ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1656/19 Справа № 201/8011/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0004997 від 20 вересня 2013 року за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року, якою кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великомихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічної освітою, одруженого, раніше не судимого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності, -

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 , посилаючись на неправильне застосування процесуального та матеріального закону, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході розгляду даного кримінального провадження ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2017 року клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 у зв`язку із закінченням строків давності задоволено. 05 вересня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційна скарга представника потерпілої ОСОБА_9 була задоволена, а ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 - скасована, та був призначений новий розгляд в суді першої інстанції. В обґрунтування свого рішення апеляційна інстанція вказала наступне.

З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали вбачається, що ОСОБА_7 був звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього було закрите з нереабілітуючої підстави, за умов невизнання останнім своєї вини. Таким чином ОСОБА_7 , не заперечуючи проти прийняття відповідного процесуального рішення, одночасно наполягав на своєї невинуватості, тобто оспорював обставину, яка є необхідною умовою для цього, що утворює істотну суперечність, яка не була усунена у межах судового провадження, а його згода на закриття кримінального провадження із зазначеної підстави не може вважатися належною та достатньою. Зважаючи на те, що вина ОСОБА_7 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинуваченим заперечувалася, висновок першої інстанції щодо необхідності застосування положень ст. 49 КК України, з урахуванням вищенаведених положень закону, належить вважати передчасним. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Дане рішення апеляційної інстанції ніким із сторін не оскаржувалося, тому набрало законної сили.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду, вказується на те, що з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло понад три роки, але не вказуються причини, на підставі яких судове провадження тривало понад 5 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 288 КПК України суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 відноситься до категорії справ приватного обвинувачення.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі відсутні висновки про те, що доводи, які маються в ухвалах Апеляційного суду від 05 вересня 2017 року та судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 14.03.2018 року, у зв`язку з проведенням нового судового розгляду кримінального провадження втратили свою чинність.

Відповідно до ст. 46 КК України особа яка вперше вчинила правопорушення невеликої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

На протязі часу з липня 2014 року та по цей час ОСОБА_7 винним себе у скоєнні правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_9 не визнає. Жодного разу він не скористався своїм правом щодо примирення з потерпілою ОСОБА_9 . Добровільно на досудовому розслідуванні в судовому провадженні завдані потерпілій майнової та моральної шкоди не відшкодував.

Тривалий розгляд апеляційних та касаційних скарг, численні судові засідання, фактично здійснилися з вини ОСОБА_7 , який намагався уникнути притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року задоволено клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 , про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 , у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.
Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрито, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування майнової шкоди у сумі 7 000,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. залишено без розгляду, роз`яснивши їй право звернутись до суду з аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

За обставин, викладених в ухвалі, ОСОБА_7 19 вересня 2013 року приблизно о 14.00 годині, перебуваючи на шостому поверсі під`їзду ?1 житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з потерпілою ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізовуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, завдав декілька ударів долонями рук по тулубу потерпілої, намагаючись відштовхнути ОСОБА_9 від вхідних дверей квартири де він мешкає, після чого умисно завдав один удар кулаком правої руки в область потиличної частини голови потерпілої, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсуголовного мозку, двох синців в підключичній області ліворуч з переходом на ліву ключицю та по внутрішній поверхні лівого плеча у верхній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).
Таким чином, дії ОСОБА_7 , які виразилися в умисному завданні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника потерпілого та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній; обвинуваченого та його захисника, а також думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судове рішення у формі ухвали повинно відповідати вимогам статей 368, 372 КПК України.
В даному випадку судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані з наступних підстав.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні цього питання суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину та особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені нормами КК України. Тільки після цього можна постановити у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.
Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яку відповідно до ст. 12 КК Украни відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі.
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку або продовжує судове провадження в загальному порядку, якщо таке клопотання надійшло після направлення обвинувального акта до суду.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого,повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З матеріалів провадження та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 був звільнений від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього було закрите з нереабілітуючої підстави, за умов невизнання останнім своєї вини.
Таким чином ОСОБА_7 , не заперечуючи проти прийняття відповідного процесуального рішення, одночасно своєї вини не визнав, тобто оспорював обставину, яка є необхідною умовою для цього, що утворює істотну суперечність, яка не була усунута у межах судового провадження, а його згода на закриття кримінального провадження із зазначеної підстави не може вважатися належною та достатньою.
Зважаючи на те, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обвинуваченим заперечувалася, висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування положень ст. 49 КК України, з урахуванням вищенаведених положень закону, належить вважати передчасним.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України тягне її скасування.
Оскільки таке порушення, з урахуванням меж апеляційного розгляду, передбачених ст. 404 КПК України, та повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 407 КПК України, не може бути усунуте у межах апеляційного провадження, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги апеляційної скарги представника потерпілої щодо призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, у межах якого належить з дотриманням встановленого законом порядку, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для вирішення клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності, та постановити за ним рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року, якою кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4