Провадження №1-кп/127/1464/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_6 , представника законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

цивільного позивача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Замостянським РВ УМВС України у Вінницькій області 02.01.2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 , раніше несудимого,

- у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України, відомості про який внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000980 від 05.03.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2017 року ОСОБА_4 керуючи технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 11113», державний номер НОМЕР_3 , рухаючись по вул. Театральній у м. Вінниці, зі сторони вул. Магістратської, в районі перехрестя з вулицею І. Богуна, під час виконання маневру лівого повороту, при з`їзді на вул. І. Богуна, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, не дав дорогу автомобілю «Toyota Auris», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався зі сторони вул. Чорновола, в зустрічному напряму, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №650/772 від 10.07.2017 року тілесні ушкодження отримала малолітній пасажир автомобіля «Toyota Auris» - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді: «закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, ротаційного підвивиху 1-го шийного хребця», які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки потягнули за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.
Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №515а від 04.08.2017 року:
- «у дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля «Toyota Auris» ОСОБА_8 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригод»;
-«у дорожній ситуації, що склалася в діях водія автомобіля «ВАЗ-11113 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».
Таким чином за вищевикладених обставин водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 10.1, 10.4 Правил Дорожнього руху України, де зазначено:
п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 10.4 «…Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, та при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот…»
Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В судовому засіданні представником законного представника неповнолітньої потерпілої адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про затвердження судом угоди про примирення, укладеної 24.07.2019 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та законним представником малолітньої потерпілої - ОСОБА_6 .

Згідно даної угоди, обвинувачений ОСОБА_4 з однієї сторони та представник малолітньої потерпілої ОСОБА_6 і з іншої сторони дійшли згоди щодо формулювання та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, у вчиненому розкаявся, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду в межах заявлених до нього позовних вимог.
Також сторонами угоди узгоджено покарання, яке повинен понести обвинувачений за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі двісті неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч.3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Так, законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_9 її батько ОСОБА_6 зазначив, що наслідки затвердження угоди про примирення йому зрозумілі, угоду про примирення укладено добровільно та просив визначити узгоджене сторонами в угоді покарання для ОСОБА_4 .
Представник законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 просив затвердити угоду про примирення та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 6000 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даного кримінального провадження, надав суду документи на підтвердження заявлених витрат.

Обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про примирення судом. Обвинувачений беззастережно визнав себе винним у вчиненні даного злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, повністю визнав вину та зазначив, що угода про примирення є добровільною, наполягав на затвердженні угоди про примирення.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 просив суд затвердити вказану угоду про примирення, укладену між його підзахисним ОСОБА_4 та представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , як таку, що укладена обвинуваченим добровільно у відповідності до вимог чинного законодавства.

Цивільний позивач ОСОБА_8 не заперечувала щодо затвердження угоди про примирення, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , просила суд задовольнити її цивільний позов.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення, укладеної 24.07.2019 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та представником малолітньої потерпілої ОСОБА_6 , просив затвердити угоду та призначити ОСОБА_4 покарання, узгоджене сторонами в угоді у виді штрафу без призначення додаткового покарання, зауваживши, що укладена угода і узгоджена сторонами міра покарання відповідають вимогам закону та інтересам суспільства.

Так, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою раніше несудимою (т.1 а.с. 131), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с. 132), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.1 а.с. 133, 134).
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до ч.2 ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_4 передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Угода про примирення між обвинуваченим та законним представником неповнолітньої потерпілої укладена добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз та відповідає вимогам ст. 471 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 повністю розуміє п.1 ч.5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди передбачені п.1 ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Законному представнику потерпілої - ОСОБА_6 судом роз`яснені наслідки затвердження угоди про примирення, відповідно до п.2 ч.1 ст. 473 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що угода про примирення від 24.07.2019 року між законним представником малолітньої потерплої - ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 підлягає затвердженню, а обвинуваченому слід призначити покарання, узгоджене сторонами, яке повинен понести обвинувачений за вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, що на переконання суду буде відповідати інтересам суспільства та меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України.

По даному кримінальному провадженню цивільним позивачем ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» та ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. 29.05.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_8 про зменшення позовних вимог, в зв`язку з відшкодуванням ОСОБА_4 завданої шкоди, та просила суд стягнути із відповідача - ПрАТ «Страхова Група «ТАС» 153064 грн. у відшкодування майнової шкоди, яка складається з 2200 грн. витрат на лікування, 864 грн. витрат на транспортування та зберігання автомобіля, 150000 грн. вартості пошкодженого майна, а також 7500 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданих діями застрахованої особи ОСОБА_4 .

В судове засідання представник цивільного відповідача ПрАТ «Страхова Група «ТАС» не з`явився, але надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість, зазначивши, що ОСОБА_8 не надано доказів, які б підтверджували зазначені витрати.

