ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/1985/16-к
Провадження № 11-кп/818/463/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження № 0000882 за апеляційними скаргами заступника прокурора Харківської області, прокурора у кримінальному провадженні, захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Яремівка, Ізюмського району, Харківської області, з базовою загальною середньою освітою, неодружений, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України.
Цим же вироком задоволено цивільний позов прокурора та частково задоволено цивільний позов потерпілого, стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 25 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку, ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 04 червня 2016 року, о 18:30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_10 , виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на умисне заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс ОСОБА_10 один удар ножем в ліву поперекову область тулубу, спричинивши йому, згідно з висновком судово-медичної експертизи №355-І3/16 від 16 липня 2016 року тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення лівої поперекової області, що супроводжувалось пошкодженням верхнього полюсу лівої нирки, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що супроводжувалось пораненням внутрішнього органу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить оскаржуваний вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_8 безпідставно був звільнений від відбування покарання, оскільки вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину в у скоєному визнав частково, за місцем мешкання характеризується посередньо у зв`язку з тим що від сусідів до Студенокської сільської ради на нього надходили скарги, що характеризує обвинуваченого як суспільно - небезпечну особу. Його каяття у вчиненому злочині не є щирим, а свідчить лише про бажання уникнути покарання.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування зазначає, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання судом недостатньо врахована ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Не враховано, що ОСОБА_8 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину в у скоєному визнав частково, спричинену шкоду потерпілому не відшкодував. Вказує, що судом безпідставно був зроблений висновок про те, що ОСОБА_8 несе на собі тягар утримання за хворими родичами, оскільки в нього є три старших брати, які працездатні та можуть також здійснювати такий догляд.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить оскаржуваний вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.121 КК України на ст. 124 КК України та призначити мінімальне покарання. Вважає, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів що ОСОБА_8 скоєно кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України. Зазначає, що в ході виниклого між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 конфлікту, останній наносив ОСОБА_8 численні удари по голові. Таким чином, ОСОБА_8 обороняючись від нападу, змушений був скоїти протиправні дії щодо потерпілого. Крім того зазначає, що ОСОБА_8 частково визнав свою провину та частково відшкодував спричинену шкоду у розмірі 2000 грн., про що свідчить розписка потерпілого ОСОБА_10 . Водночас зазначає про те, що ОСОБА_8 не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем навчання, несе тягар догляду за хворими родичами, письмових скарг від односельчан на нього не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та заступника прокурора Харківської області, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили залишити без задоволення апеляційні скарги прокурорів та захисника, а вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку, у відповідності до вимог чинного КПК України.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , 04.06.2016 року він з друзями вживав спиртні напої. Потім на своєму автомобілі «Таврія» відвозив брата на роботу та розвертався поблизу домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 . Побачивши його, потерпілий ОСОБА_10 вибіг з двору та почав зупиняти автомобіль. Він зупинився та потерпілий безпричинно наніс йому кілька ударів. Після чого обвинувачений поїхав. Через 30-40 хвилин він приїхав за братом та знову біля подвір`я потерпілого останній знову намагався зупинити авто та відкрити двері автомобіля. ОСОБА_8 утримував двері із салону та ОСОБА_10 не вдалося їх відкрити. Після він вирішив полякати та взявши ніж, наніс удар потерпілому у нижню частину тулубу. Після чого поїхав з місця пригоди та ніж викинув у річку.

Виходячи з пояснень обвинуваченого, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що під час другого приїзду обвинуваченого ОСОБА_8 до потерпілого ОСОБА_10 , останній не наносив йому ніяких ударів, а тому були відсутні підстави для необхідної оборони у зв`язку із пройденим часом у 30-40 хвилин після першого інциденту.

Відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_13 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України.

За таких обставин, апеляційні доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 , щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого є необґрунтованими та безпідставними.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданих апеляційних скарг, конкретних обставин справи, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.
Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який скоїв тяжкий злочин, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, але маються скарги від односельчан в усній формі, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, визнав щире каяття. Обставинами, що обтяжують покарання, визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Суд першої інстанції зробив висновок про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, враховуючідані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів не може погодитись з зазначеним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі. Крім того, на нього надходили в усній формі скарги від односельчан, що свідчить про антисоціальну спрямованість його поведінки та небажання стати на шлях виправлення.
В оскаржуваному вироку судом не наведено переконливих обставин, які дають підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України відсутні.
Тому, доводи апеляційних скарг прокурорів щодо безпідставного звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України є обґрунтованими.
Згідно ч.1 ст.420 КПК України неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання є підставою для скасування апеляційним судом вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.
Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він скоїв тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікаря нарколога та у лікаря психіатра на обліку не перебуває, неодружений.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , суд визнає його щире каяття, визнання вини, відсутність претензій з боку потерпілого.
Згідно ст.67 КК України, обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Поряд з цим, прокурор в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що після прийняття рішення апеляційною інстанцією відносно обвинуваченого 31.10.2017 року був складений протокол за ч.1 ст.130, ч.2 ст.126 КУпАП, а 31.07.2018р. - за ст. 173 КУпАП. Ці доводи підтверджені обвинуваченим.
Також прокурор надав суду негативну характеристику з місця проживання видану дільничим інспектором. На думку судової колегії вказане у своїй сукупності свідчить про неможливість в даному конкретному випадку застосування положення ст. 75 КК України.
Призначаючи покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання і вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження скоєння ним нових злочинів, покарання у виді позбавлення волі.
Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпечність особи обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_8 за вчинений злочин покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.1 ст.121 КК України, застосувавши положення ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги заступника прокурора Харківської області та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 24 листопада 2016 року у відношенні ОСОБА_8 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.121 КК України, з застосування ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 рахувати з дня фактичного звернення вироку до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий -

Судді: