Справа № 128/1998/19
Провадження №11-кп/801/1353/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керч АР Крим, до засудження проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, неодруженого, з середньою професійно-технічною освітою
раніше судимого:
- 17.03.1997 року Керченським міським судом АР Крим за ст.17, ст. 81, ч.3 ст. 89, ч.1 ст.82, ч.2 ст. 194, ч.1 ст. 42 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;
- 07.11.2001 року Керченським міським судом АР Крим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 29.05.2006 року умовно-достроково на 7 місяців 8 днів.
- 26.04.2007 року Керченським міським судом АР Крим за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.09. 2009 року умовно-достроково на 1 рік

По даній справі засуджений: вироком Керченського міського суду АР Крим від 24 лютого 2011 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі з урахуванням ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року, якою згідно з ч. 5 ст. 72 КК України засудженому в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,

за участю сторін провадження:
прокурора : ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2019 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відповідно до ст. 81 КК України відмовлено.

Непогоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити заяву засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2019 року та прийняти рішення на його користь з застосуванням ст. 81 КК України та звільнити його від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовані тим, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суд не дотримався рекомендацій п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», не дав належної оцінки доводам представника установи № 81 ОСОБА_9 , який виключно позитивно охарактеризував засудженого через його сумлінне ставлення до праці та поведінку, пояснення самого засудженого, що він довів своє виправлення, протягом 2015 року та до 22.10.2019 року порушення режиму не допускав, має 6 заохочень.
Посилання суду на наявність у нього 10 дисциплінарних стягнень невірні, оскільки засуджений до дисциплінарної відповідальності притягувався у 2015 році в період відбування покарання в Ладижинській ВК, на час розгляду заяви засудженого вказані дисциплінарні стягнення погашені.
Засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та є всі підстави для застосування ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги вимоги ст. 134 КВК України, п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказує на те, що пять років з дев`яти не мав порушень режиму утримання, а тільки заохочення зі сторони адміністрації установи, про що вказував під час судового розгляду представник ДУ «Стрижавська ВК № 81» ОСОБА_9 .
Засуджений ОСОБА_7 вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника, засудженого, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційних скарг, просив задоволити, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги засудженого, захисника не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений за вироком Керченського міського суду АР Крим від 24 лютого 2011 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі. Відповідно до ухвали Ладижинського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2016 року, згідно з ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 грудня 2010 року по 26 травня 2011 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 03.12.2010 року, кінець строку: 10.06.2022 року.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до вказівок Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Станом на 10.06.2019 року засуджений відбув 3/4 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 Кримінального кодексу України.
Згідно ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.
Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 , суд ретельно перевірив формально юридичні та оціночні підстави умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції належним чином умотивованими.
Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_6 , засудженого ОСОБА_7 , що засуджений став на шлях виправлення, довів своє виправлення є безпідставними.
Як убачається з характеристики виданої начальником відділення соціально-психологічної служби лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , затвердженої заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 , ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за умисні корисні тяжкі злочини, двічі був звільнений умовно-достроково однак на шлях виправлення не став та знову вчинив умисні корисливі злочини, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, корисної ініціативи у виробничому процесі не проявляє.
При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення відповідно ч.2 ст.81 КК України враховується сумлінна поведінка і ставлення до праці під час всього строку відбування покарання, оцінюються всі факти, які можуть свідчити про виправлення засудженого, а згідно матеріалів провадження протягом з 05.12.2013 року по 27.08.2015 року у нього було 10 дисциплінарних стягнень, а з 12.09.2016 року по 10.07.2019 року 5 заохочень. Хоча дійсно на час розгляду провадження дисциплінарні стягнення погашені, однак в сукупності з іншими обставинами свідчать про поведінку ОСОБА_7 під час всього строку відбування покарання.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_7 судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі, вину не визнає, що також свідчить про те, що засуджений не бажає ставати на шлях виправлення. Після звільнення ОСОБА_7 планує повернутися до місця проживання АР Крим, що в даному випадку унеможливить виконання умовно-дострокового звільнення.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що 12.06.2019 року комісією державної установи « Стрижавська виправна колонія № 81» ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України як особі, яка не довела своє виправлення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що дані про поведінку засудженого та його особу, свідчать, що процес виправлення на даний час не досяг тієї стадії, на якій можливо застосувати до засудженого ОСОБА_7 умовно- дострокове звільнення відповідно до вимог ст. 81 КК України.
Таким чином, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника, засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22.10.2019 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про застосування ст. 81 КК України залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно оригіналу: Суддя: