ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2810/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА
Іменем України
16 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2019р. відносно ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_7 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.186 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28.09.2019 року включно.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за яке, у разі визнання його винуватими, може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_7 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором запобігання ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений проситьскасувати ухвалу та змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою. В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що рішення суду першої інстанції суперечить вимогам КПК України, практиці Європейського суду з прав людини КПК України, а також зазначив, що стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який вважав рішення суду не правомірним і просив задовольнити апеляційну скаргу, а також думку прокурора, яка полягала у тому, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурором у кримінальному провадженні заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою, в той час, як обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, просили замінити запобіжний захід на більш м`який запобіжний захід на домашній арешт (т.1 а.с.26-28).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Отже, з наведених норм колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції розглядав клопотання прокурора у межах своїх повноважень з урахуванням чинного законодавства.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 6 років позбавлення волі. Поряд з цим, суд першої інстанції врахував ту обставину, що обвинувачений раніше три рази притягувався до кримінальної відповідальності і відбував призначене покарання у виді позбавлення волі, проте на шлях виправлення не став.
Посилання обвинуваченого на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і на порушення права відводу, перешкоджання судом першої інстанції ознайомленню з журналом судового засідання та матеріалами кримінального провадження, за переконанням колегії суддів, виходить за межі повноваження апеляційного суду на цій стадії і може бути предметом розгляду лише при перегляді остаточного рішення за пред`явленим обвинуваченням в апеляційному порядку.
Вищенаведені обставини переконують колегію суддів в обґрунтованості висновків суду першої інстанції в необхідності продовження тримання під вартою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.07.2019р. відносно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді