ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3135/19 Справа № 206/5477/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгородне Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого: 23.03.2016 року Дніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115, ч.1 ст.125, ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі; 04 серпня 2016 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року змінено та засудженого його за ч.1 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі в іншій частині, вирок залишено без змін,

В с т а н о в и л а:

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що як вбачається з матеріалів клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки, лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 25.05.2022 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Крім того, об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено, крім того сама по собі наявність двох заохочень у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Крім, того суд не прийняв до уваги довідки про те, що ОСОБА_7 хворіє на цукровий діабет ІІ тип та атеросклеротичний кардіосклероз, оскільки це не є підставою для застосування до нього ст.81 КК України, а є підставою для застосування до нього ст.84 КК України.
Захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції строку виготовлення та видачі повного тексту ухвали суду особі, яка бере участь у справі, та скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2019 року про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо останнього.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 з лютого 2019 року відбуваючи покарання в ДУ ІВЦ № 133 вимог режиму утримання дотримується свідомо, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має 2 заохочення. Згідно характеристики, засуджений провину у скоєному злочині визнає повністю і щиро розкаюється, на майбутнє висловлює добрі плани та наміри. В його особистості відбулися процеси позитивних змін, які створили у нього готовність до самокерованої та правослухняної поведінки у суспільстві. Підтримує соціально корисні стосунки з рідними шляхом листування, особистих побачень.
Зазначає, що його підзахисний довів своїм виправленням, що він досяг такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення ОСОБА_7 підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вказує на те, що ОСОБА_7 характеризується дотриманням режиму відбування покарання, виконанням покладених на нього законних обов`язків, виконанням законних вимог представників адміністрації ДУ ГВЦ № 133, поведінкою у побуті, стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки, активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Ставлення до праці його підзахисного ОСОБА_7 характеризується у суспільно корисній праці, систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, відсутністю відмов від роботи, не виходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни відсутністю трудових порушень, що підтверджується наявними у його підзахисного 2 заохочень від адміністрації ДУ ІВЦ № 133, а також наявними 2 заохоченнями від адміністрації попереднього місця утримання ІТК № 91, де він відбував покарання з 2016 року по лютий 2019 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали та доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Враховуючи доводи захисника ОСОБА_8 стосовно поважності пропуску процесуального строку оскарження даної ухвали суду, колегія суддів вважає цей строк не пропущеним, а тому й не вбачає підстав для вирішення питання про його поновлення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Обґрунтованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення. З оскарженої ухвали вбачається, що всупереч вимогам зазначеної правової норми, оскаржена ухвала не обґрунтована та не вмотивована.
Відповідно до положень ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції вірно зазначив, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відсутні.
З таким висновком суду погоджується й колегія суддів та вважає, що вищенаведене свідчить про не готовність ОСОБА_7 до самокерованої правослухняної поведінки, а отже подання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.
Дослідженням матеріалів встановлено, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України та засуджено до 9 років позбавлення волі. Залік з 24.08.2015 року по 23.03.2016 року включно ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
04.08.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 28.10.2016 року зараховано ОСОБА_7 у строк покарання період з 24.03.2016 року по 03.08.2016 року включно, ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 18.10.2018 року не відбутий строк 03р. 10м. 27дн. позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст. 82 К України.
Засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, початок строку покарання: 24.08.2015 року, кінець строку: 25.02.2022 року, на даний час відбув більше двох третин покарання і має правові підставі для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Під час перебування в УВП м. Дніпро характеризувався негативно. Мав 1 стягнення, заохочень не мав.
З 27.09.2016 року відбував покарання в МВК №91. Характеризувався позитивно. Мав 2 заохочення, стягнень не мав.
З 05.02.2019 року відбуває покарання у Ігренському виправному центрі Дніпропетровської області №133. Характеризується позитивно. Вимоги відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку виконує. Має 3 заохочення, стягнень не має.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що посилання апелянта на те, що він виконує свої прямі обов`язки та претензій з боку працівників установи до нього немає, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком всіх засуджених, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, і з огляду на це такі дії засудженого не можна розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а отже суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а тому доводи засудженого та його захисника про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення необґрунтовані. У зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а підстав для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст., 404, 405, 537, 539 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4