Провадження № 11-кп/824/2831/2019 Головуючий у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 4 ст. 358 КК України
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8
захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Углище Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в його діяннях є склад вказаного кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с. Углище Рівненського району Рівненської області, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в її діяннях є склад вказаних кримінальних правопорушень.
Цим же вироком вирішено питання щодо процесуальних витрат.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за наступних обставин.
Так, відповідно до Наказу № 101п від 25 вересня 2007 року ОСОБА_7 прийнятий на посаду завідуючого відділу кадрів ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».
Згідно із посадовою інструкцією начальника відділу кадрів ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» ОСОБА_7 мав наступні завдання та обов`язки:
- очолювати роботу із забезпечення інституту кадрами необхідних спеціальностей і кваліфікацій;
- брати участь у складанні спільного з адміністрацією штатного розкладу інституту;
- приймати трудящих з питань наймання, переведення, переміщення і звільнення;
- контролювати розстановку і правильне використання працівників у підрозділах;
- забезпечувати прийом і розстановку молодих спеціалістів, відповідно до отриманих у навчальному закладі професій і спеціальностей, спільно з керівниками підрозділів здійснювати проведення їх стажування;
- організовувати своєчасне оформлення прийому, проведення і звільнення працівників, відповідно до трудового законодавства і наказів директора;
- контролювати своєчасне оформлення трудових книжок новоприйнятих працівників, які раніше не мали трудової діяльності;
- контролювати внесення запису у трудові книжки про прийом, переведення, звільнення і заохочення працівників;
- організовувати облік особового складу, видачу довідок по теперішню і попередню трудову діяльність працівників, підготовку матеріалів для представлення працівників до заохочень;
- забезпечувати збереження трудових книжок і особових справ працівників;
- організовувати перевірку стану роботи з кадрами у підрозділах інституту, аналізувати причини плинності кадрів, втрат робочого часу, а також здійснювати контроль за станом трудової дисципліни;
- організовувати табельний облік, контроль, складання графіків відпусток.
Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи з 25 вересня 2007 року на посаді начальника відділу ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, тобто являвся службовою особою.
Окрім цього, в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», відповідно до Наказу № 5-л від 04 січня 2005 року на посаді завідувача науково-практичного центру заготівлі та збереження трупних тканин з 10 січня 2005 року перебувала сестра ОСОБА_7 ОСОБА_8 , яка додатково мала сумісництво 0,5 ставки посади лікаря-хірурга дитячого того ж центру.
Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» станом на січень 2012 року, фактично відпрацьований час роботи за основною посадою ОСОБА_8 складав 6 годин на день (з 09:00 по 15:00), а за сумісництвом 3 години на день (з 15:00 по 18:00), що відповідно до діючого трудового законодавства було максимальною нормою, виходячи з наступного.
Так, загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, що встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03 квітня 1993 року № 245 і Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43.
Відповідно до ст. 51 КЗпП для працівників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці встановлюється скорочена тривалість робочого часу не більше як 36 годин на тиждень. Крім того, законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших).
Відповідно до ст. 57 КЗпП час початку і закінчення щоденної роботи передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.
Відповідно до Наказу МОЗ України № 319 від 25.05.2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я» для працівників, які працюють у закладах (структурних підрозділах) і на посадах у шкідливих умовах праці, установлюється скорочена тривалість робочого тижня відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 163 «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня», на підставі роботи атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджено Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці».
Правила внутрішнього трудового розпорядку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», затверджені загальними зборами трудового колективу інституту (протокол № 2 від 28 лютого 2006 року) для відділу патоморфології, рентген відділу, лабораторії мікробіології і хіміотерапії, центру по збору та збереженню біологічних тканин, встановлена тривалість робочого часу 6 годин: початок робочого часу 09:00, закінчення роботи 15:00, без перерви.
Таким чином, тижнева норма робочого часу ОСОБА_8 за основною посадою складала 30 годин. Робота за сумісництвом не могла перевищувати половини норми робочого часу, тобто 15 годин на тиждень (3 години на день), що і використовувалось нею в повному обсязі.
