Справа № 161/9941/19
Провадження № 1-кс/161/5087/19
У Х В А Л А
про відмову в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно

м. Луцьк 19 червня 2019 року
Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого з ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

старшого слідчого ОСОБА_3 ,

представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий з ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором у кримінальному проваджені прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду з клопотанням про накладення арешту на речі, предмети, майно вилучені 10.06.2019 під час проведення обшуку житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0000019 від 29.05.2019, а саме: 80 пляшок марковані «Мороша» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 40 пляшок марковані «Первак» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 3 спиртометра; Шланг; Ящик з корками; 50 пляшок марковані «Первачок» об`ємом 0,25 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 100 пляшок марковані «Воздух» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 80 пляшок марковані «Немірів чорний» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 38 пляшок марковані «Немірів чорний» об`ємом 0,5 л., кожна, без марок акцизного збору; 80 пляшок марковані «Первак» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 80 пляшок марковані «Первак» об`ємом 0,5 л., кожна, без марок акцизного збору; 20 пляшок марковані «Медоф» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 100 пляшок марковані «Хлібний Дар» об`ємом 0,5 л., кожна, без марок акцизного збору; 72 пляшки марковані «KVINT» об`ємом 0,5 л., кожна, з марками акцизного збору з ознаками підробки; 36 пляшок марковані «KVINT» об`ємом 0,5 л., кожна, без марок акцизного збору; 73 пляшки марковані «Козацька рада» об`ємом 0,5 л., кожна, без марок акцизного збору; Каністра білого кольору об`ємом 30 л., заповнена рідиною з характерним запахом спирту; 2 пластикові пляшки об`ємом 5 л., кожна, заповнена рідиною з характерним запахом спирту; 1000 пластикових пакетів типу BAG-in-BOX (тетрапак), з краном об`ємом 10 л. не заповнені; 825 картонних коробок для пакетів типу BAG-in-BOX об`ємом 10 л. не заповнені; 300 картонних коробок коричневого кольору для пакетів типу BAG-in-BOX об`ємом 3 л. не заповнені; Ключ металевий для закорковування дозаторних скляних пляшок.

Своє клопотання мотивує тим, що слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Волинській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000019 від 25 вересня 2019 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, крім того вилучені під час обшуку вищеописані речі, предмети, грошові кошти та документи є тими матеріальними об`єктами, які є предметом розслідуваного кримінального правопорушення за ч.1 ст.204 та ч.1 ст.199 КК України, зберегли на собі сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому старший слідчий звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Заслухавши думку прокурора та старшого слідчого, кожного зокрема, які клопотання підтримали та просили його задовольнити, представника володільця тимчасово вилученого майна, який просив відмовити в задоволенні даного клопотання, оглянувши матеріали клопотання та долучені до нього документи, матеріали кримінального провадження, суд вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Так, згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другоїстатті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає; «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципами міжнародного права».

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

З часу внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.05.2019 року у даному кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч. 1 ст.204, ч.1 ст.199 КК України органами досудового розслідування нікому не була пред`явлена підозра.

Відповідно до наданих матеріалів, власники житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, до клопотання не надано доказів, які вказують на будь-яку причетність власників житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до вчинення кримінальних правопорушень.

Доданий до клопотання витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000019 від 29 травня 2019 року не містить відповідних відомостей.

В єдиний реєстр досудових розслідувань внесено відомості щодо осіб з числа жителів Луцького району Волинської області, а не до власників житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, що на речі та алкогольну продукцію, на яку старший слідчий клопоче накласти арешт, не має жодного відношення до кримінального провадження, в межах якого проводився обшук. Між тим старший слідчий посилається на те, що вилучене майно є предметом зазначених кримінальних правопорушень. Таким чином, твердження старшого слідчого про те, що вилучено майно є предметом зазначених кримінальних правопорушень, суд вважає надуманим, таким, що не відповідає дійсності. Доказів про те, що вилучені алкогольні напої, що реалізують власники житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , марковані не у спосіб, встановлений чинним законодавством, суду також не надано.

Вказана продукція не вилучена законом з обігу, а наявність її в житлових та нежитлових приміщеннях не свідчить про порушення будь-чиїх прав та/або про порушення власниками житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , будь-якого Закону.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

При цьому, не зважаючи на те, що надані матеріали провадження містять постанову старшого слідчого від 10.06.2019 року про визнання вказаного у клопотанні майна речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000019 від 29 травня 2019 року, старшим слідчим, прокурором під час розгляду клопотання належним чином не доведено відповідність арештованого майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає зазначеним критеріям.

На переконання суду вказане процесуальне рішення органу досудового розслідування є передчасним, належним чином необґрунтованим та немотивованим, винесеним без належного врахування обставин вчинення зазначених кримінальних правопорушень.

Крім того, старший слідчий в клопотанні посилається на ч.2 ст.170 КПК України, зазначаючи, що метою арешту майна є збереження його як речового доказу.

Проте відповідних доказів не надав, та не довів в судовому засіданні можливість використання, вилученого майна, яке належать на праві власності власникам житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як доказу саме у кримінальному провадженні №0000019 від 29 травня 2019 року. Оскільки майно, яке зазначене в клопотанні старшого слідчого, не є матеріальним об`єктом, чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Старшим слідчим не доведено можливість спеціальної конфіскації вилученого майна, та отримання власниками житлових та нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 неправомірної вигоди.

В матеріалах клопотання відсутні достатні та переконливі докази, що майно може бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, передано чи відчужено.

Враховуючи викладене, не вбачаю перешкод у досягненні мети кримінального провадження без додаткового вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки старшим слідчим вже визнано зазначені у клопотанні товари речовими доказами, тому він має до них вільний доступ для використання під час проведення слідчих дій, в тому числі і проведення експертних досліджень.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання старшого слідчого є необґрунтованим, а наведені в клопотанні обставини свідчать про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КК України для накладення арешту, іншої мети ініціатором клопотання не зазначено та не доведено доданими до клопотання матеріалами. З огляду на це слідчий суддя вважає, що підстави накладення арешту відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС 1-го ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1