Справа № 591/4467/19
Провадження № 1-кп/591/616/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2019 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі : головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

До Зарічного районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000215 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України.
В підготовчому судовому засіданні захисником заявлене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору в зв`язку з невідповідністю ч.ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України. Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_5 є заступником прокурора Сумської області, працівником правоохоронного органу, а тому здійснювати досудове розслідування та складати обвинувальний акт згідно ч. 4 ст. 216 КПК України повинні були слідчі органів Державного бюро розслідувань. В порушення зазначеної норми обвинувальний акт складений слідчим СУ ГУНП в Сумській обл. Вважає, що заступником прокурора Сумської області була незаконно винесена постанова про визначення підслідності за слідчими Національної поліції. Просив врахувати, що згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» зазначено, матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону підслідні Державному бюро розслідувань, у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження.
В судовому засіданні захисник та обвинувачений клопотання підтримали з мотивів, зазначених в ньому.
Прокурор заперечив проти клопотання та вважає, що підстави для повернення обвинувального акту відсутні так як обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Вважає, що заступником прокурора Сумської області обгрунтовано на підставі ч. 5 ст. 36 КПК України була винесена постанова про визначення підслідності кримінального провадження за слідчими Національної поліції, оскільки Державне бюро розслідувань на той час не розпочало своє функціонування, а тому неможливо було виконати завдання кримінального провадження. Також посилається на те, що станом на день набрання чинності Законом України «Про Державне бюро розслідувань» зазначене кримінальне провадження не було зареєстроване в ЄРДР та не перебувало в провадженні СУ ГУНП в Сумській обл., а тому пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» не може бути застосований.
Вислухавши думку учасників судового провадження суд вважає, що обвинувальний на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України необхідно повернути прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Підслідність кримінальних проваджень визначена ст. 216 КПК України.
Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт у кримінальному провадженні складається та підписується зокрема слідчим.
З врахуванням наведених норм під слідчим, який складає та підписує обвинувальний акт слід розуміти слідчого, який діє в межах наданих йому повноважень та відповідно до компетенції.
Однак зазначених вимог при складанні та підписанні обвинувального акту відносно ОСОБА_5 дотримано не було.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів віднесені зокрема органи прокуратури.
Так, як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_5 станом на час внесення відомостей до ЄРДР та на час досудового розслідування обіймав посаду заступника прокурора Сумської області, тобто був працівником правоохоронного органу.
20.09.2018 начальником відділу прокуратури Сумської обл. ОСОБА_6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 0000215 про вчинення заступником прокурора Сумської області ОСОБА_5 злочину, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України.
В той же день, 20.09.2018 заступником прокурора Сумської області ОСОБА_7 була винесена постанова про визначення підслідності зазначеного кримінального провадження за слідчими СУ ГУНП в Сумській обл.
Зазначена постанова мотивована тим, що станом на час її винесення нормами КПК України не було врегульовано порядок визначення підслідності кримінальних проваджень, які підслідні органам ДБР, яке фактично на той час не здійснювало функцію досудового розслідування, тому прокурор згідно ч. 6 ст. 9 КПК України керувався загальними засадами кримінального провадження, зокрема посилався на ст. 25 КПК України, зазначав про необхідність здійснення швидкого, повного, неупередженого та ефективного досудового розслідування.
Згідно п.1 ч.4 ст. 216 КПК України, який набрав чинності 19.11.2012, слідчі органів державного бюро розслідувань (далі ДБР) здійснюють досудове розслідування злочинів, вчинених зокрема працівником правоохоронного органу, крім випадків, коли досудове розслідування цих злочинів віднесено до підслідності Національного антикорупційного бюро України.
Згідно п. 1 Розділу X «Прикінцеві положення» КПК України положення ч. 4 ст. 216 цього Кодексу вводяться в дію з дня початку діяльності Державного бюро розслідувань України, але не пізніше п`яти років з дня набрання чинності цим Кодексом, тобто з 20.11.2017.
Враховуючи викладене кримінальне провадження відносно заступника прокурора Сумської області ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. 216 КПК України станом на час внесення відомостей до ЄРДР та на час здійснення досудового розслідування віднесено до підслідності слідчих органів ДБР, що не заперечується і прокурором в судовому засіданні.
Загальновідомим є факт, що ДБР розпочало здійснювати функцію досудового розслідування з 27.11.2018.
Пунктом 9 перехідних положень Конституції України передбачено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції.
При цьому в п.1 розд. ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції яка діяла на час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні) визначено, що до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, - щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу. Після введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років. Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань..
У п. 4 розд. XIII «Перехідні положення» закону «Про прокуратуру» також зазначено, що до початку діяльності ДБР, але не пізніше 5 років після набрання чинності КПК слідчі органів прокуратури здійснюють досудове розслідування у визначеному цим кодексом порядку.
Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» кримінальні провадження, які до початку діяльності Державного бюро розслідувань розпочаті слідчими органів прокуратури і перебувають на стадії досудового розслідування, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років.
Зазначені вище норми врегульовують підслідність кримінальних проваджень, розпочатих до початку діяльності Державного бюро розслідувань, які згідно ч. 4 ст. 216 КПК України віднесені до підслідності зазначеного органу. Як вбачається з наведеного ці кримінальні провадження не віднесені до підслідності слідчих органів Національної поліції України, всі зазначені норми наділяють повноваженнями здійснювати досудове розслідування кримінальних проваджень, підслідних органам ДБР, лише слідчих органів прокуратури.