Не дивлячись на це, ОСОБА_8 маючи умисел отримувати додатковий дохід, порушуючи законодавство України про працю, а саме, граничні норми робочого часу, влаштувалася 01 квітня 2009 року за сумісництвом на 0,5 ставки посади лікаря хірурга дитячого в ДУ «Український медичний центр спортивної медицини МОЗ України».
Приблизно в першій половині січня 2012 року, ОСОБА_8 з метою продовження своєї роботи за сумісництвом в ДУ «Український медичний центр спортивної медицини МОЗ України» звернулася до свого брата ОСОБА_7 з проханням надати їй довідку з основного місця роботи без зазначення відомостей про наявність сумісництва і використання робочого часу з 15:00 по 18:00.
ОСОБА_7 , будучи службовою особою та будучи обізнаним в працевлаштуванні ОСОБА_8 на 1,5 ставки з використанням робочого часу в повному обсязі, погодився на виготовлення довідки з місця роботи та внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, з метою укриття факту наявності у ОСОБА_8 роботи за сумісництвом на посаді лікаря хірурга дитячого з графіком роботи з 15:00 по 18:00.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення службового підроблення, 12 січня 2012 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України», що за адресою: м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 27 вніс до офіційного документу Довідки з місця роботи, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_8 працює в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» на посаді завідуючої науково-практичним центром заготівлі та збереження біологічних тканин лікаря дитячого хірурга вищої категорії за графіком з понеділка по п`ятницю, робочий день з 09:00 до 15:00.
В подальшому ОСОБА_7 підписав виготовлений документ, не маючи на те повноважень, засвідчив свій підпис основною печаткою з логотипом Державна установа «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ідентифікаційний код 020112007 та не зареєструвавши його у встановленому законом порядку, присвоїв йому реєстраційний № 14-К, надавши таким чином документу офіційного змісту, після чого передав його ОСОБА_8 , для подальшого використання.
Згідно висновку експерта № 322/тдд від 21 березня 2016 року підпис в довідці ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 12 січня 2012 року № 14-К, виданої ОСОБА_8 , виконаний ОСОБА_7 .
З огляду на наведене ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями, які виразились у службовому підробленні, шляхом внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України.
ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, за наступних обставин.
Так, в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» відповідно до Наказу № 5-л від 04 січня 2005 року на посаді завідувача науково-практичного центру заготівлі та збереження трупних тканин з 10 січня 2005 року перебувала ОСОБА_8 , яка додатково мала сумісництво 0,5 ставки посади лікаря-хірурга дитячого того ж центру.
Окрім цього, в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» відповідно до Наказу № 101п від 25 вересня 2007 року на посаді завідуючого відділу кадрів ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» з 25 вересня 2007 року перебував брат ОСОБА_8 ОСОБА_7 , який постійно обіймав посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, тобто являвся службовою особою.
Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу і підрахунку заробітку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» станом на січень 2012 року, фактично відпрацьований час роботи за основною посадою ОСОБА_8 складав 6 годин на день (з 09:00 по 15:00). А за сумісництвом 3 години на день (з 15:00 по 18:00), що відповідно до діючого трудового законодавства було максимальною нормою виходячи з наступного:
Так, загальна вартість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, що встановлено Постановою Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» від 03 квітня 1993 року № 245 і Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року № 43.
Відповідно до ст. 51 КЗпП для працівників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці встановлюється скорочена тривалість часу не більше як 36 годин на тиждень. Крім того, законодавством встановлюється скорочена тривалість робочого часу для окремих категорій працівників (учителів, лікарів та інших).
Відповідно до ст. 57 КЗпП час початку і закінчення щоденної роботи передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.
Відповідно до Наказу МОЗ України № 319 від 25 травня 2006 року «Про затвердження норм робочого часу для працівників закладів та установ охорони здоров`я» для працівників, які працюють у закладах (структурних підрозділах) і на посадах у шкідливих умовах праці, установлюється скорочена тривалість робочого тижня, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 163 «Про затвердження Переліку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня», на підставі роботи атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджено Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці».
