ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/43/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2771/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 24 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шкотове, Шкотовського району, Приморського краю, Російської Федерації, неодруженого, який має на утриманні доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

06.03.2009 року за ч.2 ст.296 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 7 місяців 22 дні;

07.08.2012 року за ч.1 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

13.11.2012 року за ч.2 ст.186, ч,2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2013 звільнення з випробуванням скасовано та направлено для реального відбування покарання. Звільнився з місць позбавлення волі 02.06.2016р.;

16.12.2016 року за ч.1ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт; 28.07.2017 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.389, 71,72 КК України до 5 місяців 25 днів арешту,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.121 КК України 7 років позбавлення волі.
В силу ч.1, 4 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частки покарання за вироком від 28.07.2017р. Київського районного суду м.Харкова остаточно призначено ОСОБА_8 покарання з застосуванням ст. 72 КК України у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 06.11.2017 року, точного часу встановити не надалось можливим, перебуваючи у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , маючи злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки у формі спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи їх настання, діючи умисно, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 один удар ногою в область живота зліва. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 , а саме в результаті нанесення одного удару ногою в область живота зліва, потерпілій ОСОБА_9 ,, згідно висновку судово-медичної експертизи №1554-А/17 від 28.12.2017, заподіяно наступні тілесні ушкодження: закрита травма живота із двохмоментним розривом селезінки та внутрішньочеревним крововиливом (до 1000 мл) з послідуючим її видаленням, що за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

До початку апеляційного розгляду прокурор у кримінальному провадженні відмовився від своєї апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати як незаконний та необґрунтований та ухвалити виправдувальний вирок. В обґрунтування посилається на те, що потерпіла вживає наркотики та алкогольні напої, а тому не можливо виключити ймовірність того, що вона сама могла впасти на якусь виступну поверхню. В своїх поясненнях потерпіла повідомила, що в період з 6 по 9 листопада 2017 року вона вживала алкогольні напої і виходила в ці дні на вулицю. При цьому вона не виключала можливість, що падала в ці дні. Допитаний в судовому засіданні експерт повідомив, що потерпіла не могла завдати собі травму, впавши на рівну поверхню, але не зміг відповісти на запитання, чи могла потерпіла впасти на виступаючий предмет і отримати травму, оскільки таке запитання на експертизу не ставилося. Також зазначає проте, що у вироку як доказ є пояснення свідка ОСОБА_11 , однак вона не була очевидцем події.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок щодо нього скасувати, а кримінальне провадження направити в суд першої інстанції на новий судовий розгляд. В обґрунтування посилається на те, що суд не задовольнив його клопотання про відмову захисника ОСОБА_7 , і не забезпечив участь іншого захисника. Також зазначає про те, що у нього не було умислу на скоєння злочину у зв`язку з чим судом не вірно зроблений висновок щодо кваліфікації його дій.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок стосовно Агейкіна змінити в частині призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити обвинуваченому менш суворе, яке є спів розмірним його діянням.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_8 , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
У вироку суд, належним чином проаналізувавши надані докази, обґрунтовано визнав показання обвинуваченого ОСОБА_8 , що він потерпілу не бив, лише штовхнув, внаслідок чого в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності і справедливого покарання.
Апеляційні доводи захисника щодо недоведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а також щодо самостійного падіння потерпілої, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам. Зазначені доводи захисника грунтуються на припущеннях та не узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема показаннями потерпілої, свідка ОСОБА_11 .
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя в момент заподіяння, але таке що спричинило втрату органу, що встановлені судом і детально викладені у вироку, ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні показаннях обвинуваченого, потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , а також відомостях, які містяться в наступних доказах:
- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який повідомив, що він проводив судово-медичні дослідження викладені у висновках № 1564-А/15, 1554-А/17, та пояснив, що травма, яка була встановлена у потерпілій ОСОБА_9 надає змогу не звертатися до лікарів до 10 днів, при цьому потерпіла може не відчувати гострої болі, вільно рухатися, і така травма могла бути заподіяна потерпілій 06.11.2017 р. Крім того, враховуючи, що травматичну дію потерпілій заподіяно предметом з обмеженою площею травмуючої дії, то утворення даного ушкодження від падіння на горизонтальну поверхню можливо виключити;

- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 13.11.2018 року відповідно до якого ОСОБА_11 просила прийняти міри до ОСОБА_8 1980 р.н., який спричинив тілесні ушкодження її донці ОСОБА_9 1985 р.н. (т.2 а.с. 88);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.11.2017 року відповідно до якої потерпіла ОСОБА_9 просила прийняти міри до свого співмешканця ОСОБА_8 котрий протягом періоду з 06.11.2018 року до 08.11.2018 року регулярно завдавав тілесні ушкодження (т.2 а.с. 86);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.12.2017 року відповідно до якого ОСОБА_9 було запропоновано пояснити та показати яким чином їй було спричинено тілесні ушкодження, на що остання погодилась, пояснила та показала, що 06.11.2017 року на протязі дня за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 на фоні словесних конфліктів наносив тілесні ушкодження а саме: коли вони стояли один навпроти одного повернуті обличчям один до одного зненацька ОСОБА_8 наніс один удар правою ногою в область лівого під ребер`я. Згодом через деякий час приблизно не пам`ятає відчула різкий біль в животі зліва (т.2 а.с. 75-76);

