ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3431/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції №643/413/19
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1989 року народження на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 04.01.2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що прокурор не довів наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України. Наголосив, що висновки суду про те, що він може вчинити новий злочину в разі зміни йому запобіжного заходу на більш м`який є безпідставними, оскільки під час досудового слідства в нього був запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, під час якого він не вчинив будь яких нових злочинів. Просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Також колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні восьми епізодів злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, які є тяжкими злочинами, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Так, відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності, у тому числі за аналогічні злочини, не працює, тобто не має законних джерел існування, неодружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків, що обґрунтовано свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду.

Посилання обвинуваченого на те, що під час обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту він не вчиняв злочинів, як на підставу для зміни йому запобіжного заходу, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до матеріалів судового провадження ОСОБА_8 менше місяця перебував під домашнім арештом по кримінальному провадженню №0006220 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, однак після пред`явлення йому обвинувачення у вчинення ще трьох епізодів злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахування вищезазначених відомостей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404-407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: