ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження №11-сс/818/1261/19 Головуючий 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Справа №643/9256/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року, якою задоволено частково клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002420 від 11.05.2019 р. за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року задоволено частково клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0002420 від 11.05.2019 р. за ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , (загальною площею: 55,2 кв.м., житловою площею: 32,1кв.м.), право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підставою виникнення права власності на яку є договір купівлі продажу (серія/номер: 973) від 14.06.2016.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_7 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 посилалась на порушення слідчим суддею норм процесуального права, практики ЄСПЛ та Конституції України. Вважала, що суддя вийшов за межі своєї компетенції, встановивши факт права спільної сумісної власності на квартиру та визначивши частку майна у справі спільної сумісної власності подружжя і наклав арешт на частину квартири, яка зареєстрована в цілому на її чоловіка ОСОБА_10 . Судом не було взято до уваги вартість майна та співмірність накладення арешту та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушення, розмір якої не було визначено та не було встановлено фактів завдання шкоди. Зазначила, що вона приймала заходи щодо відшкодування завданій потерпілій матеріальної та моральної шкоди, про що свідчать квитанції на придбання ліків та про відправлення поштових переказів. Вказане свідчить, що вона добровільно виконує дії, які не були покладені на неї ні слідчим, ні слідчим суддею. Заявлений позов потерпілої про стягнення моральної шкоди з неї в розмірі 500 000 грн., їй не вручався. Суд мав можливість накласти арешт на належну тільки їй квартиру, яка знаходиться за іншою адресою в м. Харкові. Вона виконує всі покладені на неї відповідно до ст. 42 КПК України обов`язки. Тому, вважає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою і просить її скасувати.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора, підозрюваної, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом Московського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002420 від 11.05.2019 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України.

12.05.2019 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

11.06.2019 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна по кримінальному провадженню №0002420 від 11.05.2019 р. Необхідність накладення арешту вказане в клопотанні майно, слідчий обґрунтовує тим, що під час проведення досудового розслідування потерпілою в рамках розслідування вказаного кримінального провадження заявлено цивільний позов до підозрюваної на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 гривень. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з метою подальшого відшкодування шкоди потерпілій особі та забезпечення цивільного позову, 13.05.2019, тобто у перший ж робочій день після подій кримінального провадження, до Московського районного суду м. Харкова направлено клопотання про арешт майна підозрюваної ОСОБА_7 , а саме автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі: НОМЕР_2 , 2013 року випуску. 17.05.2019 отримано відповідну ухвалу про арешт вказаного транспортного засобу, яка була направлена для виконання до регіонального сервісного центру МВС в Харківській області. Однак, 23.05.2019 до Московського ВП надійшов лист з регіонального сервісного центру МВС, яким вказану ухвалу повернуто без виконання, оскільки 16.05.2019, тобто за одну добу до винесення ухвали про арешт, вказаний транспортний засіб було переєстровано. Вищевказане дає обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 вчиняє конкретні дії направленні на позбавлення в подальшому можливості відшкодування шкоди заподіяної її діянням, у вчиненні якого вона обґрунтовано підозрюється та не збирається виконувати покладені на неї обов`язки. Тому, є достатньо підстав вважати, що існує реальна загроза приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, що у подальшому позбавить можливості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, згідно до наявного цивільного позову про відшкодування шкоди у розмірі 500000 грн. У зв`язку з вищевикладеним, слідчий просив накласти арешт із забороною відчуження на майно, право власності на яке зареєстровано на чоловіка підозрюваної ОСОБА_10 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , (загальною площею: 55,2 кв.м., житловою площею: 32,1кв.м.), право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підставою виникнення права власності на яку є договір купівлі продажу (серія/номер: 973) від 14.06.2016 для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року клопотання слідчого задоволено частково. Накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , (загальною площею: 55,2 кв.м., житловою площею: 32,1кв.м.), право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підставою виникнення права власності на яку є договір купівлі продажу (серія/номер: 973) від 14.06.2016. В іншій частині клопотання відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення клопотання, суд першої інстанції таке рішення мотивував тим, що зареєстрована на праві власності нерухомість на ім`я чоловіка підозрюваної є спільною сумісною власністю подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя на майно набуте під час шлюбу презумується, як і те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому, вважав, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, шляхом накладення арешту на 1/2 частку квартири, яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_9 .

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Потерпілою в рамках розслідування вказаного кримінального провадження заявлено цивільний позов до підозрюваної на відшкодування моральної шкоди у розмірі 500000 гривень. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з метою подальшого відшкодування шкоди потерпілій особі та забезпечення цивільного позову, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення клопотання слідчого, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість в подальшому конфіскації майна як виду покарання, наслідків арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одних із яких є накладення арешту на майно.

Також судова колегія враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності накладення арешту, відсутності доказів факту завдання шкоди і її розміру, встановлення слідчим суддею факту права спільної сумісної власності на квартиру та визначення частки майна у справі спільної сумісної власності подружжя належними доказами не підтверджені. ОСОБА_7 пред`явлено підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, за санкцією якої, в разі визнання її винною у скоєнні вказаного злочину, їй загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років. На праві приватної власності ОСОБА_9 належить квартира АДРЕСА_1 , (загальною площею: 55,2 кв.м., житловою площею: 32,1кв.м.), право власності на яку зареєстровано на ім`я ОСОБА_9 згідно договору купівлі продажу серія/номер: 973 від 14.06.2016. Вона набута під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_9 з ОСОБА_7 . Тому в цій частині суд задовольнив клопотання про накладення арешту на вказаної квартири, враховуючи вимоги ст. 60 СК України, оскільки вказана квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин ухвалу слідчого судді слід вважати такою, що відповідає вимогам ч.1 ст.173 КПК України і підстав для її скасування з мотивів вказаних в апеляційній скарзі апелянта, на думку колегії суддів, немає.

Керуючись ст.ст. 98, 100,171, 172, 404, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий

Судді