КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/5369/2019 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
представника Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001119 від 09.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ст. 356 КК України.
Накладено арешт на нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д; РНОНМ 00, шляхом позбавлення права на його відчуження.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволення клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001119 від 09.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ст. 356 КК України, про накладення арешту на нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д; РНОНМ 00, шляхом позбавлення права на його відчуження.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, про однобічність, неповноту і необ`єктивність судового розгляду, що оскаржувана ухвала впливає на права та обов`язки Фонду щодо вчинення заходів із виведення ПАТ «КБ «НАДРА» з ринку.
Також апелянт зазначає, що клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно ПАТ «КБ «НАДРА», який перебуває в процедурі ліквідації, шляхом позбавлення права на його відчуження, внесено до суду з порушенням ч. 10 ст. 170, ст. 171 КПК України, при існуванні прямої заборони арешту на майно/кошти банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних (ст. 173 КПК України), із недоведеністю необхідності накладення арешту такого майна і викладеними у клопотанні обставинами, явно порушує справедливий баланс між інтересами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як державної організації ліквідатора ПАТ «КБ «Надра» із завданням цього кримінального провадження.
Крім того апелянт зазначає, що ПАТ «КБ «НАДРА» перебуває у процедурі ліквідації, а відтак на нього розповсюджується дія спеціального та пріоритетного Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює всі правовідносини, що виникають за участі неплатоспроможного Банку.
На обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що копію оскаржуваної ухвали їм не було направлено, отримали її 03.09.2019 року.
Заслухавши доповідь судді, думку представника Фонду, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу суду першої інстанції, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 20.02.2019 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а копію ухвали апелянтом отримано лише 03.09.2019 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів справи, слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001119 від 10.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вчиняють шахрайські дії по заволодінню нежитловим приміщенням площею 109, 8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , оціночною вартістю 2 983 000 грн.
Згідно до заяви ФГВФО встановлено, що ОСОБА_9 , використовуючи своє службове становище, будучи відповідальним за роботу з ДРОРМ не наклав обтяження на предмет застави (легковий автомобіль марки Lexus 350, 2008 р.в., заставною вартістю 605 000,00 грн.) за кредитним договором №326/П/60/2008-980 від 04.08.2008 укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_11 , внаслідок чого банку завдано істотну шкоду.

Загалом, внаслідок недобросовісного ставлення до виконання своїх обов`язків ОСОБА_9 не забезпечив накладення обтяження на предмети застави майже по 200 завідомо безповоротним кредитам.
Водночас, незважаючи на звільнення ОСОБА_9 з ПАТ «КБ «Надра» ще в 2008 році (наказ № 1412 від 20.08.2008) останній, володіючи інсайдерською інформацією, продовжує вчиняти шахрайські дії з метою виведення активів банку.
Так відомо, що ОСОБА_9 з метою виведення об`єктів нерухомості банку вступив у злочинну змову з приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області ОСОБА_12 .
Зокрема установлено, що на даний час зазначеними особами вживаються заходи по незаконній перереєстрації права власності на об`єкти нерухомості, які належать ПАТ «КБ «Надра» та перебувають в заставі Національного банку України, а саме: нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд 5-Д, оціночною вартістю 2 983 000,00 грн.
Вчинення подібних шахрайських дій з активами неплатоспроможних банків є сталою практикою для ОСОБА_12 , який у 2016 році на підставі завідомо підробленого рішення Апеляційного суду Київської області здійснив незаконну перереєстрацію права власності на земельні ділянки, які належали ПАТ «Дельта Банк».
Нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д; РНОНМ 00, що було предметом забезпечення по вказаним кредитам, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідно до ст. 98 КПК України.

18.02.2019 року прокурор Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д; РНОНМ 00, шляхом позбавлення права на його відчуження.

20.02.2019 року ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва клопотання прокурора було задоволено.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що майно може бути відчужене, арешт на нього слідчим суддею накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Також колегію суддів взято до уваги, те що саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб був ініціатором досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001119 від 10.02.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 4 ст. 190 КК України, та арешту майна, а саме, нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д (а.с. 7-9).
Крім того, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме ймовірного вчинення злочину суб`єктом безпосередньо пов`язаним із банком, арешт майна у даному випадку є необхідним задля забезпечення проведення досудового розслідування.
З урахуванням того, що арештоване майно є предметом злочину, суд першої інстанції приймаючи рішення у справі, в даному випадку накладення арешту на майно, вірно оцінив в сукупності всі обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням у відповідності до закону постановив рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Доказів протилежного апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Слід також звернути увагу на те, що арешт майна у даному судовому провадженні жодним чином не зачіпає інтересів третіх осіб та не тягне за собою негативних наслідків, отже посилання автора апеляційної скарги на ч. 10 ст. 170 КПК України є безпідставним.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Поновити адвокату ОСОБА_6 , який діє в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001119 від 09.02.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190, ст. 356 КК України та накладено арешт на нежитлове приміщення площею 109,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Булаховського, буд. 5-Д; РНОНМ 00, шляхом позбавлення права на його відчуження, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4