Ухвала
іменем України
27 серпня 2019року

м. Київ
справа № 690/223/18
провадження № 51-1175 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року.

Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 24 червня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 липня 2019 року, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 змінив, постановив вважати правильною дату початку перебігу строку відбування покарання ОСОБА_5 31 березня 2018 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК суд зарахував ОСОБА_5 у строк відбутого покарання термін його попереднього ув`язнення з 31 березня 2018 року по 24 червня 2019 року. У решті вирок залишив без змін.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_6 .
Як установив суд, 31 березня 2018 року близько 02:00, ОСОБА_5 , за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із співмешканкою ОСОБА_6 , з метою вчинення умисного вбивства, наніс останній не менше двадцяти ударів дерев`яною качалкою, дерев`яною шваброю, руками та ногами по голові і тулубу, внаслідок чого потерпіла отримала тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження. У результаті отриманих ушкоджень потерпіла ОСОБА_6 померла.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що ОСОБА_5 не мав умислу на спричинення смерті потерпілій, а вчинені ним дії свідчать про бажання засудженого спричинити потерпілій лише тілесні ушкодження. Також захисник наголошує що дії ОСОБА_5 повинні були бути кваліфіковані за ст. 121 КК, а не за ч. 1 ст. 115 КК.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Так суд першої інстанції допитав ОСОБА_5 і з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої останній, не оспорюючи факту події злочину та її наслідків, стверджував, що не мав умислу на заподіяння смерті потерпілій, а його умисел був спрямований лише на заподіяння їй тілесних ушкоджень.
Як убачається з копій судових рішень, дослідивши показання ОСОБА_5 , суд належним чином обґрунтував своє рішення про винуватість засудженого у вчиненні суспільно небезпечного діяння проти життя та здоров`я особи. Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу: показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця події, висновках судово-медичних та інших експертиз, зміст яких детально відображено у вироку.
Перевіривши всі зібрані докази, суд не встановив фактів, які би свідчили про те, що умисел ОСОБА_5 був спрямований на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень.

Навпаки, відповідно до зазначених у судових рішеннях висновків судово-медичних експертиз, смерть потерпілої ОСОБА_6 настала внаслідок тупої травми грудної клітки з переломом грудини, множинних переломів ребер по різних анатомічних лініях, розривів парієтальної плеври, розривів легень, крововиливів в м`які тканини грудної клітки, синців грудної клітки, що супроводжувалося розвитком двобічного гемопневмотораксу. При цьому, суд, обґрунтовуючи спрямованість умислу ОСОБА_5 саме на заподіяння смерті потерпілій, правильно послався на те, що його дії носили цілеспрямований характер, потерпілій було нанесено кілька десятків ударів в життєво важливі органи, знаряддями злочину були дерев`яна качалка та частина дерев`яної швабри, силу ударів, які спричинили ушкодження, від яких потерпіла померла.

Суд також правильно зробив висновок про те, що вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Таким чином, доводи захисника про відсутність у ОСОБА_5 умислу на заподіяння смерті потерпілої є неспроможними.

Отже, наведене свідчить про правильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК.

Згідно з вироком, при виборі засудженому заходу примусу місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65 КК. Зокрема, разом із ступенем тяжкості вчиненого злочину суд урахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що засуджений раніше судимий і має непогашену судимість, за місцем проживання характеризується негативно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, і призначив засудженому покарання в межах санкції частини статті, за якою він визнаний винним.
Правових підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість і таким, що є недостатнім для досягнення його мети, немає.
Апеляційний суд, як убачається з ухвали, ретельно перевірив доводи засудженого та прокурора, наведені в їхніх апеляційних скаргах, при цьому доводи апеляційної скарги засудженого за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, надав на них вичерпні відповіді та обґрунтовано залишив ці скарги без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, немає підстав.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга захисника ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3