Правила внутрішнього трудового розпорядку ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», затверджені загальними зборами трудового колективу інституту (протокол № 2 від 28 лютого 2006 року) для відділу патоморфології, рентген відділу, лабораторії мікробіології і хіміотерапії, центру по збору та збереженню біологічних тканин, встановлена тривалість робочого часу 6 годин: початок робочого часу 09:00, закінчення роботи 15:00, без перерви.
Таким чином, тижнева норма робочого часу ОСОБА_8 за основною посадою складала 30 годин. Робота за сумісництвом не могла перевищувати половини норми робочого часу, тобто 15 годин на тиждень (3 години на день), що і використовувалось нею в повному обсязі.
Не дивлячись на це, ОСОБА_8 маючи умисел отримувати додатковий дохід, порушуючи законодавство України про працю, а саме граничні норми робочого часу, влаштувалася 01 квітня 2009 року за сумісництвом на 0,5 ставки посади лікаря хірурга дитячого в ДУ «Український медичний центр спортивної медицини МОЗ України».
Приблизно в першій половині січня 2012 року, ОСОБА_8 з метою продовження своєї роботи за сумісництвом в ДУ «Український медичний центр спортивної медицини МОЗ України» звернулася до свого брата ОСОБА_7 з проханням надати їй довідку з основного місця роботи, та не зазначати відомостей про наявність сумісництва і використання робочого часу з 15:00 по 18:00, вказавши неправдиві відомості, щодо лише основного робочого місця та графіку роботи з 09:00 до 15:00.
ОСОБА_7 , будучи службовою особою та будучи обізнаним в працевлаштуванні ОСОБА_8 на 1,5 ставки з використанням робочого часу в повному обсязі, погодився на виготовлення довідки з місця роботи та внесення до неї зазначених ОСОБА_8 завідомо неправдивих відомостей, з метою укриття факту наявності у неї роботи за сумісництвом на посаді лікаря хірурга дитячого з графіком роботи з 15:00 по 18:00.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення службового підроблення, 12 січня 2012 року ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні ДУ «Інституту травматології та ортопедії НАМН України», що за адресою: м. Київ, вул. Бульварно Кудрявська, 27 вніс до офіційного документу Довідки з місця роботи, завідомо неправдиві відомості про те, що ОСОБА_8 працює в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» на посаді завідуючої науково-практичним центром заготівлі та збереження біологічних тканин лікаря дитячого хірурга вищої категорії за графіком з понеділка по п`ятницю, робочий день з 09:00 до 15:00.
В подальшому ОСОБА_7 підписав виготовлений документ, не маючи на те повноважень, засвідчив свій підпис основною печаткою з логотипом Державна установа «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», ідентифікаційний код 020112007 та не зареєструвавши його у встановленому законом порядку, присвоїв йому реєстраційний № 14-К, надавши таким чином документу офіційного змісту, після чого передав його ОСОБА_8 для подальшого використання.
Згідно висновку експерта № 322/тдд від 21 березня 2016 року підпис в довідці ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 12 січня 2012 року № 14-К, виданої ОСОБА_8 , виконаний ОСОБА_7 .
Крім того, ОСОБА_8 приблизно в середині січня 2012 року, перебуваючи в приміщенні ДУ «Український медичний центр спортивної медицини МОЗ України», що за адресою: м. Київ, вул. Тарасівська, 6, достовірно знаючи, що Довідка № 14-К від 12 січня 2012 року містить відомості, які не відповідають дійсності, а саме з внесеними в неї неправдивими даними, щодо графіку роботи та посади в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», надала її до відділу кадрів, тим самим використала завідомо підроблений документ.
З огляду на наведене ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що вона своїми умисними діями сприяла службовому підробленню, шляхом внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.
Також ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що вона своїми умисними діями, що полягають у використанні завідомо підробленого документу, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в його діяннях є склад вказаного кримінального правопорушення, а ОСОБА_8 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в її діяннях є склад вказаних кримінальних правопорушень,

В апеляційній скарзі прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження скасувати та постановити новий вирок, яким
визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнити від відбування призначеного покарання;
визнати винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначити остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнити від відбування призначеного покарання.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що суд першої інстанції при визнанні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 невинуватими у вчиненні злочинів достатньою мірою не врахував обставини справи, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним діяння.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_7 видаючи довідку № 14-к від 12 січня 2012 року, зазначив у ній лише правдиві відомості, а тому стороною обвинувачення недоведена наявність у діях останнього складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, відповідно не доведено і наявність складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, у діях ОСОБА_8 .
