КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засудженого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маринівка Доманівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, лейтенанта міліції, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання :
за ч.1 ст. 121 КК України у виді 6 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 365 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на три роки.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_6 позбавлено спеціального звання - лейтенант міліції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_6 на її користь 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він згідно наказу №47 о/с від 12.08.2004 року призначений на посаду наукового співробітника Науково-дослідного центру безпеки дорожнього руху МВС України.

Будучи таким чином, працівником міліції, прийнявши присягу працівника органу внутрішніх справ, маючи службове посвідчення та будучи службовою особою, ОСОБА_6 скоїв перевищення службових повноважень, що спричинили тяжкі наслідки та умисне тяжке тілесне ушкодження за наступних обставин.

Так, 24.09.2004 року біля 01 години, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 знаходились біля підземного переходу, який розташований по пр-ту Броварському в м. Києві навпроти будинку №31 по вул. Малишко, де збирались дівчата, які надавали послуги інтимного характеру.

В цей час до підземного переходу на автомобілі марки «Шкода Октавія» приїхав лейтенант міліції ОСОБА_6 , який вийшов з салону автомобіля та, підбігши до раніше не знайомих ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , пред`явив їм своє службове посвідчення працівника міліції, після чого безпідставно став вимагати в них пред`явити документи для перевірки.

ОСОБА_10 відповів ОСОБА_6 , що окрім бейджика з місця роботи при ньому ніяких інших документів, що посвідчують особу, не має, а ОСОБА_9 став сперечатись з ОСОБА_6 з приводу законності перевірки документів.

У відповідь на це ОСОБА_6 , перевищуючи свої службові повноваження, які явно виходять за межі наданих йому повноважень, безпричинно наніс ОСОБА_10 один удар кулаком в область обличчя та два удари кулаком в область грудей, чим спричинив останньому фізичний біль. Від цього ОСОБА_10 , який дійсно сприймав ОСОБА_6 як працівника міліції, з місця події втік.

ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії та користуючись перевагою у фізичних даних, став наносити ОСОБА_9 , який залишався на місці події, удари кулаками в обличчя та в область тулуба. ОСОБА_9 , намагаючись уникнути побиття, став тікати від ОСОБА_6 в напрямку розташованого поряд парку.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_6 наздогнав ОСОБА_9 в парку на відстані біля 30-40 м від вказаного підземного переходу і став наносити ОСОБА_9 , який впав на землю та лежав на спині, удари руками та ногами на протязі біля 5 хвилин в область тулуба та голови. При цьому ОСОБА_9 опору не чинив і від ударів вже не захищався.

Після цього, ОСОБА_6 з місця скоєння злочину зник.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №214/2723/2 від 15.11.2004 року в результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забоїв, саден обличчя, масивної підшкіряної гематоми лівої щоки, крововиливів навколо лівого та правого ока, що мають ознаки легких тілесних ушкоджень, а також кровопідтік в правій скроневій області, великого характера крововиливи в м`які тканини правої половини голови, субдуральної гематоми зправа, осередок дару правої тіменної частини, що мають ознаки тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, подав апеляцію, в якій звертає увагу на те, що у вироку зазначено прізвище лише одного з групи прокурорів, які брали участь у судовому розгляді, та у викладі показань ОСОБА_10 у вироку неправильно вказано прізвище підсудного як ОСОБА_6 , а не ОСОБА_6 , як належало.

На цих підставах прокурор просив внести відповідні зміни у вирок, залишивши його в іншій частині без змін.

ОСОБА_6 подав апеляцію зі змінами, у якій просив вирок суду скасувати і звільнити його від кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрити на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовивши також у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 .

На обґрунтування засуджений не вказує на свою незгоду з висновками суду щодо фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації його дій, за які він був засуджений, але описує конкретні обставини, за яких, як визнав суд, він переховувався та ухилявся від суду, що стало підставою для рішення цього суду про зупинення перебігу строку давності притягнення його до кримінальної відповідальності. Такі висновки заперечує, посилається на поважність причин неприбуття за викликом до суду у зв`язку хворобою, а тому вважає, що строк давності не зупинявся і на нього поширюються положення ст. 49 КК України.

