Провадження №11-кп/801/1155/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року у кримінальному провадженні №0004339 від 29.10.2018 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою

щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 185 КК України,

щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Печера Тульчинського району Вінницької області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини
У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.ч. 3,4 ст. 185 КК України та ОСОБА_10 за ч.3 ст. 185 КК України.
Ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2019 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком 60 діб. У подальшому застосований в ході досудового розслідування запобіжний захід щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кілька разів було продовженою, в тому числі і під час судового розгляду даного кримінального провадження, щоразу на 60 діб.
Востаннє ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 20.10.2019 включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала
Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_10 оскаржили його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 із тримання під вартою на домашній арешт.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, а висновки суду, викладені в судовому рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, крім того, на її думку, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі також просить ухвалу Вінницького міського суду від 22.08.2019 скасувати, та змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.
Вважає, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та постановлена з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. На його думку, наявність ризиків, на які вказує сторона обвинувачення, є припущенням. Звертає увагу на наявність у нього постійного місця проживання, дружини та дитини.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 та її підзахисний ОСОБА_9 подану апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.
Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу залишити без змін.
Підстави, передбачені ч. 4 ст. 401 КПК України для обов`язкового виклику обвинуваченого ОСОБА_10 у судове засідання для участі в апеляційному розгляді відсутні, оскільки не порушується питання про погіршення його становища, його участь судом не визнана обов`язковою, а клопотання про це від самого обвинуваченого на адресу суду не надходило, відтак судовий розгляд проведено за його відсутності.

Мотиви суду
Заслухавши доповідача, виступи прокурора, захисників, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.
Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні в період непогашених судимостей ряду тяжких корисливих злочинів, за які в разі доведення їх винуватості, їм загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.
З урахуванням всіх ризиків, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та в подальшому продовження його строку суд першої інстанції на даний час не вбачає підстав для зміни запобіжних заходів обвинуваченим, оскільки судовий розгляд ще не закінчено, що не виключає можливості перешкоджати кримінальному провадженню та ухилятися від явки до суду, водночас будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів першої інстанції не встановлено.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції при питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою судом в повній мірі було враховано обставини, що вказують на міцність соціальних зв`язків обвинувачених, тяжкість правопорушень, у вчиненні яких вони обвинувачуються, обґрунтованість підозри.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, раніше вже притягувалися до кримінальної відповідальності, кожний мають не зняту та не погашену судимість за вчинення корисливого злочину, що вказує на небажання ставати на шлях виправлення. Крім того, періодичність вчинення низки правопорушень, відсутність постійного місця роботи, джерела доходів, може свідчити про схильність осіб до протиправної поведінки.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлені обставини дають підстав вважати, що ризики в кримінальному провадженні, які стали підставою для застосування і продовження судом щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та вірогідність їх настання є досить високою, достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах провадження відсутні.
Наявність тих фактів, що обвинувачені мають постійне місце проживання, певні соціальні зв`язки, не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Водночас, як вбачається, наявність у кожного з них сім`ї, не стала достатнім стримуючим фактором протиправної діяльності обвинувачених.
Колегія суддів вважає, що викладене нівелює доводи захисника про не доведення прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про продовження терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки більш м`який запобіжний захід може не забезпечити відповідну процесуальну поведінку обвинувачених.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки прокурором в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Даних про обставини, які унеможливлювали б перебування обвинувачених під вартою, матеріали судового провадження не містять.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг викладених в ній висновків суду не спростовують.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2019 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2