Дата документу 23.10.2019 Справа № 554/4585/19
У Х В А Л А
іменем України
23 жовтня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 13.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчої дії у кримінальному провадженні №0000158,-

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2019 року заявник ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою в порядку ст.303 КПК України. В обґрунтування скарги посилається на те, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні №0000158 від 20.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України. 10 вересня 2019 року він звернувся до слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у м.Полтаві, із клопотанням, в порядку ст.220 КПК України, про проведення слідчої дії пред`явлення осіб для впізнання за участю ОСОБА_3 , на яке 03.10.2019 року врешті отримав копію постанови слідчого від 13.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання, із якою не згоден. Зазначає, що слідчим всупереч ст.223 КПК України не вказано конкретних підстав, які б свідчили про недоречність вищезазначеного клопотання чи про будь-які інші обґрунтовані причини для відмови в його задоволенні. Крім того, в своєму клопотанні він зазначив свій контактний номер, однак слідчий це проігнорувала та не повідомила заявника про результати розгляду клопотання, а тому вважає, станом на 03.10.2019 року слідчий з пропуском строків не виконав вимоги ст.220 КПК України, не провів у передбаченому порядку слідчу дію та не повідомив, що імовірно здійснить це пізніше. На переконання заявника, своїми діями слідчий допустив бездіяльність у вигляді нездійснення відповідної процесуальної дії, які він зобов`язаний був вчинити у визначений КПК України строк. Разом із цим, в оскаржуваній постанові слідчий не вмотивувала причини відмови, а лише констатувала хід вчинених дій під час досудового розслідування та прийняті процесуальні рішення. Посилання слідчого у постанові на забезпечення стороні захисту можливості ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, на думку заявника свідчить про нехтування слідчим своїми обов`язками. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, зазначених у скарзі, просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, - ОСОБА_5 від 13.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчої (розшукової) дії, а саме пред`явлення осіб до впізнання; задовольнити клопотання ОСОБА_3 від 11.09.2019 року про проведення у визначеному законом порядку слідчої (розшукової) дії, а саме пред`явлення осіб для впізнання по кримінальному провадженню №0000158 від 20.05.2019 року, що було розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України; зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтава, - ОСОБА_5 розглянути клопотання ОСОБА_3 від 11.09.2019 року про проведення у визначеному законом порядку слідчої (розшукової) дії, а саме пред`явлення осіб для впізнання за участю ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №0000158 від 20.05.2019 року, що було розпочато за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, надавши відповідні пояснення, просив скаргу задовольнити в повному обсязі.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 підтримала пояснення, надані ОСОБА_3 , вимоги скарги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Слідчий ОСОБА_5 у судовому засіданні зі скаргою не погодилась, заперечувала проти вимог скарги, оскільки досудове розслідування триває, необхідні процесуальні дії слідчим здійснюються, при цьому не доведено доцільності заявленої підозрюваним слідчої дії, а постанова від 13.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання підозрюваного є обґрунтованою та законною. Крім того, зазначила, що у розпорядженні захисту наявні матеріали відеозапису подій затримання ОСОБА_3 , на якому зафіксовані його учасники, яких останній ідентифікував, і тепер звертається із заявами про спричинення йому тілесних ушкоджень після значного перебігу в часі. З огляду на викладені факти та дані досудового розслідування, вважає проведення слідчої дії, про яку заявляє підозрюваний, недоцільною та такою, що суперечить вимогам ст.228 КПК України, на підставі чого просила у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та долучені до неї матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень п.18 ч.1 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення в порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так, згідно з п.7 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Як вбачається з матеріалів скарги, в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, знаходиться кримінальне провадження, внесене 20.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України.

У судовому засіданні встановлено, що 10.09.2019 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого у вказаному кримінальному провадженні з клопотанням про проведення слідчої дії (яке отримано 12.09.2019 року). В клопотанні підозрюваний виклав обставини, які, на його думку, свідчать про ознаки таких діянь як перевищення влади або службових повноважень, що виразились у застосуванні до нього заходів фізичного впливу та нанесення тілесних ушкоджень з боку чотирьох осіб чоловічої статі під час затримання 24.05.2019 року, внаслідок чого останній отримав розрив плечового суглоба лівої руки, ряд синців та подряпин, хоча, як вказує заявник, будь-якого протистояння або протидії описаним у клопотанні особам не чинив, нікуди не тікав, у зв`язку з чим ставив питання про проведення вказаної слідчої дії у даному кримінальному провадженні (а.с.4-6).

Постановою слідчого від 13 вересня 2019 року у задоволенні клопотання, заявленого підозрюваним ОСОБА_3 , про пред`явлення осіб, схожих за описаними зовнішніми рисами, які були присутні 24.05.2019 року під час затримання громадянина ОСОБА_3 , для впізнання, відмовлено (а.с.9-10).

