Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 759/11894/18
провадження № 51-4725ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в межах кримінального провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу за вироком Святошинського районного суду м. Києва

від 24 січня 2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, 69 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року у виді позбавлення волі на строк 1 місяць та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Київський апеляційний суд ухвалою від 11 червня 2019 року залишив без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого та захисника, а оскаржуваний вирок місцевого суду від 20 лютого 2019 року щодо ОСОБА_4 без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити судові рішення та, застосувавши положення статей 69 та 75 КК, звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений лишеформально посилається на те, що призначене покарання є явно несправедливим через суворість, проте його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.

Фактично засуджений просить призначити йому покарання із застосуванням

ст. 69 КК та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому не зазначає, які конкретно вимоги матеріального чи процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання про призначення покарання (у тому числі остаточного відповідно до ст. 71 КК), у чому вони полягають та чому їх слід відносити до безумовних підстав для зміни судових рішень відповідно до

ст. 413 КПК.
Також у касаційній скарзі засудженого відсутні доводи щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених цим судом на спростування аргументів сторони захисту, викладених у апеляційних скаргах.
Крім того, засуджений не долучив до касаційної скарги копії судових рішень, які оскаржує, що є порушенням ч. 5 ст. 427 КПК.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень

ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду

від 11 червня 2019 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3