ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/1891/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/721/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: справи в порядку виконання
судових рішень у кримінальних справах

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
захисника: адвоката ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні спільного клопотання комісії при Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27 листопада 2012 року за ч.1 ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання, виходив із того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що за час відбування покарання отримав 23 заохочення та 3 стягнення, які погашені у встановленому законом порядку,
Суд помилково вважає, що він не відбув призначеного покарання, оскільки до нього було застосовано ст.72 КК України та зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 червня 2012 року по 24 січня 2013 року.
Суд невірно вказав, що він характеризується посередньо, оскільки установою виконання покарання надано позитивну характеристику щодо нього.
Цивільний позов не відшкодовано, оскільки виконавчий лист надійшов лише у 2017 році.
Вину у скоєному злочині визнає повністю, щиро розкаюється.
Має хвору матір, сина та батька, які потребують його допомоги.
На думку засудженого, він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого, захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою й ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Колегія суддів вважає, що суд, проаналізувавши відомості про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, дані про особу засудженого в цілому, дійшов вірного висновку, що матеріали провадження в своїй сукупності не свідчать, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення.
Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_8 засуджений вироком Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27 листопада 2012 року за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 10 березня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 18 червня 2012 року по 24 січня 2013 року. Початок строку: 18 червня 2012 року. Кінець строку: 12 листопада 2021 року.
На день подачі подання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 частини призначеного йому покарання, в тому числі у зв`язку із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.
У липні 2018 року установою виконання покарання було відмовлено ОСОБА_8 у застосуванні заохочувальної норми у виді заміни покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
На час розгляду судом подання установою виконання покарань ОСОБА_8 характеризується позитивно.
Згідно характеристики засуджений має 23 заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, виконання покладених обов`язків, дотримання правил поведінки та 4 стягнення, в тому числі за грубі порушення режиму відбування покарання вчинені в 2017 році, які на даний час погашені у встановленому законом порядку, працевлаштований на промисловій зоні, з представниками адміністрації установи ввічливий, тактовний, на заходи виховного впливу реагує своєчасно та правильно, дотримується вимог режиму відбування покарання, на профілактичних обліках не перебуває, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості.
Згідно довідки про заробітна плату засудженого ОСОБА_8 та відшкодування ним завданих злочином збитків, цивільний позов відшкодовано частково (а.п.5-6).
За змістом роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при вирішенні цього питання суди повинні враховувати, зокрема, дані про його попередні судимості.
Враховуючи дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, дані про особу засудженого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неможливість досягнення мети покарання при застосуванні до засудженого умовно-дострокового звільнення.
Сама по собі позитивна характеристика засудженого, як про те вказує апелянт, не зобов`язує суд застосувати умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання за відсутності підстав і умов, передбачених статтею 81 КК України.
Відбуття певної частини призначеного покарання та наявність заохочень, самі по собі не можуть бути визнані підставою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, а тому доводи апеляційної скарги засудженого, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 твердження про його виправлення є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам провадження в цілому
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
При перевірці матеріалів провадження колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 02 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання комісії при Державній установі «Дар`ївська виправна колонія №10» та спостережної комісії Білозерського району Херсонської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4