Одночасно вказує на відшкодування його матір`ю 154000 гривень потерпілій, через що вважає рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 100000 гривень помилковим та просить скасувати вирок і в цій частині.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово засудженого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до таких висновків.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2015 у цьому кримінальному провадженні апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2014 відносно ОСОБА_6 без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.09.2015 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24.02.2015 щодо ОСОБА_6 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Своє рішення касаційний суд обґрунтував тим, що, оцінюючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставного оголошення його розшуку, апеляційний суд всупереч вимогам ст.377 КПК України 1960 року дійшов передчасного висновку про переривання перебігу строку давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України, у зв`язку з його ухиленням від явки до суду.

За результатами нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.03.2016 апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишено без задоволення. Апеляцію засудженого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2014 відносно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасовано. Відмовлено ОСОБА_8 в задоволенні цивільного позову до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди. В решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.09.2016 касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21.03.2016 щодо ОСОБА_6 скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.
Своє рішення касаційний суд обґрунтував тим, що апеляційний суд не в повному обсязі виконав вказівки, викладені в ухвалі ВССУ від 22.09.2015, щодо перевірки обґрунтованості оголошення ОСОБА_6 у розшук та факту його ухилення від суду, чим допустив істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону та необґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для переривання перебігу строку давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

За результатами нового апеляційного розгляду ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2017 апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, залишено без задоволення. Апеляцію засудженого ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2014 відносно ОСОБА_6 скасовано. Кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.356 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.216 КПК України 1960 року у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину. Кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України закрито у зв`язку із закінченням перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.01.2019 задоволено касаційну скаргу прокурора, скасовано ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22.06.2017 і направлено справу на новий апеляційний розгляд.
Своє рішення касаційний суд обґрунтував тим, що висновок суду апеляційної інстанції про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.3 ст.356 КК України, через невстановлення факту спричинення потерпілому шкоди у матеріальному вимірі не ґрунтується на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність та не в повній мірі узгоджується з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові № 13-57кс18 від 05.12.2018 у справі № 301/2178/13-к. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п.3 примітки ст.364 КК України не є обов`язковим для кваліфікації дій особи за ч.3 ст.265 КК України. Об`єктивна сторона вказаного злочину вичерпується самим фактом вчинення дій, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав і повноважень, і містить ознаку, визначену в указаній нормі закону спричинення тяжких наслідків у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий згодом помер.

Відповідно до ст.399 КПК України 1960 року вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при повторному розгляді справи.
Як вбачається з із змісту ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.09.2015 і 28.09.2016, касаційний суд двічі не погодився з наявністю підстав для переривання перебігу строку давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 121 КК України.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція засудженого ОСОБА_6 в частині скасування вироку і закриття провадження у справі підлягає задоволенню, у зв`язку із закінченням на час апеляційного розгляду строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в частині відмови у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, оскільки відповідно до вимог ст.376 КПК України 1960 року апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ст.7-1 цього кодексу, зобов`язаний скасувати обвинувальний вирок в повному обсязі, в тому числі і в частині вирішення цивільного позову, який після скасування вироку залишається нерозглянутим.

При цьому за потерпілою зберігається право звернутись з позовом до ОСОБА_6 в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про доцільність зміни вироку в частині переліку прізвищ прокурорів, які брали участь у судовому розгляді, та прізвища підсудного у викладі показань ОСОБА_10 , оскільки такі недоліки не призвели до виникнення передбачених ст.367 КПК України 1960 року підстав для зміни вироку та можуть бути усунуті в порядку вирішення питань, зв`язаних з виконанням вироку, визначеному ст.411 КПК України 1960 року.
З огляду на викладене, керуючись п.п. 11, 15 розділу 11 КПК України 2012 року, ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення.

Апеляцію засудженого задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 19.11.2014 щодо ОСОБА_6 скасувати і закрити на підставі ст.7-1 КПК України 1960 року справу у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3