому керується.

З приводу вказаних посилань зауважується наступне.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду регламентовані ст. 1167 ЦК України, зокрема, згідно із ч. 1 цієї статті, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 9 - Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Судом першої інстанції ухвалено задовольнити цивільний позов в частині відшкодування потерпілому завданої моральної шкоди частково.
Враховуючи наведені вище вимоги закону та положення Постанови Пленуму ВСУ, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.
Завдана внаслідок кримінального правопорушення моральна шкода потерпілому ОСОБА_9 виявилась у наступному: завдання потерпілому ряду тілесних ушкоджень, фізичний біль внаслідок їх спричинення, негативні емоції та стрес, тимчасові вимушені зміни усталеного способу життя, вимушене проходження лікування і оперативного втручання, відчуття приниження гідності, дискомфорт внаслідок втрати передніх зубів через отримання тілесних ушкоджень, вимушене протезування зубів.
Відтак, зважаючи на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що потерпілому завдано моральної шкоди, суд першої інстанції, оцінюючи її розмір, прийшов до правильного висновку при вирішенні цивільного позову, а доводи сторони захисту з цього приводу є безпідставними.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тоді як оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28 січня 2019 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького Апеляційного Суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: /підписи/
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Відповідає оригіналу:
Суддя Кропивницького
Апеляційного Суду ОСОБА_2