ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1763/19 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 635/7310/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
особи, відносно якої

вирішується питання про

екстрадиційний арешт- ОСОБА_6

адвоката - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 про застосування у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 про застосування у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування зазначив наступне. З 01 лютого 2019 року ОСОБА_6 перебуває у міжнародному розшуку, ініціатором якого є компетентні органи Російської Федерації. У порівнянні із законодавством України про кримінальну відповідальність, злочин вчинений ОСОБА_6 на території Російської Федерації, відповідає ч.2 ст.121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а не відбутий строк покарання становить 3 роки 3 місяці 4 дні позбавлення волі, тому є екстрадиційним. Злочини, передбачені ч. 2 ст. 121 КК України не належать до військових злочинів і не носять політичного характеру. Відповідно до інформації ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 на території України до кримінальної відповідальності не притягувався та не притягується. З інформації ДМС, він з питання отримання статусу біженця до органів міграційної служби не звертався та такого статусу не отримував. ОСОБА_6 не є громадянином України, у складі добровольчих батальйонів які брали участь у проведенні антитерористичної операції на сході України, він не перебуває, запити інших держав про його видачу не надходили. Запит про видачу ОСОБА_6 не має на меті його переслідування за політичні переконання, а також у зв`язку з расовою приналежністю, віросповіданням або національністю. Запит про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності та матеріали, долучені до нього, оформлені належним чином, відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року. про його

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_6 , його адвоката, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2019 року в порядку ст.ст.208, 582 КПК України працівниками Харківського ВП ГУ НП у Харківській області було затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , який розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації для приведення у виконання вироку Свердловського районного суду м. Бєлгорода від 02 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.«а» ч.3 ст.111 КК РФ та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, невідбута частина покарання становить 3 роки 3 місяці 4 дні позбавлення волі.

25.09.2019 року прокурор Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про застосування у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт). В обґрунтування клопотання зазначив, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 розшукується компетентними правоохоронними органами Російської Федерації для приведення у виконання вироку Свердловського районного суду м. Бєлгорода від 02 червня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п.«а» ч.3 ст.111 КК РФ, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі, невідбута частина покарання становить 3 роки 3 місяці 4 дні позбавлення волі. Постановою Валуйського районного суду Бєлгородської області від 15 серпня 2018 року ОСОБА_6 було звільнено від відбування покарання у зв`язку з хворобою. Постановою апеляційного суду Бєлгородської області від 12 вересня 2018 року постанова Валуйського районного суду Бєлгородської області від 15 серпня 2018 року скасована, матеріали кримінальної справи направлені на новий судовий розгляд, щодо ОСОБА_6 обрана міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для продовження відбування покарання у виправній колонії суворого режиму, постанова набрала чинності 12 вересня 2018 року. Постановою Валуйського районного суду Бєлгородської області від 17 жовтня 2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з хворобою. Постановою апеляційного суду Бєлгородської області від 28 листопада 2018 року постанова Валуйського районного суду Бєлгородської області від 17 жовтня 2018 року залишена без змін. З 01 лютого 2019 року ОСОБА_6 перебуває у міжнародному розшуку, ініціатором якого є компетентні органи Російської Федерації. У порівнянні із законодавством України про кримінальну відповідальність, злочин вчинений ОСОБА_6 на території Російської Федерації, відповідає ч.2 ст.121 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а не відбутий строк покарання становить 3 роки 3 місяці 4 дні позбавлення волі, тому є екстрадиційним. Строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.121 КК України та звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відповідно до (ст.ст.49, 80 КК України) не закінчилися, оскільки злочин вчинено у 2015 році. Запит про його видачу для притягнення до кримінальної відповідальності та матеріали, долучені до нього, оформлені належним чином, відповідно до вимог Європейської конвенції про видачу правопорушників та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року. У зв`язку з вищевикладеним, просив задовольнити клопотання.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 про застосування у відношенні громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт).