Посилання прокурора в судовому засіданні на те, що постанова про визначення підслідності винесена згідно з вимогами ч.5 ст. 36 КПК України є безпідставним, оскільки сама постанова не містить жодного посилання на цю норму, а також не містить обгрунтування щодо неефективності досудового розслідування.
Крім того дійсно відповідно до ч.5 ст.36 КПК Генпрокурор, керівник регіональної прокуратури, їхні перші заступники та заступники мають право в разі неефективності досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення мотивованою постановою доручити його проведення іншому органу. Водночас КПК не визначає, що слід розуміти під терміном «неефективне досудове розслідування».
Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень наводив низку мінімальних критеріїв цього: незалежність, безсторонність, громадський контроль, зразкова ретельність та оперативність (п.44 рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», п.80 рішення у справі «Гордієнко проти України»).
Воно не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки обґрунтовані (п.131 рішення у справі «Начова та інші проти Болгарії», п.67 рішення у справі «Шевченко проти України»).
Неефективність досудового розслідування в основному пов`язується з недотриманням строків, порушенням порядку проведення слідчих (розшукових) дій чи застосуванням заходів забезпечення, прийняттям незаконних і необґрунтованих процесуальних рішень, бездіяльністю слідчих органів, необґрунтованим закриттям кримінальних проваджень, фальсифікацією доказів, використанням доказів, які не відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності тощо.
Та обставина, що ДБР фактично не розпочало здійснювати функцію досудового розслідування не є свідченням неефективного досудового розслідування, а також правовою підставою для проведення досудового розслідування кримінальних правопорушень, підслідних слідчим органів ДБР, слідчими органів Національної поліції.
Крім того в судовому засіданні прокурором не було обгрунтовано наявність компетенції заступника прокурора Сумської області при винесенні постанови щодо зміни підслідності злочину, який віднесений до підслідності Державного бюро розслідувань, тобто органу, який не знаходився на території Сумської області та повноваження щодо нагляду за яким у відповідного прокурора Сумської обласної прокуратури відсутні.
Тому суд вважає, що при винесенні постанови про визначення підслідності не були дотримані засади законності та публічності.
Також в пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» зазначено, матеріали кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування, але відповідно до цього Закону підслідні Державному бюро розслідувань, у тримісячний строк після початку здійснення Державним бюро розслідувань функції досудового розслідування передаються до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження.
Вказана норма має імперативний характер, зобов`язує слідчих інших органів досудового розслідування протягом 3-х місяців починаючи з 27.11.2018, тобто до 27.02.2019, передати матеріали кримінального провадження до відповідного підрозділу (органу) Державного бюро розслідувань для продовження провадження та свідчить про те, що слідчі інших органів досудового розслідування після спливу трьохмісячного строку після початку діяльності ДБР втрачають повноваження та компетенцію щодо здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, віднесених до підслідності органів ДБР.
Ні КПК України, ні Закони України «Про Державне бюро розслідувань» чи «Про прокуратуру» не містять положень про те, що слідчі органів Національної поліції після початку діяльності органів ДБР здійснюють чи продовжують розслідування злочинів, віднесених до підслідності органів ДБР, у яких розпочато провадження після набрання чинності Законом України «Про Державне бюро розслідувань» та кримінальні провадження щодо яких станом на початок діяльності органів ДБР знаходяться в провадженні слідчих підрозділів органів Національної поліції.
Як вбачається з обвинувального акту він був складений та підписаний слідчим СУ ГУНП в Сумській обл. 09.07.2019, а саме через кілька місяців після спливу трьохмісячного строку після початку діяльності ДБР, тобто слідчий не мав компетенції на складання та підпис обвинувального акту.
В той же час ДБР розпочало здійснювати функцію досудового розслідування з 27.11.2018 та зазначене кримінальне провадження відповідно до ч.4 ст. 216 КПК України підслідне слідчим органів ДБР.
Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Одними з засад кримінального провадження є законність та публічність, викладених зокрема у зазначених вище ст.ст. 9 та 25 КПК України, відповідно до яких слідчий повинен діяти відповідно вимог чинного законодавства та в межах компетенції.
Зважаючи на встановлені обставини та зазначені норми законодавства пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань» слід тлумачити розширювально, а саме під матеріалами кримінального провадження, які на день набрання чинності цим Законом перебувають в іншому органі досудового розслідування на стадії досудового розслідування слід розуміти не тільки матеріли кримінальних проваджень, які перебувають в іншому органі досудового розслідування саме в день набрання чинності Законом, а і кримінальні провадження, які перебувають у іншому органі досудового розслідування після набрання чинності Законом.
Таке тлумачення відповідатиме загальним засадам кримінального провадження, суті інституту підслідності та меті Закону України «Про Державне бюро розслідувань».
Тому суд вважає, що на час складання та підписання обвинувального акту відносно ОСОБА_5 у слідчого СУ ГУНП в Сумській області не було відповідних повноважень та компетенції на вчинення таких дій.
З врахуванням викладеного обвинувальний акт разом з додатками підлягає поверненню прокурору в зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України, так як обвинувальний акт складений та підписаний слідчим, який не має відповідних повноважень та компетенції здійснювати досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні згідно діючого законодавства.
Вирішення питання щодо повернення обвинувального акту з цих підстав є доцільним з огляду на принцип розгляду справи протягом розумного строку, так як розгляд кримінального провадження за обвинувальним актом, складеним та підписаним слідчим, який не має відповідних повноважень, призведе до невиправданого затягування розгляду справи.
Керуючись ст.ст. 291, 314-317 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000215 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 358 КК України, повернути прокурору у зв`язку з невідповідністю вимогами КПК України.
Ухвала може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми.

Суддя ОСОБА_1