Ухвала

Іменем України
22 липня 2019 року

м. Київ
справа № 234/1585/18

провадження № 51-3099ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисників засудженого ОСОБА_4 адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року в кримінальному провадженні № 0003541 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, неодруженого, непрацюючого, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
встановив:
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 364,17 грн та моральну шкоду в розмірі 8000 грн.
Цим же вироком визнано винуватим і засуджено ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 357 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 солідарно матеріальну шкоду в розмірі 364,17 грн та моральну шкоду в розмірі 8000 гривень.
За вироком суду, 20 грудня 2017 року близько 08:00 ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в коридорі першого поверху будинку АДРЕСА_2 , де також був ОСОБА_8 , умисне, діючи відкрито, з корисливих мотивів, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1558,17 грн, а також особистими документами, а саме паспортом та водійським посвідченням.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 задоволено частково, апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 залишено без задоволення. Вирок місцевого суду в частині розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на проведення товарознавчої експертизи з кожного у розмірі 395,48 грн. В іншій частині вирок залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисники засудженого ОСОБА_4 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо ОСОБА_4 , через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять судові рішення щодо нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивують тим, що апеляційний суд формально розглянув апеляційні скарги, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки не зазначив в ухвалі достатні підстави про залишення апеляційних скарг без задоволення. Окрім того, в порушення ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно не дослідив обставини, встановленні під час кримінального провадження.
Мотиви суду.
Перевіривши дотримання захисниками порядку та строків касаційного оскарження, відповідність касаційної скарги вимогам закону, доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Так, суд касаційної інстанції згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з положеннями ст.94 КПК України, суд, під час прийняття відповідного процесуального рішення, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Зі змісту касаційної скарги захисників убачається, що вони покликаються на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ст. 433 КПК України не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, та правильність кваліфікації його дій за цією нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Із матеріалів провадження вбачається, що засуджений своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав, однак його вина підтверджується безпосередньо дослідженими судом доказами.
Зокрема, такого висновку місцевий суд дійшов на підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показань потерпілого ОСОБА_8 , який вказав про те, що ОСОБА_4 разом із ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наносили йому удари в різні частини тіла та зняли з нього куртку, в якій знаходилося гроші, мобільний телефон та документи; показань свідка ОСОБА_10 , який підтвердив факт вживання алкогольних напоїв ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , а в подальшому нанесення в під`їзді будинку ударів по тілу потерпілого ОСОБА_8 та відкритого викрадення ними куртки потерпілого; фактичних даних, що містяться у протоколах проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , згідно яких ці особи підтвердили факт нанесення ударів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 по тілу потерпілого та відкритого викрадення ними куртки, в якій знаходились гроші, мобільний телефон та гроші; висновком експерта №688 від 27 грудня 2017 року, згідно якого виявлені на тілі ОСОБА_8 тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень та іншими доказами, зміст яких відображено у вироку та які узгоджуються між собою.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості, та у своїй сукупності є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із насильством, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_4 .
За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_4 отримали належну правову оцінку за ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи захисників про те, що апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК України повторно не дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, є необгрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, і може (але не зобов`язаний) дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно в разі якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Наявність підстав для зміни вироку або ухвалення апеляційним судом нового вироку не зобов`язує суд досліджувати всю сукупність доказів із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить доказів, оцінених у суді першої інстанції. В ч. 2 ст. 23 КПК України зазначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, які містяться в показаннях, речах та документах, що не були предметом безпосереднього дослідження суду. Але у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, то суду апеляційної інстанції немає потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд виходив із доказів, досліджених судом першої інстанції, у зв`язку з чим повторне дослідження вже встановлених обставин не потребувало.
Колегія суддів вважає, що покарання засудженому ОСОБА_4 призначено згідно з вимогами ст. 65 КК України з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу засудженого, який раніше судимий, має не зняту та непогашену в законному порядку судимість, не працює, формально характеризується по місцю проживання, є інвалідом II групи, відсутності обставин, які пом`якшують покарання, наявності обтяжуючої покарання обставини- вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Призначене покарання за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Залишаючи без задоволення апеляційні скарги захисників засудженого ОСОБА_4 -адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині встановлених місцевим судом обставин, апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви ухваленого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
Суд уважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому доводи захисників про порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Тих істотних порушень кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень, у тому числі і тих, про які зазначили захисники у своїй касаційній скарзі, судом касаційної інстанції не встановлено.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисників слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захисникам засудженого ОСОБА_4 адвокатам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відкритті касаційного провадження на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 20 лютого 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3