Даний висновок, на думку прокурора, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд першої інстанції належним чином не оцінив докази сторони обвинувачення.
Так, обов`язковою ознакою службового підроблення є офіційний документ. Враховуючи правову позицію Верховного суду України, викладену 09 липня 2015 року при розгляді справи № 5-50кс15, довідка № 14-к від 12 січня 2012 року, складена ОСОБА_7 є офіційним документом.
Об`єктивною стороною службового підроблення в даному випадку є внесення до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей, оскільки згідно наказу № 5-л від 04 січня 2005 року в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» ОСОБА_8 перебувала на посаді завідуючої науково-практичним центром заготівлі та збереження трупних тканин та їй дозволено сумісництво на 0,5 ставки посади лікаря-хірурга дитячого, тобто ОСОБА_8 займала дві посади в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», а не одну посаду, як зазначає в довідці № 14-к від 12 січня 2012 року ОСОБА_7 . Таким чином, на думку прокурора, ОСОБА_7 вніс до офіційного документу неправдиві відомості. Умисел на внесення неправдивих відомостей ОСОБА_7 підтверджується як показами ОСОБА_7 так і показами ОСОБА_8 .
Крім того, прокурор вказала, що судом першої інстанції достатньо не враховані покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо численних порушень в роботі, допущених ОСОБА_7 , як характеризуючи особу обвинуваченого.
Також, судом першої інстанції належним чином не враховано покази ОСОБА_13 щодо наказу ОСОБА_7 видати ОСОБА_8 довідку про зайняття лише однієї посади в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та самовільного проставлення відтиску гербової печатки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» ОСОБА_7 на довідці № 14-к від 12 січня 2012 року.
В запереченнях захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 вказала, що суд першої інстанції у повній мірі дослідив всі докази, які були надані сторонами, правильно надав їм оцінку, в результаті чого було ухвалено законне та обґрунтоване рішення, а тому просить апеляційну скаргу сторони обвинувачення залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задоволити, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також їх захисника адвоката ОСОБА_9 , котрі заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги та просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Проаналізувавши вирок суду першої інстанції та матеріали провадження, дослідивши докази та заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду, з огляду на доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог зазначених норм.
Так, у судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він дійсно працював в "Інституті травматології та ортопедії НАМН України" з 1974 року по лютий 2015 року, обіймаючи в певний період посаду начальника відділу кадрів, а його сестра ОСОБА_8 лікар хірург вищого розряду, займала посаду завідувача науково-практичного центру. ОСОБА_8 десять років працювала рядовим лікарем, а з 2005 року вона була призначена на посаду хірурга і по документах займала одну посаду. Інколи були окремі періоди, коли його сестра займала дві посади за сумісництвом. Його сестра працювала на посаді дитячого лікаря лише у певний, визначений період часу. Взагалі подвійна посада існувала завжди та у багатьох лікарів Інституту.
ОСОБА_7 відзначив, що згідно функціональних обов`язків він постійно збирав дані, хто та в який період з працівників йшов у відпустку. Такі дані зберігались у нього. Довідки відділу кадрів міг видавати будь-який співробітник кадрової служби.
