КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/745/19
Провадження № 1-кп/534/35/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000514 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольськ Полтавської області, громадянина України, з освітою 9 класів, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у ДЦСПР «Перемога» за адресою: м.Чернігів, вул.Костомарова, 3а, раніше судимого:

- 18.10.1999 вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області за ч.3 ст.140 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 07.11.2001 вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 01.12.2005 вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки. Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 31.03.2006 засуджений за ч.1 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 22.02.2011 вироком Ялтинського міського суду АР Крим за ч.1 ст.187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільненого 23.07.2013 умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 17 днів за ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 15.07.2013;

- 03.08.2017 вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.2 ст.289, із застосуванням ст.69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання в порядку ст.75 КК України з іспитовим строком на 2 роки

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

19.05.2018 близько 07 год. 10 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу магазину «Оптовичок», розташованого поблизу будинку №14 по вулиці Конституції у м.Горішні Плавні Полтавської області, виявив не пристебнутий велосипед марки «Мінськ», синього кольору, з білими щитками, який належить потерпілій ОСОБА_7 .

Маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів та мети, таємно викрав велосипед марки «Мінськ», вартість якого становить 745 грн.

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 745 грн.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, при цьому показав, що весною 2018 року вранці вийшов з дому і проходячи повз магазин «Оптовичок» помітив не пристебнутий велосипед, впевнившись що поблизу немає людей і власника велосипеду сів на нього і швидко поїхав. Він не бачив свідка в момент викрадення велосипеда і не чув її криків, тому був впевнений, що його дії носять таємний характер. Об`єм викраденого майна та його вартість не заперечував. У вчиненому щиро розкаявся та повністю відшкодував потерпілій заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду. ОСОБА_8 показав, що на момент скоєння крадіжки велосипеду був наркозалежною особою і скоїв злочин щоб придбати наркотики. Із свідком ОСОБА_9 він знайомий, оскільки вона тривалий час працює двірником і у її присутності він би не наважився відкрито викрадати велосипед.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Згідно із протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.05.2018, ОСОБА_7 звернулась до відділення поліції №2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з приводу викрадення 19.05.2018 близько 07 год. 10 хв. велосипеду «Мінськ».

Відповідно до протоколу огляду місця події від 19.05.2018 з фото таблицею до нього, місцем події є територія поблизу магазину «Оптовичок», розташованого по вул.Конституції, 14 у м.Горішні Плавні. Ліворуч від входу до магазину знаходиться паркінг для велосипедів.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту, проведеного за участі свідка ОСОБА_10 , від 24.05.2018, остання на місці події розповіла та показала про обставини викрадення велосипеду.

За довідкою ПТ «Ломбард «Павленко і Компанія», вартість велосипеда «Мінськ» синього кольору з білими щитками, придбаного у 2005 році, з урахуванням зносу, станом на 19.05.2018 складає 745 грн.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засідання пояснила, що викрадене майно є їх спільною власністю із чоловіком ОСОБА_11 . У день події, ОСОБА_7 перебувала вдома, а її чоловік на велосипеді поїхав на роботу, але через деякий час повернувся і повідомив, що їх велосипед викрав ОСОБА_12 і про це повідомила двірник. Оскільки ОСОБА_11 запізнювався на роботу, заяву про кримінальне правопорушення до відділення поліції подала ОСОБА_7 . Обвинувачений повністю відшкодував завдані злочином збитки і попросив вибачення за свої протиправні дії.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 показав, 19.05.2018 близько 07 год. ранку виїхав з дому на велосипеді марки «Мінськ» синього кольору на роботу, однак зайшов на декілька хвилин (три-чотири хвилини) у магазин щоб придбати хліба. Велосипед ОСОБА_11 поставив біля магазину «Оптовичок», тросом його не замикав. Після виходу з магазину, він виявив зникнення велосипеду, а двірник, яка прибирала двір неподалік від магазину, повідомила йому, що бачила як з велосипедом побіг ОСОБА_12 , який мешкає у сусідньому будинку і вона його знає в обличчя, при цьому ОСОБА_10 повідомила йому, що крикнула обвинуваченому, назвавши його по імені, але він не реагував. Після цього свідок повернувся додому та повідомив дружині про викрадення велосипеду. Велосипед є спільною власністю його та дружини, шкода їм повністю відшкодована і претензій до обвинуваченого вони не мають.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту в суді показала, що працює двірником КП «СпецЕко» і обслуговує територію, прилеглу до будинків АДРЕСА_2 . У травні минулого року в дообідній час, перебуваючи на роботі, ОСОБА_10 помітила, як обвинувачений ОСОБА_8 вийшов з під`їзду, де проживає, та направився у сторону магазину «Оптовичок», а потім вискочив зі стоянки для велосипедів та дуже швидко котив велосипед. Свідок ОСОБА_10 погукала обвинуваченого, але він не зреагував на неї і побіг, ОСОБА_8 пересувався у швидкому темпі, тому перебував у полі зорі ОСОБА_10 недовго. Одразу після цього з магазину вийшов чоловік та почав шукати свій велосипед і свідок йому повідомила про подію. Відстань між свідком та обвинуваченим складала 20-25 метрів. Побачивши, що ОСОБА_8 швидко котить велосипед, якого раніше у нього свідок не бачила, остання крикнула йому « ОСОБА_12 », але він не озирнувся.

