16.12.2019 Єдиний унікальний номер 205/4796/19
Єд.унік.№205/4796/19
Провадження №1кп/205/869/19
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0001101 від 03 травня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Юр`ївка Юр`ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, розлученого, раніше не засудженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 , 03 травня 2019 року, близько 11 години 40 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , розпочав рух заднім ходом в районі буд.10К по пров.Парусний, з боку вул.Набережна Заводська, в напрямку буд.12 по пров.Парусний, в м.Дніпро. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_5 , грубо порушуючи п.10.9 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки або перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він при необхідності повинен звернутися по допомогу до інших осіб», проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись заднім ходом не переконався, що він не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, внаслідок чого в районі буд.10К по пров.Парусний, в м.Дніпро, скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , яка знаходилась на смузі його руху. В результаті наїзду потерпілій ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці у середній третині зі зміщенням відламків, синця в надплічній області праворуч з переходом на проекцію правого плечового суглобу в надключичну область праворуч та на проекцію правої ключиці, закритої тупої травми грудної клітини, синця в проекції кута лівої лопатки з переходом на ліву бічну поверхню грудної клітини до задньопахвової лінії; закритого перелому внутрішнього мищелку лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків; 6-ти синців по передній та зовнішній поверхням правого колійного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передньо-зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом на задньо-зовнішню поверхню та далі на проекцію правого ліктьового суглобу відповідно; 4-х саден по зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині (на тлі синця), по передній та передньо-зовнішній поверхням правого колінного суглобу (частково на тлі синця), які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся і підтвердив суду, що 03 травня 2019 року, у дворі буд.10К по пров.Парусному, керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Віто», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , він розпочав рух заднім ходом та не переконавшись у безпеці маневру, скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , яка знаходилась позаду автомобіля на полосі його руху, внаслідок чого останній були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Винуватість ОСОБА_5 також повністю підтверджується наступними письмовими доказами: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03 травня 2019 року, план-схемою та фото-таблицями на нього (а.с.8-16), в якому зафіксоване місце наїзду автомобіля, під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілу ОСОБА_7 ; протоколом огляду відеозапису з моментом наїзду автомобіля під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 на потерпілу ОСОБА_7 ; висновком комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №11/6.1/450, №11/10.1/451 від 27 травня 2019 року (а.с.47-51), згідно з якою дії водія автомобіля «Мерседес Бенц Вито», р/н НОМЕР_1 обвинуваченого ОСОБА_5 , в заданій дорожній обстановці, не відповідали вимогам п.10.9 Правил дорожнього руху України, що знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП; висновком судово-медичної експертизи №1612е від 23 травня 2019 року (а.с.55-58), відповідно до якого потерпілій ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці у середній третині зі зміщенням відламків, синця в надплічній області праворуч з переходом на проекцію правого плечового суглобу в надключичну область праворуч та на проекцію правої ключиці, закритої тупої травми грудної клітини, синця в проекції кута лівої лопатки з переходом на ліву бічну поверхню грудної клітини до задньопахвової лінії; закритого перелому внутрішнього мищелку лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків; 6-ти синців по передній та зовнішній поверхням правого колійного суглобу, по передньо-зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передньо-зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині з переходом на задньо-зовнішню поверхню та далі на проекцію правого ліктьового суглобу відповідно; 4-х саден по зовнішній поверхні правого плеча у нижній третині (на тлі синця), по передній та передньо-зовнішній поверхням правого колінного суглобу (частково на тлі синця), які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Крім того, винуватість ОСОБА_5 підтверджується долученими до справи речовими доказами, якими визнані: компакт-диск з відеозаписом наїзду на потерпілу ОСОБА_7 (а.с.27), а також автомобіль «Мерседес Бенц Віто», р/н НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи та правильно розуміють зміст цих обставин; у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції. Роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним допит потерпілої та свідків в судовому засіданні та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, а також дослідженням письмових доказів.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, а також дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, зокрема визнання своєї вини в повному обсязі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 , а також попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді обмеження волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 та щирого каяття останнього, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання. Крім того, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 додаткове покарання в вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, але не в максимальному розмірі.

Потерпілою ОСОБА_7 по справі заявлені цивільні позови про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 13616,03 коп. та моральної шкоди на суму 70 000 грн.
Згідно із положеннями ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. В результаті отримання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_7 перебувала на лікуванні, у зв`язку з чим понесла витрати в сумі 13616,03 коп., які підтверджені документально, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він також підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідностідо ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_7 , яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_5 , шляхом спричинення їй тілесних ушкоджень, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, з урахуванням її похилого віку, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 70 000 грн. таким, що повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої.

На підставі ст.122 ч.2, 124 ч.2 КПК України, з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 3768 грн.24 коп.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експерта при проведенні комплексної судової фототехнічної та авто технічної експертизи №11/6.1/450, №11/10.1/451 від 27 травня 2019 року в розмірі 3768 гривень 24 копійки.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 , в рахунок відшкодування майнової шкоди - 13 616 гривень 03 копійки, в рахунок відшкодування майнової шкоди 70 000 гривень.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1