Також, обвинувачений зазначив, що він не мав права відмовити у видачі довідки про відпустку своїй сестрі ОСОБА_8 . При цьому він не зобов`язаний зазначати наявність у працівника роботи за сумісництвом. У довідці зазначається лише, що конкретна особа працює на відповідній посаді та має право на відпустку у певний період часу. Будь-який законодавчий акт не зобов`язує у довідці зазначати інформацію про те, що особа працює за сумісництвом. ОСОБА_8 звернулась з проханням про видачу довідки, він їй видав довідку, у якій всі відомості відповідали дійсності. ОСОБА_8 пішла потім ставити печатку на довідку до іншого кабінету. Печатку мала право ставити лише інспектор відділу кадрів ОСОБА_13 . Безпосередньо у ОСОБА_7 не було ключа від сейфу, де зберігались печатки. Зазначені довідки підписує будь-який працівник відділу кадрів. ОСОБА_7 також зазначав, що у нього у певний час розпочалися конфліктні відносини з керівництвом Інституту, оскільки він не завжди був готовий виконувати усі розпорядження директора і завжди мав свою думку та саме ці обставини у подальшому призвели до його "цькування" з боку адміністрації та подальшого незаконного звернення директора ОСОБА_14 до органів поліції з заявою про вчинення ОСОБА_7 злочину (т. 2, а.с. 166 170).
У судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та вказувала, що на посаді завідуючого відділенням в "Інституті травматології та ортопедії НАМН України" вона працювала з 2005 року, а за категорію їй почали платити заробітну плату, починаючи з 2009 року. Її було призначено на одну посаду у 2009 році та цього ж року вона почала працювати за сумісництвом у дитячому центрі спортивної медицини. Обвинувачена ОСОБА_8 також зазначила у судовому засіданні, що вона звернулась до ОСОБА_7 про отримання довідки у загальному порядку та про будь-які привілеї вона взагалі не просила. Аналогічні довідки їй раніше постійно видавались інспектором відділу кадрів ОСОБА_13 . У цих довідках ніколи не зазначалось, що вона працює за сумісництвом. За основним місцем роботи вона працювала з 09:00 години до 15:00 години. У суботу та неділю вона працювала у морзі. Робочі години, які вона відпрацьовувала у вихідні дні, переносились на будні. Про «розкидання» годин знали всі на підприємстві, оскільки був наявний відповідний наказ керівництва багато лікарів працювали на півтори ставки. Зазначила ОСОБА_8 також, що бачила повністю аналогічні довідки, видані відділом кадрів й іншим лікарям інституту. Печатку на довідці їй поставила особисто ОСОБА_13 і вона це пам`ятає з точністю. ОСОБА_7 однозначно не ставив при ній печатки на довідці (т. 2, а.с. 166 170).
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.
Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так на обґрунтування винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо у судовому засіданні, та містяться в показаннях свідка ОСОБА_14 , показаннях свідка ОСОБА_12 , показаннях свідка ОСОБА_13 , показаннях свідка ОСОБА_15 та показаннях свідка ОСОБА_16 .

Також на обґрунтування висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, прокурор посилався на долучені та безпосередньо досліджені судом першої інстанції фактичні дані, які містяться в:
- заяві про вчинення кримінального правопорушення від 28 квітня 2015 року Державної установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України», в особі директора ОСОБА_17 , з приводу підробки наказу № 74-од від 26 листопада 2014 року про реорганізації науково-практичного центру заготівлі та збереження трупних тканин начальником відділу кадрів ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 90-91) з підтверджуючими додатками до даної заяви, а саме: наказом про прийняття на роботу ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 92), копією Наказу № 23-о (т. 1, а.с. 93), копією наказу № 74-од (т. 1, а.с. 94), копією Акту від 20 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 95), копією Наказу про дисциплінарне стягнення № 67 (т. 1, а.с. 96), копією Наказу про дисциплінарне стягнення № 81 (т. 1, а.с. 97), копією протоколу засідання профкому ДУ ІТО НАМН України від 19 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 98), копією виписки з протоколу № 3 засідання профкому ППО «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 19 лютого 2015 року (т. 1, а.с. 99), копією подання до профкому на згоду про звільнення (т. 1, а.с. 100);
- довідці № 14-к від 12 січня 2012 року, виданій за місцем вимоги та скріпленій печаткою з логотипом ДУ "Інститут травматології та ортопедії НАМН України" за підписом начальника відділу кадрів ОСОБА_7 , виданій ОСОБА_8 , в тому, що вона дійсно працює в ДУ "Інститут травматології та ортопедії НАМН України" на посаді завідуючої науково-практичним центром заготівлі та збереження біологічних тканин - лікаря дитячого хірурга вищої категорії. Робочі дні ОСОБА_8 з понеділка по п`ятницю, робочий день з 09-00 год. до 15-00 год. Субота та неділя - вихідні дні. Щорічна відпустка ОСОБА_8 за 2011/2012 робочий рік надана з 16 січня 2012 року року по 15 лютого 2012 року (т. 1, а.с. 174);
- протоколі отримання зразків почерку для експертизи від 19 лютого 2016 року, з додатками до нього, відповідно до якого отримано зразки рукописного тексту та підпису ОСОБА_7 , які були відібрані та поміщені до полімерного пакету типу «файл» (т. 1, а.с. 188-198);
- висновку експерта № 322/тдд від 21 березня 2016 року, відповідно до якого:
підпис в довідці Державної установи «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» від 12.01.2012 року № 14-к, виданої ОСОБА_8 виконано ОСОБА_7 ;
підпис в довідці Державної установи «Інституту травматології та ортопедії НАМН України» від 21.07.2014 року № 69-ко, виданої ОСОБА_8 виконано ОСОБА_7 (т. 1, а.с. 204 209);
- журналі реєстрації довідок з місця роботи Інституту травматології та ортопедії (т. 1, а.с. 108-110);
- довідці, виданій ОСОБА_8 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), в тому, що вона дійсно працювала в період часу з 01 квітня 2009 року (наказ від 22 квітня 2009 року № 47-к) по 03 серпня 2015 року (наказ від 03 серпня 2015 року № 125-к) за сумісництвом в Державній установі «Український медичний центр спортивної медицини Міністерства охорони здоров`я України» на посаді дитячого лікаря хірурга із зазначенням отриманої заробітної плати за період з 2009 року по 2015 року, де усього загальна сума заробітної плати за вказаний період склала 88 448, 06 (вісімдесят вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень шість копійок) (т. 1, а.с. 104);
- наказі № 125-к від 03 серпня 2015 року про звільнення ОСОБА_8 , дитячого лікаря хірурга хірургічного відділення за власним бажанням (т. 1, а.с. 105);
- витягу з Наказу Інституту травматології та ортопедії № 5-л від 04 січня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_8 з 10 січня 2005 року переведено на посаду зав. відділення лікаря хірурга Республіканського центру по збереженню трупних тканин, звільнивши її з посади лікаря-хірургадитячого того ж відділення на підставі заяви ОСОБА_8 та дозволено сумісництво ОСОБА_8 зав. лікарю-хірургу республіканського центру по збереженню трупних тканин 0,5 ставки посади лікаря-хірурга дитячого з 10 січня 2005 року та з оплатою праці за фактично відпрацьований час, на підставі заяви ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 116);

- витягу з Наказу ДУ «Інститут травматології та ортопедії академії медичних наук України) № 20-л від 15.02.2008 року, відповідно до якого встановлено 50 % надбавки до заробітної плати ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 117);
- витягу з Наказу ДУ «Інститут травматології та ортопедії академії медичних наук України) № 40-0 від 05 травня 2014 року, відповідно до якого знято сумісництво зі ОСОБА_8 завідувача дитячого лікаря-хірурга Науково-практичного центру заготівлі та збереження трупних тканин, 0,25 ставки посади лікаря-хірурга дитячого того ж центру з 5 травня 2014 року, залишено 0,25 ставки, на підставі заяви ОСОБА_8 (т.1, а.с. 117);
- витягу з наказу № 47-к від 22 квітня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_8 прийнято на посаду лікаря-хірурга дитячого поліклінічного відділення на 0,5 вак. ставки з 01.04.2009 року за сумісництвом, на підставі заяви ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 171);
- протоколі № 87 Засідання комісії з установлення стажу роботи, який дає право на виплату надбавки за вислугу років ДУ «УМЦСМ МОЗ України» від 03 січня 2013 року, відповідно до якого розглядалось питання про встановлення стажу ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 172).
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов правильного висновку про те, що в діях обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованих останнім злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України та відповідно ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України.
Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу на той факт, що в матеріалах кримінального провадження містяться надані стороною обвинувачення документи, а саме аналогічні довідки, що були видані на ім`я ОСОБА_8 за основним місцем роботи про кількість днів відпустки. Ці довідки видані у різний час та різними посадовими особами, які у той чи інший період мали відповідні повноваження на видачу подібних документів. В цих довідках так само відсутні відомості про роботу за сумісництвом ОСОБА_8 . Однак сторона обвинувачення не надає оцінки цим довідкам та діям інших посадових осіб.
Особисто ОСОБА_7 під час надання показань в суді першої інстанції повідомив, що видавав аналогічні довідки і іншим працівникам Інституту, які так само працювали за сумісництвом, однак кримінальне провадження було відкрито саме за фактом видачі ним довідки № 14-к від 12 січня 2012 року своїй рідній сестрі ОСОБА_18 , що у свою чергу, на переконання як суду першої інстанції так і апеляційного суду, вказує на умисну штучність та надуманість підстав для звернення 05 травня 2015 року представника адміністрації Державної Установи «Інститут травматології та ортопедії Національної академії медичних наук України» в особі ОСОБА_11 до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення службового кримінального правопорушення ОСОБА_7 з метою дискредитації останнього та подальшого його притягнення до кримінальної відповідальності.
Твердження прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 вніс до офіційного документу неправдиві відомості є безпідставними.

Так, стороною обвинувачення під час розгляду даного кримінального провадження не було доведено жодної обставини та факту, які б вказували на те, що в діях ОСОБА_7 під час виготовлення довідки на ім`я ОСОБА_8 про період відпустки за основним місцем роботи наявні ознаки кримінального правопорушення, у якому його обвинувачують.
Під час розгляду даної справи, не знайшли свого підтвердження обставини, що були викладені в обвинувальному акті та на які в свою чергу посилався прокурор, як на підставу доказів наявності в діях ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, що полягає у внесенні завідомо неправдивих відомостей до довідки з місця роботи з метою укриття наявності у ОСОБА_8 роботи за сумісництвом.
В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено та підтверджується копією посадової інструкції начальника відділу кадрів від 20 травня 2012 року, затвердженої підписом директора ДУ ІТО НАМН ОСОБА_14 , що міститься в матеріалах справи, до повноважень ОСОБА_7 , як начальника відділу кадрів входило право готувати довідки з місця роботи про кількість днів відпустки.
В той же час, допитані в суді першої інстанції свідки, у тому числі працівники ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та обвинувачений ОСОБА_7 пояснили, що при видачі довідки з місця роботи про кількість днів відпустки, працівник, що звернувся до відділу кадрів для отримання довідки, не зобов`язаний повідомляти про наявність у нього роботи за сумісництвом, а працівники відділу кадрів не можуть вимагати у такого працівника інформації стосовно роботи за сумісництвом, більш того можуть не знати про наявність роботи за сумісництвом, що не є порушенням ані з боку роботодавця, ані з боку працівника. З цього витікає, що факт укриття наявності у ОСОБА_8 роботи за сумісництвом та не зазначення цього факту у довідці № 14-к від 12 січня 2012 року не є кримінальним правопорушенням та більш того прокурором не доведено, що існують будь-які вимоги закону про обов`язковість зазначення факту сумісництва у довідці відповідного зразка.

Так, на переконання апеляційного суду, стороною обвинувачення не було надано суду жодного доказу у якості посилання на статтю, пункт чи підпункт закону, яким вимагається від працівників відділу кадрів при видачі довідок з місця роботи про кількість днів відпустки зазначати про наявність у працівника роботи за сумісництвом. Такі посилання відсутні і в обвинувальному акті.
Законодавством не встановлено будь-яких вимог до змістового наповнення такого виду довідок. Фактично довідка є відповіддю на запит та містить довідкову інформацію щодо запитуваних фактів. Тобто, відсутня законодавчо встановлена вимога, яка б зобов`язувала службову особу при виданні довідки в обов`язковому порядку вказувати інформацію про сумісництво. Інформація про посаду, що обіймала на той час ОСОБА_8 та кількість днів відпустки за основним місцем роботи ОСОБА_8 відповідала дійсності та не може бути розтлумачена як «завідомо неправдива». При цьому прокурором не надано жодного доказу, що ОСОБА_7 мав обов`язок вносити в довідку дані, що виходили за межі запитуваних.
При цьому, дні відпусток, що були надані ОСОБА_8 за основним місцем роботи та за місцем роботи за сумісництвом повністю співпадали, а отже вимоги ЗУ «Про відпустки» роботодавцями порушені не були.
Крім того стороною обвинувачення не було доведено наявності в діях ОСОБА_7 ознак злочинного умислу, який на думку сторони обвинувачення полягав саме у вчиненні службового підроблення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 366 КК України предметом службового підроблення є офіційні документи, тобто такі, що складаються й видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, а також підприємств, установ та організацій будь-якої форми власності, які посвідчують конкретні факти й події, що мають юридичне значення, а також мають властивість породжувати певні правові наслідки у виді виникнення, зміни або припинення правовідносин.
В той же час, стороною обвинувачення не було наведено фактів та не надано жодних допустимих та належних доказів, які б вказували на наявність правових наслідків, які були породжені або наступили в результаті видачі довідки ОСОБА_8 .
Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Такий злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативно передбачених у ч. 1 ст. 366 КК України дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.
Внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка повністю або частково не відповідає дійсності, до офіційного документа. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.
Які саме неправдиві відомості були внесені до довідки так само не було доведено стороною обвинувачення, оскільки в довідці правильно зазначено і посаду ОСОБА_8 , яку на той час обіймала остання, і кількість днів відпустки за основним місцем роботи, які співпадали із графіком відпусток працівників Інституту.
У даному конкретному випадку, обов`язок вносити у довідку інформацію про кількість днів відпустки щодо наявності у працівника роботи за сумісництвом, як вказувалось вище, не передбачений законом, а отже начальник відділу кадрів не може нести відповідальність за ті дії, вчинення яких не вимагає закон.
З викладеного вбачається, що в діях ОСОБА_7 не мав місця факт внесення ним неправдивих відомостей в довідку № 14-к від 12 січня 2012 року.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано покази ОСОБА_13 щодо наказу ОСОБА_7 видати ОСОБА_8 довідку про зайняття лише однієї посади в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та самовільного проставлення відтиску гербової печатки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» ОСОБА_7 на довідці № 14-к від 12 січня 2012 року то вони є також безпідставними.
Відповідно до п. 4.3. ч. 4 Посадової інструкції старшого інспектора відділу кадрів (від 20 травня 2012 року), за збереження та функціональне використання печатки інституту відповідає старший інспектор кадрів на той час це була ОСОБА_13 . Відповідно до Положення про виготовлення, облік, зберігання печаток та штампів (п.4 п.п. 4.6.), печатки, штампи зберігають у сейфах, металевих шафах. Із посадовою інструкцією та положенням було ознайомлено особисто під підпис ОСОБА_13 .
Показання свідка ОСОБА_13 з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 силоміць заволодів печаткою інституту та особисто поставив її відтиск на довідці № 14-к від 12 січня 2012 року, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки між даним свідком та ОСОБА_7 відслідковуються особисті неприязні стосунки, що склалися під час спільної роботи у відділі кадрів.
При цьому, враховуючи, що саме ОСОБА_13 була відповідальна за збереження та функціональне використання печатки інституту жодних скарг з приводу заволодіння ОСОБА_7 печатки інституту до допиту її як свідка у даному кримінальному провадженні, вона не заявляла.

Таким чином, твердження сторони обвинувачення стосовно того, що саме ОСОБА_7 було засвідчено свій підпис печаткою ОСОБА_19 є лише припущенням.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції достатньо не враховані покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо численних порушень в роботі, допущених ОСОБА_7 , то вони є надуманими, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доводами районного суду, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження та в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення з урахуванням положень ст. 337 КПК України, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності прийшов до правильних висновків про відсутність в діянні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складів інкримінованих їм правопорушень.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий як стороною обвинувачення так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України та висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358 КК України, не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим, в силу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, виправдав обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2019 року, стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

1.__________________ 2. __________________ 3. __________________