Дослідивши та оцінивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи в частині відшкодування майнової та моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди.
Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Позивач ОСОБА_8 у позовній заяві зазначає, що після ДТП їй було проведено МРТ дослідження шийного відділу хребта, вартість якого складає 2200 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Вказаний Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.
За правилами вищевказаного закону страхове відшкодування здійснюється страховиком. При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.
Так судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 22.07.2016 року між ОСОБА_4 та ПрАТ «Страхова група «ТАС» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/6886238, що діє на території України, чинний на час дорожньо-транспортної пригоди 05.03.2017 року (т.1 а.с. 98).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає серед іншого й у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ч.1 п. 24.1 ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
Цивільним позивачем ОСОБА_8 до позовної заяви додано квитанцію № MINI140TRRALRSO від 19.03.17 року про оплату ОСОБА_8 2200 грн. за МРТ-обстеження ОСОБА_8 , підстава проведення якого зазначена у виписці із медичної картки стаціонарного хворого №4946 від 24.03.2017 року ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, тобто розрахунок витрат на лікування є обґрунтованим, витрати перебувають у причинному зв`язку із завданими травмами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та документально підтверджені на вказану суму (а.с.40-44, 45), які підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відшкодування моральної шкоди регулюється ст. 1167 ЦК України, де йдеться про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно ст. 26-1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно ч.2 ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Таким чином, розмір моральної шкоди визначається виключно від розміру виплат пов`язаних із ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.
З аналізу вказаних норм вбачається, що страхове відшкодування моральної шкоди є похідним від виплати страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю і розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначається виключно від розміру виплаченого страхового відшкодування за шкоду заподіяну здоров`ю.
Так, положеннями, викладеними в п. 23.1 ст. 23 ст. 26-1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
Враховуючи вищезазначене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди з АТ «СГ «ТАС» підлягають частковому задоволенню на суму 110 грн., що становить 5 відсотків від суми страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, яку суд визначив в розмірі 2200 грн., оскільки остання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю застрахованої особи ОСОБА_4 дійсно зазнала страждань, у зв`язку з необхідністю проходження медичного огляду, а також у зв`язку з необхідністю та лікування своєї доньки, яка постраждала в даній ДТП.
Крім того, відповідно до положень, викладених у п. 22-1 ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема і майну третьої особи.
Так, враховуючи, що, полісом №АК/6886238 від 22.07.2016 року, чинним на час дорожньо-транспортної пригоди 05.03.2017 року (т.1 а.с. 98), встановлено ліміт відповідальності на одного потерпілого сто тисяч гривень за шкоду, заподіяну майну, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_8 до АТ «СГ «ТАС» в частині відшкодування завданої майнової шкоди на суму 153064 грн. знайшли своє підтвердження, підтверджується матеріалами кримінального провадження, та підлягають частковому задоволенню на суму 100000 гривень в межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, які підлягають стягненню з відповідача АТ «СГ «ТАС», оскільки зазначений позивачем договір АZ №461434 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків пакет «Сервісний», укладений між АТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_4 як додаток до договору №АК/6886238 від 22.07.2016 року, не являється договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а його умови не поширюються на відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб, та включає додатковий асистанс лише щодо: технічного асистансу ТЗ, юридичного асистансу та медичного асистансу, де технічний асистанс ТЗ включає ліміт 5 випадків організації послуг, до яких не входить відшкодування шкоди, завданої майну третіх осіб, а також відповідно до умов договору та листа ПТ «СГ «ТАС» №Г0401/5272 від 22.07.2019 року, договір АZ №461434 не збільшує страхову суму по полісу №АК/6886238 від 22.07.2016 року та являється окремим договором з окремими умовами. З огляду на вищевикладене в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 слід відмовити.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Згідно положень ст. 125 КПК України, суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані.
Разом з тим, дослідивши усне клопотання представника законного представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 6000 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до переконання про необґрунтованість заявлених процесуальних витрат, оскільки при заявлені понесених законним представником потерпілого ОСОБА_6 6000 грн. витрат на правову допомогу суду в якості доказу надано договір №21/02 від 21.02.2019 року про надання правової допомоги у кримінальному провадженні між ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_7 , квитанцію №21/02 від 23.02.2019 року на суму 6000 грн. із зазначенням характеру правової допомоги: «участь в судових засіданнях, підготовка подача поз. заяви, підготовка подача заяв, скарг, клопотань», а також надано розрахунок суми гонорару до договору №21/02 від 21.02.2019 року, де зазначені витрати на суму 9251,00 грн., в тому числі зазначено розрахунок витрат, що стосуються цивільного позивача та цивільного позову. Таким чином, зважаючи, що цивільним позивачем в даному кримінальному провадженні є ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 брав участь в судовому розгляді кримінального провадження лише як законний представник потерпілого, суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правову допомогу слід відмовити, як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки не обгранковуються належними доказами.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. ст. 122, 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз №150 від 27.06.2017 та №515а від 04.08.2017 в даному кримінальному провадженні, на загальну суму 2275,36 грн., проведення яких було зумовлене розслідуванням вчиненого ОСОБА_4 злочину (т.1 а.с. 106, 124).

Питання про долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 368, 370, 374, 469, 470-475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 24.07.2019 року, укладену між законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000980 від 05.03.2017 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Цивільний позов ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_5 ) 2200 гривень у відшкодування вартості витрат на лікування.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_5 ) 110 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_8 (ІН НОМЕР_5 ) 100000 гривень у відшкодування майнової шкоди.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 (ІН ) до Акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_4 залишити без розгляду.

В задоволенні клопотання представника законного представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 6000 грн у відшкодування понесених витрат на правову допомогу під час розгляду даного кримінального провадження відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна 2275,36 гривень у відшкодування вартості проведення судово-автотоварознавчої експертизи №150 від 27.06.2017 року та судової автотехнічної транспортно-трасологічної експертизи №515 а від 04.08.2017 року.

Речові докази в кримінальному провадженні:

- автомобіль марки «Тойота Ауріс», номерний знак НОМЕР_4 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , - після набрання вироком законної сили залишити останній (т.1 а.с. 94, 99, 100);

- автомобіль марки «ВАЗ 11113», номерний знак НОМЕР_3 , який зберігається на штрафмайданчику ДП МВС «Вінниця-інформ-ресурси», що за адресою: м. Вінниця, вул. Г.Арабея, 17 (т.1 а.с. 94), після набрання вироком законної сили повернути власнику;

- відеозапис з камер зовнішнього спостереження з будинку №5 по вул. І. Богуна у м. Вінниці, записаний на DVD-R диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с. 101), після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КК України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: