У Х В А Л А
Іменем України

30 серпня 2019року

м. Київ
справа № 751/520/13-к

провадження № 51-9052 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 травня 2019 року,

встановив:
Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 3 групи, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.ч.1, 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі за: ч. 3 ст. 358 КК України на строк 2 роки; ч. 1 ст. 190 КК України на строк 2 роки; ч. 2 ст. 190 КК України на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено йому іспитовий строк 2 роки з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він, маючи завідомо підроблену довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період його роботи в МПП «Меркурій» з 1994 по 1998 рік, з метою нарахування пенсії, шляхом обману, 11 січня 2010 року надав її до Управління Пенсійного фонду України м. Чернігова (далі УПФУ). З урахуванням наданої ОСОБА_4 довідки, УПФУ була нарахована пенсія і проводилась її виплата в період з 27 жовтня 2009 року по 30 листопада 2010 року, що потягло переплату пенсії останньому та заволодіння ним коштами Пенсійного фонду України в розмірі 7207,46 грн.
26 січня 2010 року ОСОБА_4 , маючи завідомо підроблену довідку про заробітну плату для обчислення пенсії на ім`я його матері ОСОБА_5 за період її роботи в МПП «Меркурій» з 1994 по 1998 рік, з метою перерахунку та збільшення розміру їй пенсії, повторно надав цю довідку до УПФУ. Крім того надав копію трудової книжки ОСОБА_5 із завідомо неправдивими записами про її роботу в МПП «Меркурій» на посаді кладовщика-прийомщика з 1994 по 1998 рік.
14 жовтня 2010 року ОСОБА_4 , маючи завідомо підроблену довідку про заробітну плату для обчислення пенсії на ім`я його матері ОСОБА_5 за період її роботи в МПП «Меркурій» з 1994 по 1998 рік з метою проведення перерахунку їй пенсії та збільшення її розміру, повторно надав до УПФУ цю довідку, а також завідомо підроблену довідку на її ім`я про суміщення нею посад кладовщика-прийомщика в період з 1994 по 1998 рік.
17 листопада 2010 року ОСОБА_4 , маючи завідомо підроблену довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за період його роботи в МПП «Меркурій» з 1994 по 1998 рік, з метою проведення перерахунку пенсії та збільшення її розміру шляхом обману, повторно надав до УПФУ цю довідку, а також завідомо підроблену довідку про суміщення ним посад експедитора-контролера в період з 1994 по 1998 рік.
В подальшому, з урахуванням наданих ОСОБА_4 довідок в УПФУ, йому було проведено перерахунок пенсії і збільшено її розмір та проводилась виплата в період з 01 лютого 2010 року по 05 липня 2011 року, що потягло за собою переплату йому пенсії та заволодіння ним коштами Пенсійного фонду України в сумі 22982,50 грн.
Кримінальним правопорушенням завдана шкода Пенсійному фонду України в особі УПФУ в м. Чернігові, згідно проведеної реорганізації, в розмірі 30189,96 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2019 року зазначений вирок стосовно ОСОБА_4 змінено. На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнено його від призначеного цим вироком покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування вищезазначених судових рішень стосовно нього та закриття кримінального провадження. Даючи власну оцінку доказам, відмінну від їх оцінки судами, засуджений вважає, що справу стосовно нього розглянуто неповно, викладені у вироку висновки суду містять істотні суперечності та не відповідають фактичним обставинам справи, його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не доведена. Стверджує, що апеляційний суд належним чином не розглянув його апеляційну скаргу з приводу незаконності вироку, невідповідності його фактичним обставинам справи та недоведеності винності засудженого, не перевірив правильність кваліфікації його дій, не навів переконливих відповідей на доводи апеляційної скарги. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неїкопії судових рішень стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень стосовно нього по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, засуджений вказує на однобічність судового розгляду та неналежну оцінку доказів судами, що не відповідає критеріям, визначеним у ст. ст. 412, 413 КПК України.
Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що наведені в касаційній скарзі засудженого доводи, які за змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, були предметом ретельної перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Апеляційний суд навів у своїй ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, які містять відповіді на аргументи апеляції засудженого, зазначивши при цьому, зокрема, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом першої інстанції з точки зору достатності та взаємозв`язку, відповідно до положень ст. 94 КПК України. Твердження сторони захисту в суді першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_4 складу інкримінованих йому злочинів, були предметом перевірки суду першої інстанції та обгрунтовано визнані такими, що не відповідають дійсності, оскільки спростовуються об`єктивними доказами у кримінальному провадженні, які змістовно наведені у вироку. Таким чином, суд дійшов правильного висновку про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.ч.1, 2 ст. 190 КК України. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Стосовно наведених у касаційній скарзі засудженого доводів з приводу недотримання апеляційним судом вимог ст. 439 КПК України щодо невиконання вказівок Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в ухвалах від 07 липня 2016 року та 23 березня 2017 року, то вони не заслуговують на увагу, оскільки, засуджений не конкретизував, у чому полягають ці порушення.
Крім того, доводи засудженого щодо неправильної кваліфікації його дій за ч.3 ст. 358 КК України безпідставні, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Саме частиною 3 ст. 358 КК України в редакції станом на час вчинення ОСОБА_4 злочину передбачено відповідальність за використання підробленого документа.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у тому числі й тих, на які посилається ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень стосовно нього, не встановлено.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій оскаржуваних ним судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 06 травня 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3