Провадження № 11-сс/4808/309/19
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2019 року про накладення арешту на майно,

за участю прокурора ОСОБА_10

скаржника ОСОБА_7

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати частково в частині накладення арешту на автомобіль марки «ЗАЗ Daewoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 . Вказує на те, що ані в клопотанні слідчого про арешт майна, ані прокурором в ході судового засідання, не наведено мети та підстав такого арешту, як того вимагає положення ст. 170 КПК України. Вважає, що вказане майно має статус тимчасово вилученого майна, оскільки в ухвалі слідчого судді на проведення обшуку вказане майно не підлягала примусового вилучення, а тому клопотання слідчого, за цих обставин, подається не пізніше наступного дня, інакше майно повертається власнику. Апелянт не погоджується з тим, що вказаний автомобіль є речовим доказом, оскільки посилання слідчого на те, що на ньому збережені сліди вчинення кримінального правопорушення. Вилучений автомобіль є подарунком ОСОБА_9 до одруження з ОСОБА_12 , яким ОСОБА_9 користувалась у підприємницькій діяльності та сімейних потребах, та позбавлення права користування автомобілем призведе до надмірних обмежень підприємницької діяльності. Вважає прийняту ухвалу слідчим суддею передчасною, окрім того, посилається на те, що в ній не зазначено терміну на який накладається арешт.

- ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «Citroen» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить йому на праві приватної власності. Вважає, що слідчий подав клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно автомобіль, поза межами строків, передбачених ст.171 КПК України, а саме 04.11.2019 року, в той час як останній робочим днем для його подачі було 02.11.2019 року. Крім того, на думку апелянта, в клопотанні не надано жодних аргументувань такого арешту. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою, прийняту без достатніх на те законних підстав та з суттєвим порушенням норм КПК України.

Ухвалою слідчого судді накладення арешту на майно, зокрема транспортні засоби, що на праві власності належать ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з забороною відчужувати, розпоряджатись та користуватись. Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що органами досудового розслідування поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що вилучено майно є речовим доказом та може бути використано як докази у кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на автомобіль;

- захисник ОСОБА_8 просить подану ним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу слідчого судді - скасувати частково в частині накладення арешту на автомобіль;

- прокурор заперечував з приводу поданих апеляційних скарг, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг належить відмовити, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвалу слідчого судді було постановлено за відсутності осіб, що її оскаржує, а за таких обставин у апелянтів виникає право звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді з дня отримання ним її копії.

Стосовно доводів апеляційних скарг про те, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у зв`язку з істотними порушення вимогами закону, колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства в процесі судового розгляду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що досудовим розслідування, зокрема встановлено, що під час проведення 01.11.2019 обшуку транспортного засобу марки «ЗАЗ Daewoo» зеленого кольору із державними номерними знаками НОМЕР_1 , який знаходився біля відкритого гаражного приміщення № НОМЕР_3 , яке знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Авіатор» за адресою: вул. Є. Коновальця 264 Б, що в м. Івано-Франківськ, поряд з іншим виявлено та вилучено: засіб зовнішньо схожий на пістолет «Макарова» із обоймою в якій 7 патронів; грошові кошти в сумі 20 423 грн; ключі до авто; техпаспорт від «ЗАЗ - Daewoo» НОМЕР_1 .

Зважаючи на викладене, а також те, що даний автомобіль використовувався ОСОБА_12 у злочинній діяльності та у даному автомобілі знаходились предмети, які також використовувались у його злочинній діяльності, слідчим прийнято рішення про вилучення даного автомобіля до ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Встановлено, що транспортний засіб марки «ЗАЗ-Daewoo» зеленого кольору, з д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, під час проведення 01.11.2019 обшуку транспортного засобу марки «Subaru» чорного кольору із державними номерними знаками НОМЕР_4 , який знаходився по вул. Джерельній, що в м. Івано-Франківськ, та в якому поряд з вилученим мобільним телефоном, чорновими записами, незаконно виготовленими алкогольними напоями, слідчим було прийнято рішення про вилучення вищевказаного транспортного засобу разом з ключами від останнього в адресу ГУ ДФС в Івано-Франківській області, оскільки останній використовувався ОСОБА_12 для транспортування незаконно виготовлених алкогольних напоїв.

Окрім того, під час проведення 01.11.2019 обшуку транспортного засобу марки «Citroen» білого кольору із державними номерними знаками НОМЕР_2 , який знаходився на автостоянці по вул. Довженка, що в м. Івано-Франківськ, в якому було виявлено та вилучено незаконно виготовлені алкогольні напої, а також те, що даний автомобіль використовувався ОСОБА_7 , якого ОСОБА_12 залучив до здійснення протиправної діяльності та у даному автомобілі знаходились предмети, які також використовувались у злочинній діяльності, слідчим прийнято рішення про вилучення даного автомобіля до ГУ ДФС в Івано-Франківській області.

Встановлено, що транспортний засіб марки «Citroen» білого кольору із державними номерними знаками НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановами від 02.11.2019 року вилучені під час обшуків транспортні засоби, грошові кошти, мобільні телефони, засіб зовнішньо схожий на пістолет «Макарова» із обоймою в якій 7 патронів, а також інші предмети визнано речовими доказами.

Оскільки вказане майно було вилучено під час обшуку 01.11.2019 року (в п`ятницю), та у відповідності до приписів ст. 168 КПК України, зазначене майно набуло статусу тимчасово вилученого, то відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів провадження вбачається, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно, надійшло до слідчого судді 04.11.2019 року (в понеділок), тобто на наступний робочий день після вилучення майна (а.п. 1-3), тому доводи апелянта ОСОБА_7 в частині порушення строків подачі клопотання, не є слушними.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий, звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту є забезпечення збереження речового доказу, оскільки вилучені транспортні засоби є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним виготовленням, зберіганням, збутом та транспортуванням з метою збуту підакцизних товарів з наклеєними марками акцизного податку невстановленого зразка.

Вказані транспортні засоби постановами слідчого визнані речовими доказами (а.п. 27).

З урахуванням наведеного, слідчий суддя й дійшов висновку про те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки органом досудового розслідування доведено необхідність такого втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Таким чином, доводи апелянтів з приводу того, що клопотання слідчого не містить мети та підстав для накладення арешту, є безпідставними.

Посилання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що транспортний засіб марки «ЗАЗ-Daewoo» є подарунком ОСОБА_9 до одруження з ОСОБА_12 , не є підставою для скасування арешту, оскілки відповідно до приписів ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було в повному обсязі досліджено надані матеріали та прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Крім того, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта ОСОБА_8 в частині того, що ОСОБА_9 користувалась транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo» у підприємницькій діяльності та сімейних потребах, в той час як позбавлення права користування автомобілем призведе до надмірних обмежень підприємницької діяльності, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину.

Відсутність в ухвалі слідчого судді чітко зазначеного терміну такого обмеження як права відчуження, розпорядження та користування, саме по собі не впливає на законність прийнятого слідчим суддею рішення, виходячи з того, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за відповідним клопотанням, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, відповідно до ст. 174 КПК України.

Колегії суддів вважає, що слідчий суддя, під час розгляду клопотання, з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а також перевірив співрозмірність втручання права власності з потребами кримінального провадження.

Тому, посилання апелянтів на те, що арешт на транспортні засоби було накладено слідчим суддею безпідставно та всупереч вимогам ст. 170 КПК України, є неспроможні, оскільки арешт накладено з правових підстав, передбачених законом, та таке відчуження в праві власності є необхідним.

Таким чином, під час апеляційного розгляду, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження, оскільки зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому, ухвалу слідчого судді належить залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2019 про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5