Номер провадження: 11-кп/813/1043/19
Номер справи місцевого суду: 500/7926/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2019 року у кримінальному провадженні №0002609 відносно:
ОСОБА_7 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїл Одеської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком на шість місяців.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання звільнено з випробуванням, із встановленням випробувального терміну на один рік.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набирання законної сили вироку відносно ОСОБА_7 не обирався. Вирішено питання щодо арешту майна.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що 30 вересня 2018 року, близько 21 год., вона разом із своєю знайомою ОСОБА_9 , знаходячись у АДРЕСА_2 , в гостях у ОСОБА_10 , де усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, з корисних мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, скориставшись тим, що її знайома ОСОБА_9 відволіклась, шляхом вільного доступу, таємно викрала мобільний телефон торгової марки «Хіаоmi Redmi 6-а» іmеі 1: НОМЕР_1 іmеі 2: НОМЕР_2 вартістю 3823 гривни, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператору «Лайф» вартістю 50 гривень, на рахунку якої грошових коштів не було, після чого з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_9 , матеріальний збиток на загальну суму 3873 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі, прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченої у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, зазначив, що при призначенні судом першої інстанції покарання був неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, а саме суд призначив покарання у виді арешту, застосувавши вимоги ст. 75 КК України та звільнив обвинувачену від його відбування з випробуванням, строком на 1 рік, чим допустив істотне порушення закону України про кримінальну відповідальність, оскільки при призначенні покарання у вигляді арешту, вимоги ст. 75 КК України не застосовуються.

Посилаючись на такі доводи, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців. В решті вирок залишити без змін.

В запереченнях на апеляційну скаргу, обвинувачена ОСОБА_7 зазначила наступне:

- під час проведення досудового розслідування в суді вона повністю визнала свою провину та щиро розкаялася у вчинені кримінального правопорушення, добровільно активно сприяла розкриттю та розслідуванню злочину, відшкодувала потерпілій завдані збитки, у зв`язку з чим вважає, що покарання у вигляді арешту не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, як обвинуваченої;

- враховуючи всі обставини, які були встановлені судом під час розгляду кримінального провадження, наявність обставин, передбачених ст. 66 КК України, зазначених вище, а також відсутність у потерпілої претензій матеріального чи морального характеру, ОСОБА_7 вважає, що покарання у вигляді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 185 КК України буде достатнім для її виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тому, ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким її визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, із призначенням покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка частково підтримала апеляційну скаргу, обвинувачену ОСОБА_7 , яка частково заперечувала проти її задоволення на підставах, викладених в запереченнях, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, що їй інкримінується, суд першої інстанції послався на показання обвинуваченої ОСОБА_7 , яка повністю визнала свою вину та підтвердила фактичні обставини справи по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 65 КК України, зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченої.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд першої інстанції визнав щире розкаяння, визнання своєї вини та відсутність у потерпілої претензій матеріального та морального характеру.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченої, судом першої інстанції не встановлено.
Посилаючись на такі підстави, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у вигляді арешту, але, з урахуванням щирого каяття у вчиненому злочині, повного відшкодування завданої шкоди, відсутності у потерпілої претензій, суд першої інстанції зазначив у вироку, що вважає можливим виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Натомість, колегія суддів, дослідивши обставини провадження, а також дані про особу обвинуваченої, приходить до висновку про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням
Отже, цей вид звільнення від відбування покарання не може бути застосований, якщо; а) особі призначено основне покарання у виді штрафу, громадських робіт, арешту, тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, позбавлення волі на строк більше п`яти років; б) у суду з урахуванням обставин справи не виникло переконання в тому, що для виправлення особи немає необхідності в реальному виконанні покарання.
Таким чином, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи.

Разом з тим, апеляційний суд, в частині можливості призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 185 ч.1 КК України, приходить до висновку про те, що покарання їй можливо призначити без ізоляції від суспільства, враховуючи наступні обставини провадження.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше не судима, щиро розкаялася у вчинені злочину, відшкодувала потерпілій завдані збитки, у зв`язку з чим вважає, що покарання у вигляді арешту не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі.

Окрім того, апеляційний суд враховує обставини вчинення злочину, наявність обставин, передбачених ст. 66 КК України, зазначених вище, а також відсутність у потерпілої претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченої, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, у зв`язку з чим приходить до висновку, що покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України буде достатнім для її виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки призначення саме такого виду покарання буде відповідати тяжкості вчиненого злочину та її особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК Українинеправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
В своїй апеляційній скарзі прокурор ставить питання про визнання ОСОБА_7 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.
Разом з тим, фактичні обставини справи та доведеність винуватості обвинуваченої у вчиненні зазначеного злочину ніким не оскаржуються, тому підстави для повного скасування вироку суду 1-ої інстанції відсутні.
Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання - скасуванню, з ухваленням нового вироку у цій частині.
Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.04.2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК Українив частині призначення покарання, - скасувати і ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4