Відмовляючи у задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, що наявна в матеріалах клопотання копія запиту Генеральної прокуратури Російської Федерації від 06 червня 2019 року до Міністерства юстиції України про видачу громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 для приведення у виконання вироку Свердловського районного суду міста Бєлгорода від 02 червня 2016 року, з урахуванням ухвали Бєлгородського обласного суду від 28 листопада 2018 року, у порушення вимог п.1 ч.2 ст.584 КПК України, не засвідчена належним чином. Крім того, додана до матеріалів клопотання постанова Бєлгородського обласного суду від 28 листопада 2018 року, на підставі якої поданий запит на екстрадицій ний арешт, також не засвідчена належним чином. Захисником у судовому засіданні надана довідка №0100277 про звернення ОСОБА_6 за захистом в Україні, яка видана Головним управлінням Державної міграційної служби України у Харківській області 06 червня 2019 року. З висновку від 07 червня 2019 року про результати перевірки належності до громадянства України ОСОБА_6 , вбачається, що громадянину Російської Федерації ОСОБА_6 16 листопада 2018 року було надано дозвіл на постійне проживання в Україні на підставі п.3 ч.3 ст.4 Закону України «Про іміграцію» (як особі, яка має право на набуття громадянства за територіальним походженням, оскільки його брат є уродженцем України) та 19 листопада 2018 року було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , терміном дії безстроково. ОСОБА_6 є особою, яка раніше не засуджувалася за злочини як на території України, так і на території інших держав, зокрема таких даних в матеріалах клопотання не міститься, що очевидно вказує на відсутність кримінального досвіду, а відтак і схильності до протиправних проявів. Постановою Президіуму Бєлгородського обласного суду від 19 вересня 2019 року за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 було скасовано постанову Валуйського районного суду Бєлгородської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Бєлгородського обласного суду від 28 листопада 2018 року, на підставі яких було зроблено екстрадиційний запит. ОСОБА_6 виїхав за межі території РФ, тільки після того, як на підставі постанови Валуйського районного суду Бєлгородської області від 15 серпня 2018 року був звільнений від відбування покарання у зв`язку з хворобою, тобто на момент, коли були відсутні обставини залишення території РФ, які б створювали відповідні рамки щодо вільного пересування ОСОБА_6 як у межах РФ, так і в межах інших держав світу. Вказане не свідчить про намагання ОСОБА_6 певним чином ухилитися від виконання вироку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також те, що він 06 червня 2019 року отримав у ГУДМС у Харківській області довідку про звернення за захистом в Україні, має ряд тяжких невиліковних захворювань, а також, беручи до уваги, відсутність у самому клопотанні жодних обґрунтувань щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу - екстрадиційного арешту без визначення обставин, які б вказували на безальтернативність у цьому, із зазначенням конкретних доказів, які б прямо свідчили про можливість ОСОБА_6 перешкодити передачі до компетентних органів Російської Федерації, слідчий суддя прийшов к висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

З вказаним висновком слідчого судді погоджується і судова колегія, враховуючи наступне.

Правовідносини між Україною та Російською Федерацією щодо екстрадиції (видачі) осіб регулюються Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року та Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам 1993 року, які є чинними для обох держав.

Відповідно до підп. "f" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, такого випадку, як законний арешт або затримання особи, щодо якої провадиться процедура екстрадиції і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Видача правопорушників, відповідно до ч. 1 ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників, здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі, або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.

Україна ратифікувала вказану Конвенцію, є її Стороною, а відповідне національне законодавство є узгодженим з цією Конвенцією.

Згідно вимог ст. 584 КПК України (2012) екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі.

Екстрадиційний арешт є заходом процесуального примусу у вигляді взяття під варту з метою забезпечення її видачі (екстрадиції). Після затримання особи, яка знаходиться у міжнародному розшуку, застосування слідчим суддею до неї тимчасового арешту та наступного надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Суд повинен перевірити запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки, вислуховує думку прокурора, інших учасників і виносить ухвалу або про застосування екстрадиційного арешту або про відмову в застосуванні екстрадиційного арешту, якщо для його обрання немає підстав.

Зокрема, суд перевіряє, чи немає обставин, за наявності яких видача затриманої особи не здійснюється, наприклад за вчинення військових або політичних правопорушень; у зв`язку із закінченням строків давності; коли порушується питання про видачу громадянина України або осіб, які постійно проживають в Україні, біженців тощо.

Всі ці обставини були досліджені слідчим суддею і їм надана належна оцінка.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) відповідає вимогам ст.ст. 1,2 Європейської конвенції про видачу правопорушників, ст. 583 КПК України та п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судова колегія погоджується з висновком слідчого судді стосовно даних про те, що ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , 06 червня 2019 року отримав у ГУДМС у Харківській області довідку про звернення за захистом в Україні, має ряд тяжких невиліковних захворювань. Беручи до уваги відсутність у самому клопотанні жодних обґрунтувань щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 найбільш суворого запобіжного заходу - екстрадиційного арешту без визначення обставин, які б вказували на безальтернативність арешту, із зазначенням конкретних доказів, які б прямо свідчили про можливість ОСОБА_6 перешкодити передачі до компетентних органів Російської Федерації, слідчий суддя дійшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Доводи апеляційної скарги повторюють доводи клопотання прокурора до слідчого судді не спростовують висновків ухвали слідчого судді, яким дана відповідна оцінка відповідно до норм діючого законодавства.
Судовою колегією приймається до уваги і належним чином оцінена слідчим суддею відсутність на час розгляду клопотання судового рішення, яке набрало чинності та повинно бути підставою для міжнародного розшуку. У зв`язку із скасуванням попередніх судових рішень питання про звільнення ОСОБА_6 від відбування частини покарання на підставі вироку суду знаходиться на розгляді компетентних органів Російської Федерації.

Таким чином, ухвала слідчого судді відповідає вимогам як ст. 584 КПК України, так і вимогам ч. 2 ст. 61 , ч. 2 ст. 62 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р.

Відповідно, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 117, 376, 404, 405, 407, 418, 422, 583 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді