Справа № 192/813/19
Провадження № 1-в/204/734/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Солонянська ВК № 21» заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України, -
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
22 травня 2019 року з Дніпровського апеляційного суду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська для здійснення судового розгляду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Солонянська ВК № 21» засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву, просив її задовольнити та зазначив, що хоче довести своє виправлення після чого поїхати в зону АТО.
Прокурор в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки останній своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого, дійшов до наступних висновків.
В останнє ОСОБА_5 був засуджений вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст.71 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку 26.07.2017 року. Кінець строку 26.01.2020 року.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
За змістом ст. 81 КК України, умовами умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині третій цієї статті; наявність факту того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Пунктом 1 частини 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно ч. 2 ст. 50 КВК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 81 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його поведінка і ставлення до праці.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії середньої тяжкості.
Згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_5 не має а ні стягнень, а ні заохочень.
Згідно характеристики засуджений ОСОБА_5 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 27.07.2017 року. За період перебування у Криворізькому УВП-3 характеризувався посередньо, порушення режиму утримання не допускав, заохочень не мав. В Солонянській ВК № 21 знаходиться з 31.08.2017 року. Не працевлаштований на виробництві за власним бажанням. За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму утримання не допускав, заохочень не має. У взаємодіях з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ним належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст. 124 КВК України не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Відповідно до ст. 123 КВК України не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Відповідно до ст. 127 КВК України не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до скалу ради колективу засуджених. Відповідно до ст. 110 КВК України підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. 22 червня 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 КВК України як особі, що не стає на шлях виправлення. 23 листопада 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України як особі, що не довела своє виправлення. 05 квітня 2019 року комісією установи відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 вчиняє умисний злочин не вперше, скільки раніше був засуджений із застосуванням до нього іспитового строку, умови якого останній порушив та вчинив новий умисний злочин в період іспитового строку. ОСОБА_6 була надана можливість стати на шлях виправлення, у зв`язку з чим його було звільнено від фактичного відбування покарання, однак, належних висновків ОСОБА_5 для себе не зробив.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 не працевлаштований на виробництві за власним бажанням, за час відбування покарання характеризується посередньо, не має заохочень, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Також ОСОБА_5 не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. При цьому 22 червня 2018 року комісією установи засудженому відмовлено у застосуванні зміни умов тримання як особі, що не стає на шлях виправлення. 23 листопада 2018 року комісією установи відмовлено у застосуванні заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням як особі, що не довела своє виправлення. 05 квітня 2019 року комісією установи відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення
Наведене вище в сукупності, на переконання суду, свідчить про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1