ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/36/16-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/807/1042/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богатирівка Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 .

Прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2019 року, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 задоволене частково; застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, строком на 2 місяця, тобто до 03 грудня 2019 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри та існуванням ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Однак, прокурором не доведено, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення, тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопрушенні, а також ризики, що передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, твердження підозрюваного ОСОБА_6 про те, що він неофіційно працює на підприємстві «Стеко» в м.Дніпрі та проживає в гуртожитку в м.Дніпрі, не підтверджені жодними доказами.

Слідчим суддею у своєму рішенні зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою проживають його батьки, та жодних документів на підтвердження проживання за вказаною адресою ОСОБА_6 не надано.

Судом не враховано те, що ОСОБА_6 поїхав на заробітки до Росії, а після повернення працював у м.Дніпрі. На запитання про спілкування підозрюваного із його батьками, ОСОБА_6 повідомив, що за два тижні до судового засідання (03 жовтня 2019 року) він почав спілкуватися із своїми батьками, раніше з батьками не спілкувався. Тобто, майже 4 роки після вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення за ч.3 ст.187 КК України, він за останнім відомим місцем проживання не проживав та із членами сім`ї не спілкувався. Крім того, підозрюваний причин зміни місця проживання не повідомив.

Також, слідчим суддею не надано належну оцінку тому, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2016 року засуджено ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та у вироку зазначено про те, що матеріали кримінального провадження відносно підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, відповідно до вказаного вироку разом із зазначеними засудженими особами вчинили злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, виділені із матеріалів кримінального провадження у зв`язку з їх розшуком.

Згідно з ухвалою слідчого судді, в провадження слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізької області ОСОБА_16 в кримінальному провадженні №0006317 від 30 грудня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , достовірно знаючи про те, що у офісному приміщенні №2, яке розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул.Піщана,3, збираються особи, при яких знаходяться комп`ютерна техніка, мобільні телефони та грошові кошти, вирішили вчинити відносно них розбійний напад, поєднаний з проникненням до приміщення, з метою заволодіння грошима та майном останніх.

З цією метою в період часу з 23 листопада 2015 року по 24 листопада 2015 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 почали підготовку до скоєння злочину, шляхом придбання масок чорного кольору, рукавичок чорного кольору, скотчу, хомутів для зв`язування рук, та шляхом приготування предметів для нанесення тілесних ушкоджень, а саме гумовий кийок, алюмінієвий кийок, предмет схожий на пістолет, крім цього з метою транспортування добутого злочинним шляхом майна, а також змоги швидко покинути місце злочину, учасниками нападу було обумовлено використовувати автомобіль «Фольцваген Т 5», білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано на ОСОБА_17 , який є батьком ОСОБА_12 .

Так, 26 листопада 2015 року приблизно о 16-00 год., ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , прибули на територію офісних приміщень за вищевказаною адресою, де, готуючись до нападу, одягли на обличчя раніше підготовлені маски чорного кольору, також в цей час одягли на руки рукавички чорного кольору та взяли з собою попередньо підготовлені предмети для нанесення тілесних ушкоджень, розподіливши між собою ролі у вчиненні кримінального правопорушення, вирішили напасти на офісне приміщення № 2 та заволодіти майном потерпілих.

Досягнувши домовленості, ОСОБА_12 , діючи згідно відведеної ролі, заздалегідь знаючи код від замка, відкрив вхідні металеві двері офісного приміщення, куди в подальшому зайшли ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , де продемонстрували предмет схожий на пістолет та кийки, тобто погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що потерпілі сприйняли як реальну загрозу їх життю та здоров`ю, шляхом завдання фізичного впливу повалили обличчям потерпілих до підлоги, та зв`язали руки за допомогою раніше підготовлених хомутів потерпілим, а саме ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 для обмеження їх рухів, з метою подавити волю потерпілих до опору.

Після цього, переконавшись в тому, що воля потерпілих подавлена, діючи за раніше узгодженим планом, ОСОБА_12 зайшов до приміщення, де, спільно з ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , заволоділи майном потерпілих, яке перенесли за допомогою раніше підготовленої спортивної сумки, до автомобілю «Фольцваген Т 5», білого кольору д.р.з. НОМЕР_1 , та під керуванням ОСОБА_12 транспортним засобом зникли з місця злочину.

Таким чином, шляхом розбійного нападу ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 заволоділи чужим майном на загальну суму 58 000,00 гривень, чим завдали матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

В подальшому викрадене майно ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 спільно реалізували, виручені кошти розподілили між собою в рівних частинах.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме, нападі з метою заволодіння чужим майном, з погрозою застосування насильства (розбій) вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримання апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався цих вимог закону.
Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому, у судовому засіданні заслухані пояснення підозрюваного, доводи його захисника, слідчого, думка прокурора, з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України, слідчим суддею врахована вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , дані про його особу в їх сукупності, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а також конкретні обставини зазначеного правопорушення.
Як вбачається з наданих матеріалів провадження, та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри підтверджується відомостями: з протоколів допиту підозрюваних ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 від 03 грудня 2015 року (а.с.43-45,46-48,49-51), тощо.
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).
Колегія суддів вважає, що надані слідчим та прокурором докази є переконливими, узгоджуються між собою та є достатніми для висновку, що ОСОБА_6 міг вчинити вищевказане кримінальне правопорушення, тобто про те, що підозра є обґрунтованою.
Об`єктивних даних, які б свідчили про те, що вказані докази отримані з порушенням порядку, передбаченого Кримінальним процесуальним кодексом України, колегією суддів не встановлено.
Крім того, слідчим суддею встановлена наявність ризику того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, проживає не за зареєстрованим місцем проживання.
На підтвердження інших ризиків, вказаних у клопотанні, прокурором доказів не надано, а також не доведено, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, у зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою - цілодобового домашнього арешту, що буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.
Свої висновки слідчий суддя належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі.
Зазначені висновки прокурором не спростовані.
Доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_6 поїхав на заробітки до Росії, а після повернення працював у м.Дніпро, не спілкувався протягом 4 років з батьками, само по собі не може безумовно свідчити про неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Крім того, належних доказів того, що підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування, перешкоджав якимось чином кримінальному провадженню, прокурором надано не було, в т.ч. доказів того, що ОСОБА_6 отримував виклики до слідчого від 03 грудня 2015 року, 10 грудня 2015 року та 17 грудня 2015 року, та ці виклики були надіслані за адресою його проживання. Як убачається з матеріалів провадження, повідомлення про підозру від 30 грудня 2015 року отримала мати підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_25 06 січня 2016 року (а.с.18-зворот).
Проте, згідно з відповіддю ВІС «ШЛЮЗ МВС-АРКАН», ОСОБА_6 03 грудня 2015 року перетнув кордон в митному пункті «Плетенівка» у направленні території Російської Федерації, тобто до здійснення повідомлення про підозру.
Раніше ОСОБА_6 не судимий, відомостей про те, що останній підозрюється і у інших правопорушеннях, немає, як і відомостей про те, що він не виконує своїх процесуальних обов`язків чи заважає кримінальному провадженню.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 03 жовтня 2019 року, якою клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 задоволене частково; застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, строком на 2 місяця, тобто до 03 грудня 2019 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу 26.11.2019 Справа № 334/36/16-к