Мотиви неврахування окремих доказів.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 стороною обвинувачення суду надано протокол слідчого експерименту від 30.05.2018, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_8 з фототаблицею. Так, в ході проведеного слідчого експерименту ОСОБА_8 розповів про обставини викрадення велосипеду марки «Мінськ», який стояв не пристебнутий поруч із магазином «Оптовичок», при чому зазначив, що в той час, як від`їжджав на велосипеді то бачив двірника, яка кричала щоб він зупинився. Крики двірника він чув, але не зупинився і продовжив викрадення майна.

Суд вказує, що за вимогами положень ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

За змістом ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Так, в ході здійснення судового провадження обвинувачений ОСОБА_8 заперечив ту обставину, що бачив свідка і що чув її крик. При цьому зазначив, що на момент вчинення злочину був наркозалежною особою, тому під час проведення слідчого експерименту підписав всі надані йому документи в хворобливому стані, пов`язаному із наркотичною залежністю аби його швидше відпустили.

З урахуванням положень ч.2 ст.23 КПК України суд не може визнати допустим доказом відомості, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 .

Висновки суду за результатами розгляду справи.
Оцінивши кожний досліджений та перевірений в судовому засіданні доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд, поза розумного сумніву, вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного злочину проти власності.

За вищевикладених обставин суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_8 за фактом викрадення майна потерпілої ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В силу ст. 370 КПК України суд обґрунтовує вирок лише на доказах, які були розглянуті у судовому засіданні і обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного доведена.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, тобто як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно.

Прокурором в судовому засіданні таке обвинувачення підтримано, та зміни обвинувачення, відповідно до ст.ст.338, 341 КПК України, до суду не надходило.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував своєї причетності до викрадення велосипеду, проте не визнав тієї обставини, що заволодів майном відкрито, пояснивши це тим, що не бачив свідка ОСОБА_10 та не чув її крик, тому вважав, що його дії носять таємний характер. Обвинувачення не надало суду переконливих доказів, які б спростували дані доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про таємне викрадення велосипеда, а за таких обставин суд не може погодитись з кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що помітила як обвинувачений дуже швидко котить велосипед, який раніше вона у нього не бачила, та крикнула йому в слід «Стас», але він не озирнувся та не зреагував на її крик. При цьому свідок не була впевненою у тому, чи міг ОСОБА_8 чути її крик, як і в тому, що він міг її бачити. Викрадення відбулось дуже швидко і обвинувачений знаходився в полі зору ОСОБА_10 дуже короткий проміжок часу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що в момент викрадення велосипеду знаходився у приміщенні магазину і про обставини події йому розповіла ОСОБА_10 , яка сказала що з його велосипедом побіг за будинок обвинувачений.

Суд зазначає, що з об`єктивної сторони відкритим є викраденням чужого майна у присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Водночас і особа, яка викрадає майно, усвідомлює, що її дії помічені іншими і оцінюються ними як викрадення, але вона ігнорує це.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат тощо.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.

Відповідно до ст.368 КПК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа та чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Однак, кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки прокурором на підтвердження вини обвинуваченого у відкритому викраденні чужого майна не надано належних та допустимих доказів.

Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Стаття 370 КПК України вимагає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Беручи до уваги наведені вище процесуальні норми, суд вважає, що оцінка доказів у даному кримінальному провадженні та відповідні висновки мають ґрунтуватись на стандарті доказування «поза розумним сумнівом».

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п.54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п.43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. В інших рішеннях (зокрема, рішення у справі «Сергій Савенко проти України» від 24.10.2014 року, рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства») Європейський суд з прав людини зауважує, що таке доведення може випливати із співіснування достатньо сильних, чітких і таких, що підтверджують один одного, умовиводів або аналогічних неспростовних презумпцій факту.

При оцінці доказів суд також застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», визначений п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України».

Разом з тим суд зауважує, що конкретних правил формулювання таких умовиводів та неспростовних презумпцій факту, ані в прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, ані в чинному законодавстві України не встановлено, однак критерій доказування поза розумним сумнівом втілений у загальному правилі оцінки доказів, що сформульоване у статті 94 КПК України.

Згідно ч.2, ч.4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Частина 3 ст.337 КПК України передбачає, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

За таких обставин, суд доходить висновку, що дії ОСОБА_8 , виходячи із спрямованості умислу винної особи, за фактом викрадення майна ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, а також думку потерпілої сторони.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі й за вчинення злочинів проти власності, має непогашені судимості, не працює, займається суспільно-корисною діяльністю, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, знаходиться на обліку у лікаря нарколога, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

За наданою суду розпискою від 28.07.2019, потерпіла ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_8 2000 грн. в якості відшкодування заподіяної їй кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно із характеристикою від 05.08.2019, наданою Чернігівською міською громадською організацією Центр духовної та соціально-психологічної реабілітації «Перемога», обвинувачений ОСОБА_8 за час перебування на реабілітації не вживав та не зберігав наркотичних засобів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, підкорявся внутрішньому розпорядку, шанобливо ставився до представників центру та виконував їх доручення, наразі є волонтером на громадських засадах. При цьому, у наданій характеристиці директор Центру «Перемога» зазначає про позитивні зміни у поведінці обвинуваченого та його бажання змінити спосіб життя (а.с.156).

У силу ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування заподіяної шкоди.

У силу ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Вирішуючи питання щодо врахування такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття, суд наголошує на тому, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові ККС Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к.

Суд зазначає, що заподіяна викраденням майна шкода в розмірі 745 грн. повністю відшкодована потерпілій особі, саме завдяки активним діям обвинуваченого, який, згідно із розпискою передав ОСОБА_7 2000 грн. відшкодування, висловив відвертий жаль з приводу вчиненого ним злочину та щиро розкаявся.

Як убачається з досудової доповіді, наданої органом пробації обвинуваченому ОСОБА_8 визначено високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства.

Враховуючи всі обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, маючи на меті досягнення цілей, визначених ч.2 ст.50 КК України, та беручи до уваги думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умови його ізоляції та поміщенні на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у розмірі наближеному до мінімального.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 має непогашені судимості за злочини проти власності, пов`язані із таємним викраденням майна, вчинив встановлений судом злочин за даним вироком у період строку випробування. Таким чином, з урахуванням особи ОСОБА_8 суд вважає, що обмеження, встановлені ст.76 КК України не будуть дієвими для його виправлення.

Згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2017 ОСОБА_8 визнаний винним за ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.69, ст.ст.75, 76 КК України йому призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

За таких обставин, до покарання призначеного ОСОБА_8 за даним вироком із застосуванням положень ст.71 КК України необхідно частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2017.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, і з урахуванням належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про відшкодування 745 грн. заподіяної майнової шкоди, яку обґрунтовує вартістю викраденого майна.

Відповідно до пояснень потерпілої в судовому засіданні та письмової заяви останньої від 09.10.2019 (а.с.155), ОСОБА_7 зазначила про відсутність у неї майнових претензій до обвинуваченого у зв`язку із відшкодуванням завданої кримінальним правопорушення шкоди, що також підтверджується відповідною розпискою.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 відмовити.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 394 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 03.08.2017 і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 02 (два) роки 07 (місяців).

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

У задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування завданої кримінальним правопорушення майнової шкоди відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення через Комсомольський міський суд Полтавської області, а засудженим у той же строк з моменту його отримання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому, представнику потерпілої особи роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання та подавати на них зауваження, обвинуваченому роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом.

Суддя ОСОБА_1