Справа №586/200/19
Провадження № 1-кп/590/88/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2019 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 28.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Любахове, Середино-Будського району, Сумської області, освіта середня-спеціальна, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої в супермаркеті «Аврора» на посаді продавця продуктових товарів, заміжньої, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В ніч з 26.01.2019 року на 27.01.2019 року ОСОБА_4 разом зі своєю знайомою перебувала в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де відпочивала та вживала спиртні напої. В цей час у вищевказаному кафе перебувала мешканка АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 разом зі своїми друзями. В подальшому, під час відпочинку, приблизно о 01 год. 50 хв. 27.01.2019 року, перебуваючи в розважальному залі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: вул. Вокзальна, 26, м. Середина-Буда, Сумська область, ОСОБА_4 , маючи надуманий привід, підійшла до ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась біля барної стійки, та діючи умисно з метою спричинення фізичного болю останній, долонею правою руки нанесла декілька ударів в область обличчя та голови ОСОБА_5 , внаслідок чого спричинила останній фізичний біль, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що в ніч з 26.01.2019 року на 27.01.2019 року, вона разом зі своєю знайомою перебувала в кафе «Каприз», де відпочивала та вживала спиртні напої. В цей час у вищевказаному кафе перебувала ОСОБА_5 разом зі своїми друзями. В подальшому, під час відпочинку, приблизно о 01 год. 50 хв. 27.01.2019 року їй здалось, що потерпіла показала їй непристойний знак рукою та підійшла до ОСОБА_5 , яка в цей час знаходилась біля барної стійки, та долонею правої руки нанесла декілька ударів в область обличчя та голови ОСОБА_5 ..

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні надала показання, що в ніч з 26.01.2019 року на 27.01.2019 року. перебувала в кафе «Каприз», де відпочивала та танцювала, з невідомих їй причин до неї підійшла ОСОБА_4 та нанесла їй декілька ударів рукою по обличчю. Крім того, зазначила, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої не має, щодо міри покарання поклалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, потерпілої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, потерпілої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої та потерпілої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.126 КК України, що виразились в умисному вчиненні насильницьких дій, які завдали фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила злочин невеликої тяжкості, у вчиненому розкаялася, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.40), раніше не судима (а.с.38).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, враховуючи думку потерпілої, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 можливе без ізоляції її від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Речові докази по справі відсутні

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) грн..

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1