Постанова

Іменем України
12 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 679/1583/14-к
провадження № 51- 78 км 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000333, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Оженин Острозького району Рівненської області, проживає АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого, останнього разу, 21 листопада 2005 року Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, покарання відбув 26 грудня 2008 року.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 10 серпня 2018 року, зараховано у строк покарання період його попереднього ув`язнення, починаючи з 15 квітня 2018 року день за день.
Цивільний позов потерпілого задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 7154 грн. та 5000 грн. моральної шкоди.
Вирішено питання про речові докази у провадженні.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року апеляційну скаргу обвинуваченого задоволено частково, вирок місцевого суду змінено. На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 15 квітня 2018 року по 07 листопада 2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він, 07 липня 2014 року о 02:00 год. у м. Нетішин Хмельницької області, умисно, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, штовхнув на землю, ударив кулаком у підборіддя та шляхом ривку зірвав з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок, а також забрав сумку, у якій знаходилися гаманець з грошима, мобільний телефон та особисті документи ОСОБА_7 , тобто відкрито заволодів майном на загальну суму 4440 грн.
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу апеляційного суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував усіх даних про його особу, зокрема того, що він повністю визнав вину, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, виявляв готовність відшкодувати заподіяну шкоду, позицію потерпілого, позитивну характеристику з місця проживання, а також те, що він доглядає батьків-пенсіонерів, мати тяжко хворіє.
Позиції інших учасників судового провадження
ЗасудженийОСОБА_6 вимоги касаційної скарги підтримав та просив задовольнити.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги засудженого.
Мотиви суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи встановлених судами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зі змісту ст. 69 КК України слідує, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 місцевим судом були враховані усі обставини справи, взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працює, а також позитивну характеристику з місця проживання.
Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - щире каяття, визнання вини, готовність нести відповідальність та позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні,були враховані місцевим судом при призначенні покарання в мінімальному розмірі.
Разом із цим, суд правильно взяв до уваги те, що ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену судимість, у тому числі за вчинення злочину проти власності, повторно вчинив умисний тяжкий злочин із застосуванням насильства, що характеризує його як особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності. Такий сталий характер протиправної поведінки ОСОБА_6 вказує на його небажання стати на шлях виправлення.При цьому, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання .
Крім того, заслуговує на увагу той факт, що засуджений під час судового розгляду кримінального провадження втік та на протязі чотирьох років знаходився у розшуку.
Посилання засудженого про його бажання відшкодувати завдану шкоду нічим не підкріплене, адже протягом майже п`яти років після вчинення злочину шкода залишається не відшкодованою, при тому, що наявне рішення суду про стягнення шкоди на користь потерпілого.
Також слід зауважити, що відшкодування збитків або усунення шкоди має бути добровільним.Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду.
Твердження засудженого про те, що він здійснює догляд за батьками-пенсіонерами є голослівними, оскільки в матеріалах провадження будь-які дані на підтвердження даного факту відсутні.
Взявши до уваги наведені обставини, а також наявність непогашеної судимості, системний характер вчинення ОСОБА_6 корисливих злочинів, підвищену суспільну небезпечність особи винного, суд, незважаючи на наявність обставин, які пом`якшують покарання, дійшов правильного переконання, що дані обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, тому не знайшов підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, який навів в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК України мотиви, з яких відмовив у застосуванні до призначеного засудженому покарання положень ст. 69 КК України, вказавши про відсутність для цього переконливих та обґрунтованих підстав.
Не містить таких підстав і касаційна скарга, а тому суд касаційної інстанції погоджується з наведеними висновками нижчих судів.
З огляду на викладене та керуючись статтями 434, 436, 438, 441,442 КПК України, Суд вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 листопада 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8