ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/10792/19 (пр. № 1-кп/201/1225/2019), відомості про яке 27 вересня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002414, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 26 вересня 2018 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , побачив у коридорі квартири сумку потерпілої ОСОБА_5 в якій знаходився гаманець з грошовими коштами загальною сумою 900 гривень однією купюрою номіналом 500 гривень та двома купюрами по 200 гривень, які визначив предметом свого злочинного посягання.

Після чого, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом вільного доступу, дістав з гаманця ОСОБА_5 грошові кошти загальною сумою 900 гривень та поклав їх у власну кишеню брюк. Далі, обвинувачений ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, вийшов з квартири разом з викраденими грошовими коштами загальною сумою 900 гривень, покинувши місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 таємно, шляхом вільного доступу викрав грошові кошти ОСОБА_5 , спричинивши потерпілій майнову шкоду на загальну суму 900 гривень.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладеного у обвинувальному акті.

Ухвалою суду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються визнані судом недоцільними. У зв`язку з чим суд не приводить не дослідженні докази винуватості обвинуваченого у мотивувальній частині вироку.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, являється інвалідом третьої групи, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії злочину середньої тяжкості, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, в той же час, не працевлаштований і не має постійного доходу, а також обставинам, що пом`якшують його покарання і відсутності таких, що його обтяжує, а отже, сукупність вищевказаних обставин свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, а також пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, призначення саме такого покарання у виді позбавлення волі з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, достатності і співрозмірності призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки у виді: періодичного з`явлення для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомлення уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи і навчання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1