КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1866/2019
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, у режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2019 року, -

за участю прокурора: ОСОБА_7

засудженого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні подання начальника державної установи «Ірпінський виправний центр №132» ОСОБА_8 про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно- дострокове звільнення.

Як зазначено в ухвалі, ОСОБА_6 засуджено 28.04.2015 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23.07.2015 року вирок змінено:конфіскації підлягає все майно, яке є власністю засудженого, крім 1/6 частини квартири.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.04.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2015 року по 23.07.2015 року (одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення) згідно ст.72 ч.5ККУкраїни.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.02.2018 року замінено невідбуту частину покарання згідно ст. 82 КК України на 3 роки 26 днів обмеження волі згідно та зараховано час слідування під вартою до виправного центру з 23.02.2018 року по день прибуття до виправного центру згідно ст. 72 КК України.
Таке рішення вмотивоване тим, що засуджений ОСОБА_6 не відбув 2/3 строку покарання після заміни йому покарання з позбавлення волі на обмеження волі(відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 23.02.2018 року).

Не погодившись з таким рішенням суду,засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою розглянути можливість застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування вказує, що при відмові в умовно-достроковому звільненні суддя послався па те, що ним не було відбуто 2/3 строку покарання після заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (з позбавлення волі на обмеження волі), однак така норма відсутня в ЗУ «Про кримінальну відповідальність», тобто суддею не було застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Крім того вважає, що судом не було застосовано Закон, який підлягав застосуванню, а саме положення ст. 81,82 КК України та безпідставно зроблене посилання на положення п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002р. «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», яка являється підзаконним нормативно-правовим документом, а тому не є обов`язковою для суддів, має лише рекомендаційний характер та прямо суперечить вимогам ст. 81, 82 КК України.
Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням нової ухвали, з наступних підстав.
Відповідно до ч.5 ст.82 КК України до осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким щодо засудженого, покарання якому було пом`якшено згідно з актом амністії, помилування або за рішенням суду, фактично відбута частина покарання повинна обчислюватись виходячи з покарання,встановленого актом амністії, помилування або рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 23.07.2015 року вирок змінено в частині конфіскації майна,а саме:конфіскації підлягає все майно яке є власністю засудженого,крім 1/6 частини квартири.
Призначене вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року ОСОБА_6 основне покарання у вигляді 6 років 6 місяців позбавлення волі не змінювалось внаслідок акту амністії або помилування та не пом`якшувалось судовим рішенням.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29.04.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.02.2015 року по 23.07.2015 року (одному дню позбавлення волі відповідає два дні попереднього ув`язнення) згідно ст. 72 ч. 5 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 23.02.2018 року ОСОБА_6 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі строком на 3 роки 26 днів та зараховано час слідування під вартою до виправного центру з 23.02.2018 року по день прибуття до виправного центру згідно ст. 72 КК України.

Однак заміна невідбутої частини покарання більш м`яким під час відбування покарання не можна розцінювати як пом`якшення вироку суду першої інстанції, адже за своєю правовою природою таке рішення є засобом заохочення до осіб, які відбувають покарання та стали на шлях виправлення, та не може розцінюватись як таке, що змінює вирок суду першої інстанції в бік пом`якшення.
Таким чином, на підставі положень ст.81 КК України строк фактично відбутого засудженим ОСОБА_6 основного покарання слід обчислювати з 28.04.2015 року, тобто з початку відбування ним покарання у виді позбавлення волі за вироком суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що місцевим судом надано помилкове тлумачення змісту п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», а висновок місцевого суду про те, що строк фактично відбутого покарання слід обчислювати ОСОБА_6 з часу винесення ухвали місцевого суду про заміну невідбутого покарання під час виконання вироку напряму суперечить вимогам ст.81 КК України ,згідно з якою умовно- дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття певної частини саме призначеного судом покарання,з урахуванням заміненого на більш м`яке покарання та порушує права засудженого на умовне- дострокове звільнення на умовах, визначених законом.

При обчисленні строку фактично відбутого ОСОБА_6 основного покарання необхідно враховувати строк відбутого ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року та у виді обмеження волі, після заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, а також зарахування строків попереднього ув`язнення та слідування під вартою до виправного центру.
Загальна тривалість вказаних строків дає підстави вважати, що на час внесення начальником ДУ «Ірпінський виправний центр №132» подання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_6 засуджений відбув більше двох третин строку основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому вироком Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо відбуття ним не менше двох третин строку покарання на час звернення начальника ДУ «Ірпінський виправний центр №132» до місцевого суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого від подальшого відбування покарання знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості вказаного подання, колегія суддів враховує, що засуджений під час перебування в місцях позбавлення та обмеження волі зарекомендував себе позитивно, мав лише 1(одне) стягнення,яке погашене в встановленому законом порядку, був працевлаштований, багаторазово заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, у відношеннях із засудженими конфліктів не мав, до працівників адміністрації відносився ввічливо,сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що подання начальника ДУ «Ірпінського виправного центру №132» є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409,419,537 КПК України,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити, ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 16 квітня 2019 року,якою відмовлено в задоволенні подання начальника державної установи «Ірпінський виправний центр №132» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання-скасувати.

Подання начальника державної установи «Ірпінський виправний центр №132» ОСОБА_8 задовольнити,звільнити умовно-достроково ОСОБА_6 від відбування покарання в виді обмеження волі на 1 рік 5 місяців 14 днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4