ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645/1287/16-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/2471/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31 05 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 05 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Продовжено обвинуваченим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», який не може перевищувати шістдесят днів, тобто до 30.07.2019 року.

Органами досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 3,5 ст.27, п.п. 6,11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309, ч.1 ст. 359 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 6,11 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України (а.с.1-26 виділених матеріалів).

Так, за даними викладеними в обвинувальному акті ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 29 червня 2015 року, свідомо знаючи, що ОСОБА_14 починає роботу з надання населенню послуг таксі близько 14.00 15.00 годин та маршрут його руху, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на скоєння вбивства на замовлення ОСОБА_13 , маючи при собі отриману від останнього гладкоствольну вогнепальну зброю пістолет «Stalker-M906», заздалегідь, точний час не встановлений в ході досудового розслідування, прибув в район автостоянки, розташованої поблизу б. № 29 по вул. Тимурівців м. Харкова, де потерпілий залишав свій автомобіль, та став очікувати на останнього біля проїзної частини дороги, вдаючи, з метою притуплення його пильності, що намагається зупинити автомобіль таксі. О 14 годині 24 хвилини того ж дня ОСОБА_14 на автомобілі «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1 , виїхав зі стоянки та став рухатись у бік ОСОБА_7 , який побачив його та зробив знак, після якого останній зупинився. Продовжуючи свої злочинні дії та діючи відповідно до розробленого з ОСОБА_13 плану, ОСОБА_7 попросив відвезти його до с. Кулиничі м. Харкова, на що ОСОБА_14 погодився.

Коли автомобіль опинився у безлюдному місці, ОСОБА_7 , знаходячись разом з потерпілим в салоні автомобілю «ВАЗ 21063», державний номер НОМЕР_1 , реалізуючи злочинний намір, здійснив три постріли із гладкоствольної вогнепальної зброї пістолету «Stalker-M906». ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя та здоров`я, почав чинити активний опір ОСОБА_7 та в процесі боротьби залишив салон автомобілю та почав тікати.

Бажаючи реалізувати до кінця свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 вийшов із салону автомобіля та почав переслідувати його. Наздогнавши почав наносити удари по тілу потерпілого. Від одного з ударів ОСОБА_14 впав на землю обличчям вниз. Шевелєв сів на потерпілого, обмежив тим самим свободу його пересування та позбавив можливості залишити місце події, завдавши при цьому не менше 20 ударів по голові та тулубу тупими твердими предметами, у тому числі пістолетом «Stalker-M906». Намагаючись подолати опір ОСОБА_14 , ОСОБА_7 наніс останньому удар тупим твердим предметом, яким міг бути камінь або пістолет «Stalker-M906», по голові, від якого той втратив свідомість. Після цього, продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого на замовлення ОСОБА_13 , накинув на шию ОСОБА_14 невстановлений в ході досудового розслідування тупий предмет з обмеженою площиною спливаючої поверхні та став ним здавлювати органи шиї, доки останній не перестав подавати ознаки життя.

Як на докази винуватості ОСОБА_7 органи досудового розслідування посилаються на висновок судово-медичної експертизи № 1235-С/15 від 31.07.2015 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_14 були заподіяні травми голови, шиї, грудей та кінцівок. Від отриманих ушкоджень ОСОБА_14 помер на місці. Причиною його смерті стала механічна асфіксія, внаслідок здавлення органів шиї (а.с.8 виділених матеріалів).

За матеріалами розслідування ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених п. 6,11 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_8 подано апеляційні скарги, в яких викладено прохання про скасування ухвали Московського районного суду м. Харкова в частині продовження строку тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 30.07.2019 року відносно ОСОБА_7 та про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши апелянтів, які підтримали подані апеляційні скарги і просили про відмову в продовженні строку тримання під вартою та обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, вислухавши думку прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження строку дії міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинувачених по даній справі, суд першої інстанції перш за все прийняв до уваги ту обставину, що обоє вони підозрюються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 серед інших доводів містить посилання на те, що єдиною підставою на яку послався районний суд при постановленні оскаржуваної ухвали є тяжкість покарання вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Крім того, апелянт вказує, що судом не були зазначені та обґрунтовані ризики, які дають підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити одну чи кілька із наведених дій, які є складовими підставами обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З вказаними доводами апелянтів колегія суддів не погоджується, оскільки Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, вивчаючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, які свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, у сукупності із тяжкістю можливого покарання та даними про особу підозрюваного, спростовують доводи апеляційної скарги про недоведеність та необґрунтованість ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі серед інших доводів, спростовуючи наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України вказує, що у судовому засіданні фактично допитані майже всі свідки сторони обвинувачення і не один з них не надав прямої чи посередньої інформації про тиск з боку обвинувачених.

Однак, такі твердження обвинуваченого не знайшли свого підтвердження, оскільки, як вбачається з наявних матеріалів кримінального провадження, на час постановлення оскаржуваної ухвали в даному кримінальному провадженні не були допитані всі свідки, судом не встановлені та не перевірені всі фактичні обставини справи, судовий розгляд наразі триває.

Таким чином дослідивши представлені матеріали, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що побоюючись відповідальності за скоєне, обвинувачені можуть переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків, зважаючи на те, що деякі зі свідків неодноразово ігнорували виклики до суду і відносно них оскаржуваною ухвалою застосовано привід.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості на даний час запобігти вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Посилання апелянтів на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, вищої освіти та позитивної характеристики з місця навчання, на думку колегії суддів не спростовує правильності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, апеляційний суд приймає до уваги згадане рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.

На думку колегії суддів апеляційного суду, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, за обставин, викладених в апеляційних скаргах, на даний час не вбачається.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2019 року по справі щодо ОСОБА_7 про продовження строку тримання його під вартою до 30.07.2019 року залишити без змін.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ___________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4