Справа № 694/1475/19 Провадження №1-кс/694/741/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

03.09.2019 вересня 2019 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду

Черкаської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю слідчого ОСОБА_3

представника власника майна

адвоката ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

начальника слідчого відділу

Звенигородського ГУНП ОСОБА_7

розглянувши клопотання слідчого СВ Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 , розглянувши матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000742 від 01.09.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

слідчий СВ Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся з клопотанням до суду, в якому просить Накласти арешт на 48820 кілограм зерна сої з метою запобігання його подальшого відчуження у кримінальному провадженні шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування до прийняття рішення по суті у кримінальному провадженні. Визначити місцем зберігання 48820 кілограм зерна сої, на який накладено арешт - території СТОВ «МТС-МОРАЛ», що знаходиться за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Озірна, вул. Мічуріна, 66.
Клопотання мотивує тим, що 01.09.2019 ОСОБА_8 в с. Озірна Звенигородського району Черкаської області, самовільно без згоди та відповідних документів намагається зібрати урожай сої на полі СТОВ «МТС-МОРАЛ», за допомогою сільськогосподарської техніки. Зібраний урожай з бункеру комбайна було завантажено до транспортного засобу КАМАЗ номерний знак НОМЕР_1 .
По даному факту розпочате кримінальне провадження № 0000742, відомості відносно якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 за допомогою комбайна на полі, яке використовується СТОВ «МТС МОРАЛ» зібрав зерно сої. В послідуючому вказане зерно сої було завантажене з бункера комбайна до транспортного засобу КАМАЗ номерний знак НОМЕР_1 , вилучено та зважено в ході огляду місця події, в ході зважування загальна маса вилученого зерна яке було зібране на полі СТОВ « МТС-МОРАЛ» в с. Озірна Звенигородського району Черкаської області становить 48820 кілограм. Вилучене зерно сої перевезене на територію СТОВ «МТС МОРАЛ» , що розташована за адресою вул.Мічуріна,76 с. Озірна Звенигородського району Черкаської області де було передано на зберігання.
02.09.2019 було винесено постанову про визнання зерна вилученої сої загальною масою 48820 кілограм речовим доказом та приєднано до кримінального правопорушення в якості речових доказів.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 та начальник слідчого відділу Звенигородського ВП ГУНП підтримали подане клопотання та просили його задоволити.
Прокурор у судовому засіданні також підтримав клопотання про накладення арешту та просив його задовольнити з мотивів викладених у ньому.
Власник майна ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_4 заперечували проти викладених у клопотанні мотивів та просили відмовити у задоволенні.
Заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно п.18 ч.1 ст.3КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Частина друга ст.131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
У відповідності до п.2 ч.2 ст.173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу ).
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .
За положеннями ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути мотивованим.
Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Згідно з положеннями ст. 173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Обгрунтовуючи клопотання слідчий послався на те, що зерно сої вагою 48820 кілограм являється тимчасово вилученим майном, яке було об`єктом кримінально протиправних дій у кримінальному провадженні розпочатого за ознаками злочину передбаченого ст.356 КК України, у встановленому порядку визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, тому згідно ст. 170 КПК України на неї повинен бути накладений арешт.
Разом з тим із наявних доказів, на даний час, не можна зробити остаточного висновку про самовільне зібрання урожаю сої на вказаній земельній ділянці, до того ж не встановлена особа, якій інкримінується вчинення правопорушення. Крім того, не визначений і не доведений можливий розмір збитків, також відсутній цивільний позов.
Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
За таких обставин, слід дійти висновку про недоведеність слідчим, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи. Слід також зауважити, що пропонуючи накласти арешт на урожай сої вагою 48820 кг. слідчий не обґрунтував, яким чином вказаний урожай можна зберегти і не допустити його псування, якщо не буде здійснено певних обробок необхідними добривами чи гербицидами, або інші сільхозроботи пов`язані з вирощуванням культури і які збитки будуть завдані інтересам держави та Державному бюджету України у разі, якщо усі посіви, арешт на які просить накласти слідчий, не будуть зібрані своєчасно або взагалі.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , п. 50, Series А N 98).
Водночас з`ясування правової підстави арешту майна, насамперед, пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до ЄРДР і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст.170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України , повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України ) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Із клопотання не вбачається, чи набув власник вилученого майна статусу підозрюваного, обвинуваченого.
Так, згідно з Конституцією України та Законом України Про міжнародні договори і угоди , чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна.
Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Перша і найбільш важлива вимога зазначеної правової норми полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на повагу до власності має бути законним. Також передбачається, що держава уповноважена здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення виконання законів.
При цьому, як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, в той час як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Також стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі Броньовський (Broniowski) проти Польші від 22 червня 2004 року).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. При цьому, як у справі Бакланов протии Росії (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі Фрізен протии Росії (рішення від 24 березня 2005 р.). Суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним .
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Згідно ч.5 ст.171 КПК України , клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до ч.4 ст.173 КПК України , відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Слідчий суддя дійшов висновку, що у порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України , слідчим не надано слідчому судді документів, що підтверджують право власності на дані земельні ділянки, по даному кримінальному провадженню будь якій особі не вручена підозра в скоєні злочину.
З урахуванням вищевикладеного, в даному конкретному випадку, застосування арешту на урожай сої вагою 48820 кг., може завдати суттєвих збитків та свідчити про порушення вимог статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції з захисту прав людини, що є неприпустимим.
Керуючись вимогами ст. ст.98, 167, 169, 170-174, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: 48820 кілограм зерна сої з метою запобігання його подальшого відчуження у кримінальному провадженні шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування до прийняття рішення по суті у кримінальному провадженні - відмовити.

На ухвалу слідчого судді, протягом п`яти днів, з дня її оголошення, може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05.09.2019 року

Слідчий суддя ОСОБА_1