Ухвала
Іменем України
12 червня 2019 року
м. Київ
справа № 604/1211/18
провадження № 51-2341ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року,
встановив:
У касаційній скарзі з доданою до неї заявою захисник порушує питання про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 травня 2019 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків 15 днів з дня отримання копії ухвали.
У межах наданого строку захисник повторно звернувся з касаційною скаргою та заявою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунув.
Зокрема, захисник, як і попереднього разу, вказуючи у вступній частині касаційної скарги на оскарження ним лише ухвали апеляційного суду, у мотивувальній її частині наводить мотиви своєї незгоди, у тому числі, з вироком суду першої інстанції, який разом з оскаржуваною ухвалою просить скасувати, чим допустив суперечності.
До того ж, як убачається зі змісту повторно поданої касаційної скарги, захисник вказує на оскарження ним ухвали Тернопільського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року щодо ОСОБА_5 , тоді як додає копію рішення суду апеляційної інстанції від 24 квітня 2019 року.
Крім того, касаційна скарга та додана до неї заява захисника знову не містять доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, як підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення з урахуванням положень ст. 413 цього Кодексу.
Окрім зазначеного, захисник у касаційній скарзі, як і попереднього разу, вказуючи на незаконність судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК України, лише формально посилається на несправедливість призначеного ОСОБА_5 покарання через суворість, при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду на положення ст. 414 КПК України.
Також вимоги захисника до касаційного суду про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду, як і попереднього разу, не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Крім цього, усупереч ч. 3 ст. 427 КПК України захисник у скарзі знову не зазначає чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на те, що захисником не були виконанні вимоги попередньої ухвали, його касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2019 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 26 квітня 2019 року щодо засудженого ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3