Не погоджуючись із винесеною слідчим постановою від 13.09.2019 року, заявник ОСОБА_3 , з посиланням на процесуальний статус підозрюваного в цьому кримінальному провадженні, у скарзі фактично просить задовольнити це клопотання як слідчим суддею, а також зобов`язати слідчого прийняти процесуальне рішення про задоволення його клопотання в порядку ст.220 КПК України про проведення слідчої дії, зокрема пред`явлення осіб для впізнання у даному кримінальному провадженні.

Згідно з ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

З аналізу ст.110 КПК України вбачається, що постанова про відмову у задоволенні клопотання має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, слідчим обґрунтовано прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , навівши достатньо вагомі підстави та мотиви її прийняття, разом із тим, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження.

Слідчі (розшукові) дії, вимоги до них та порядок проведення, викладені в главі 20 КПК України. Зокрема, ч.ч.1,2 ст.223 КПК України визначено, що слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. До таких дій віднесено допит, пред`явлення особи та речей для впізнання, обшук, огляд, слідчий експеримент, проведення експертизи тощо (статті 224, 228, 229, 234, 237, 240, 242).

З системного аналізу положень норм ст.ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони провадження визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

В оскаржуваній постанові від 13.09.2019 року чітко вказані мотиви її прийняття, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Так, за наслідками розгляду клопотання підозрюваного слідчий обґрунтовано зазначив, з посиланням на вимоги ст.228 КПК України, що під час допиту підозрюваний ОСОБА_3 не надав детальний опис осіб, що спричинили йому тілесні ушкодження, різниться кількість осіб, які нібито спричинили йому тілесні ушкодження, на яких він вказував під час допиту та про яких заявлялось у клопотанні, крім того, відомості про детальний опис осіб та вимоги про пред`явлення їх до впізнання заявлені за сплином більше ніж трьох місяців після затримання ОСОБА_3 24.05.2019 року. Також у сторони захисту за результатами ознайомлення наявні у розпорядженні відеоматеріали затримання, на якому зафіксовані всі особи, які його затримували, і відносно яких він здійснює заяви про спричинення йому тілесних ушкоджень. З огляду на вказані обставини, слідчий дійшов до висновку, що проведення слідчої (розшукової) дії, про яку заявляє підозрюваний ОСОБА_3 , є недоцільним у даному кримінальному провадженні та таким, що суперечить вимогам ст.228 КПК України.

Слідчий суддя також враховує, що згідно з ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.06.2019 року з метою перевірки заявлених стороною захисту обставин щодо застосування насильства під час затримання, в порядку ч.6 ст.206 КПК України, доручено військовій прокуратурі Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України: провести дослідження фактів, викладених підозрюваним ОСОБА_3 та його захисником, щодо застосування до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , насильства під час затримання; забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_3 ; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки ОСОБА_3 згідно із законодавством тощо (а.с.28-29).

Крім того, як вбачається з наданих у судовому засіданні слідчим відомостей та пояснень, у кримінальному провадженні №0000158 досудове розслідування на цей триває, ОСОБА_3 залучається слідчим як учасник до проведення відповідних слідчих і процесуальних дій, водночас, ініційовано й низку інших слідчих та процесуальних дій, які мають значення для встановлення істини у справі, оскільки можливості отримання доказів не вичерпано. У свою чергу, пред`явлення осіб для впізнання за вимогою підозрюваного на даному етапі досудового розслідування є недоцільним.

Разом із тим, ані ОСОБА_3 , ані його захисником у судовому засіданні не наведено наявності достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення мети заявленої слідчої дії та її значення для цілей досудового розслідування та встановлення певних обставин, які мають суттєве значення у кримінальному провадженні №0000158.

Отже, з огляду на співвідношення вимог ст.220 КПК України з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, зокрема, встановленими ст.40 КПК України, процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження.

А слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції слідчого, який є самостійним у прийнятті рішень.

Відтак, зобов`язання слідчого здійснити слідчі та процесуальні дії у тому обсязі, який наведений ОСОБА_3 у клопотанні від 12.09.2019 року, не підлягає задоволенню також і з тих підстав, що відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

За змістом ст.9 КПК України слідчий, прокурор на власний розсуд визначають об`єм дій, спрямованих на всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального провадження для прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання не порушено гарантій підозрюваного щодо рівності прав, як сторони кримінального провадження, зокрема, на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.22, ст.220 КПК України).

За таких обставин, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши наявні матеріали з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, слідчий суддя вважає, що постанова слідчого від 13.09.2019 року у кримінальному провадженні №0000158 прийнята слідчим з дотриманням вимог КПК України.

Крім того, як матеріалами скарги, матеріалами кримінального провадження, так і у судовому засіданні заявником не доведено, що постанова слідчого є необґрунтованою.

Згідно з положеннями ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 9, 22, 40, 110, 220, 222, 223, 228, 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 13.09.2019 року про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчої дії у кримінальному провадженні №0000158.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1