Справа № 743/33/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/436/19
Категорія - ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового

засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ріпки, Чернігівської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком чинності залишено у виді особистого зобов`язання.

Цивільний позов прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь Комунального закладу "Ріпкинська центральна районна лікарня" Ріпкинської районної ради у відшкодування витрат на лікування потерпілої від кримінального правопорушення в сумі 7 051 грн. 66 коп.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 , у період часу з 18 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв. 16.09.2018 р., більш точно час досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , з мотивів раптово виниклих неприязних відносин умисно наніс ОСОБА_8 руками, ногами та дерев`яною палицею не менше 5 ударів в область голови та тулубу, чим спричинив останній тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді закритої травми живота з ушкодженням печінки та ободочної кишки, осадненням шкіри та крововиливом в області лівого підребер`я ускладененої внутрішньо-черевною кровотечою; середньої тяжкості тілесні ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я строком понад 21 добу у вигляді закритої травми грудної клітки з переломами 6, 7, 8, 9-го ребер зліва, синців та забиття м`яких тканин грудної клітки; легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності у вигляді синців та забиття м`яких тканин обличчя.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, дослідити дані, що характеризують особу обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції без застосування положень ст. 75, 76 КК України.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, не заперечуючи фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого, кваліфікації його дій вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та даним про особу внаслідок м`якості. Вважає, що поза увагою суду залишилося відношення обвинуваченого до вчиненого, який хоча і визнав вину, однак у вчиненому щиро не розкаявся та зазначав у судовому засіданні, що конфлікт виник з вини потерпілої, тому прокурор вважає, що призначене судом покарання з іспитовим строком не стане справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Крім того вказує, що на даний час обвинувачений офіційно не працює.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з указаних у ній обставин, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час судового засідання у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_6 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю, просив суд не призначати покарання у вигляді реального позбавлення волі.

Висновок суду про доведеність його вини у вчиненні зазначених у вироку діянь за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Дії ОСОБА_6 , які виразилися у заподіянні потерпілій умисного тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння судом вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є переконливими.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, враховано і щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, що судом визнано пом`якшуючими покарання обставинами, та обтяжуючу обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, враховано особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається не судимим, офіційно не працює, характеризується за місцем проживання посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також судом враховано досудову доповідь органу пробації на обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення нового злочину обвинуваченим розцінено як високий, як і ризик небезпеки його для суспільства та те, що виправлення його без реального позбавлення волі на певний строк не можливе, проте враховуючи позицію потерпілої, яка просила не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане із позбавлення волі, з огляду на те, що ні матеріальних ні моральних претензій до обвинуваченого не має, суд дійшов висновку про можливість призначення покарання у виді позбавлення волі, однак з іспитовим строком, що на переконання суду, стане співмірним вчиненому обвинуваченим злочину та достатнім для його виправлення.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вважає, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнено від покарання з іспитовим строком.

Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання у кожному конкретному випадку і щодо кожного обвинуваченого, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винуватого, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, і призначити покарання, необхідне й достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Такі положення закону про кримінальну відповідальність знаходять своє відображення і в Постанові Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24 жовтня 2003 року.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції в недостатній мірі врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини кримінального правопорушення, а саме нанесення обвинуваченим потерпілій численних ударів, що спричинили ушкодження життєво важливих органів потерпілої. При цьому обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Також, не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, на даний час офіційно не працює, зловживає спиртними напоями, раніше притягувався до кримінального відповідальності, хоча судимість і погашена.

Висновки суду про можливість призначення покарання з іспитовим строком, які зроблені головним чином із позиції потерпілої, колегія суддів вважає не достатньо обґрунтовані, оскільки така позиція останньої пояснюється їх відносинами, спільним розпиттям алкогольних напоїв, однак ні в якій мірі не зменшує суспільну небезпечність обвинуваченого.

Неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Колегія суддів, призначаючи покарання за новим вироком, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, обставини його вчинення, наслідки для потерпілої, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працює, характеризується посередньо, зловживає спиртними напоями, висновок органу пробації про високий ризик вчинення нового злочину обвинуваченим і можливість його виправлення лише за умови ізоляції від суспільства.

Також, колегія суддів враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність претензій з боку потерпілої і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений ст.121 ч.1 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 березня 2019 року відносно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4