- висновком експерта № 1564-А/17 від 27.12.2017 року 28.12.2017 року відповідно до якого у ОСОБА_9 мала місце закрита травма живота із двохмоментним розривом селезінки та внутрішньочеревним крововиливом. Вказане вище ушкодження живота утворилося від одноразової травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), з обмеженою площею травмуючої поверхні, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. За механізмом удар чи удар-здавлення і могло утворитися від удару ногою, не виключено, що при обставинах і в строк вказаних потерпілою під час проведення слідчого експерименту, можливо 06.11.2017 р. Механізм утворення вище вказаних ушкоджень, які мали місце у гр ОСОБА_9 не суперечать способу їх спричинення, на які вказує потерпіла ОСОБА_9 , в ході проведення слідчого експерименту від 27.12 2017 р. (т. 2 а.с. 73-74);

- висновком експерта № 1554-А/17 від 22.12.2017 року 28.12.2017 року відповідно до якого у ОСОБА_9 мала місце закрита травма живота із двохмомнтним розривом селезінки та внутрішньочеревним крововиливом. Згідно медичної карти № 29572 стаціонарного хворого відділення політравми та 3-го хірургічного відділення ХМКЛШНМД ім. проф О.І. Мещанінова закрита травма живота із двохмоментним розривом селезінки та внутрішньочеревним крововиливом (до 1000 мл.) у своїй течії привела до хірургічного втручання - лапаратомії, та видалення селезінки. Вказане вище ушкодження живота утворилося від одноразової травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), з обмеженою площею травмуючої поверхні, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. За механізмом удар чи удар-здавлення і могло утворитися від удару кулаком руки чи ногою, не виключено, що при обставинах вказаних в постанові слідчого, в строк не пізніше госпіталізації. Закрита травма живота із двохмоментним розривом селезінки та внутрішньочеревним крововиливом (до 1000 мл.) з послідуючим її видаленням відповідно до п 2.1.1. «а, б», п. 2.1.3. "л" «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя (т.2 а.с. 80-81).

Суд ретельно допитав потерпілу ОСОБА_9 , та свідка ОСОБА_11 , під час судового розгляду.
Зокрема потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні в суді першої інстанції надала показання про те, що ОСОБА_8 її співмешканець, 06.11.2017 р. вона перебувала за адресою його проживання: АДРЕСА_2 , в ході конфлікту в цей день її побив ОСОБА_8 , вдарив ногою у живіт у зв`язку з раптово виниклим конфліктом, наступного дня 07.11.2018 р. або 08.11.2017 р. вона пішла від ОСОБА_8 до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають її діти та мати, 07.11, 08.11, 09.11.2017р. вона виходила на вулицю у справах. 09.11.2017р. у вечері їй стало дуже погано , викликали швидку допомогу, їй зробили укол, потім живіт болів не так сильно, з 09.11. по 13.11.2017р. вона вже зі своєї квартири не виходила, а 13.11.2017р. їй стало дуже погано, вона разом з матір`ю ОСОБА_11 поїхали до лікарні швидкої допомоги, де їй зробили операцію та видалили селезінку, яка була розірвана. Крім ОСОБА_8 її ніхто не бив, саме від його удару ногою у живіт, їй і заподіяно таке тяжке тілесне ушкодження.

Свідок ОСОБА_11 під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснила суду, що ОСОБА_9 її донька, яка мешкає разом з нею за адресою : АДРЕСА_1 . ОСОБА_8 співмешканець її доньки, який проживав по АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 06.11.2017р. знаходилась разом з ОСОБА_8 в його квартирі . ОСОБА_9 повернулась додому 08.11.2017р. скаржилась на болі в животі, 09.11.2017р. у вечері їй стало дуже погано, викликали швидку допомогу, їй зробили укол, потім живіт болів не так сильно, з 09.11 по 13.11.2017р. вона вже з дому не виходила, живіт болів, а 13.11.2017р. їй стало дуже погано, і вони разом поїхали до лікарні швидкої допомоги, де їй зробили операцію та видалили селезінку, яка була розірвана. ОСОБА_8 і раніше сварився з її донькою та спричиняв їй тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив під час свого допиту в суді першої інстанції, що між ним та потерпілою ОСОБА_9 , яка є його співмешканкою 06.11.2017р. виникла сварка, він може один раз штовхнув її, але не бив, а наступного дня ОСОБА_9 пішла від нього, ніяких скарг на біль в животі не виказувала, крім того, він бачив її на вулиці 7.11, 8.11, 9.11.2017р. неподалік від місця її мешкання на АДРЕСА_1 , і вона також не виявляла ознак людини, якій заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

У колегії суддів відсутні підстави ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , які були отримані судом безпосередньо під час судового розгляду за участю сторони захисту. Крім того, апеляційна скарга захисника не містить будь-яких об`єктивних даних, які б ставили ці показання потерпілої під сумнів.
Апеляційні доводи захисника про те, що висновки експерта не містять повної інформації і тому вони не можуть бути визнанні джерелом доказу, є безпідставними та суб`єктивними.
Отже, версія та доводи сторони захисту про незгоду з оскаржуваним вироком суду першої інстанції, а також щодо суперечливості та відсутності достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданих апеляційних скарг.
Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, їх належність та допустимість визнана судом.
Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то воно цілком відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.
Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Київського районного суду м.Харкова від 24 червня 2019 рокуу відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: