Провадження № 11-кп/4820/330/19
Справа № 686/3404/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000677 14 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кадіївка, Луганської області, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, українку, освіта середня, розведену, непрацюючу, раніше судиму:

8 лютого 2005 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10-ти років позбавлення волі, ухвалою Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Хмельницької області від 12 серпня 2005 року вирок змінено, призначено ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 8-ми років позбавлення волі, звільнену 7 вересня 2012 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,
8 травня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1, 2 ст. 185, ст. 70 КК України до штрафу у розмірі 1700 грн., штраф сплачений в повному обсязі 18 червня 2018 року,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Ухвалено вирок суду привести до виконання по набранню чинності.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу залишено попередню - цілодобовий домашній арешт.

Заявлений цивільний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» матеріальну шкоду у розмірі 115 453 (сто п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн. 67 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Вжитий ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 вересня 2018 року захід забезпечення кримінального провадження - скасовано.
За вироком суду, 14 вересня 2018 року близько 5 години 46 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на добовому чергуванні під час проходження стажування на посаді оператора автозаправного комплексу у приміщенні АЗК № 24-13 «Шаровечка», що знаходиться на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка 251км+520 м. та розташована на території Шаровечківської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, вирішила вчинити крадіжку наявних у касовому апараті грошових коштів.
Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, обвинувачена, скориставшись відсутністю нагляду з боку працівників автозаправного комплексу та переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливим умислом, шляхом вільного доступу викрала із шухляди касового апарату належні ТОВ «ЦЕНТУРІОН- ДІСТРІБЮШИН» грошові кошти у розмірі 115 453 грн. 67 коп., які поклала собі до внутрішньої кишені жилетки, після чого, скориставшись послугами таксі «65-65», покинула місце злочину на автомобілі марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_1 , розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вказаними протиправними діями ОСОБА_7 завдала товариству з обмеженою відповідальність «ЦЕНТУРІОН-ДІСТРІБЮШИН» матеріальної шкоди на зазначену вище суму, завдавши потерпілому значної шкоди.
Непогоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій не оспорюючи доведеності своєї вини та правильності кваліфікації її дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначене їй покарання у виді 3 років позбавлення волі пом`якшити, застосувавши вимоги ст. 75 КК України.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим, таким, що не відповідає ступеню тяжкості злочину та її особі.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував, що вона має постійне місце проживання, на утриманні у неї хвора матір, яка потребує догляду, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває і ніколи не перебувала.

Вважає, що не є особою антисоціальною та кримінальної спрямованості і не становить жодної небезпеки для суспільства.

Крім того, судом не враховано, що свою вину у скоєному кримінальному правопорушенні вона визнала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину та добровільно з`явилась в правоохоронні органи із зізнанням про скоєний злочин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, надавши обвинуваченій останнє слово та право виступу у судових дебатах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про необхідність призначення їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року роз`яснено порядок застосування ст. 75 КК України та вказано, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК, як на підстави для прийняття такого рішення.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки призначене обвинуваченій покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Місцевий суд призначив покарання у межах, встановлених санкцією статті, інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання ОСОБА_7 , врахував конкретні обставини даного кримінального правопорушення, суть злочинного посягання, вартість викраденого, характер дій обвинуваченої, дані досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та ризик її небезпеки для суспільства дуже високий. Також, враховано і схильність обвинуваченої до вчинення умисних корисливих злочинів.

Крім того, правильно враховано обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, з`явлення у правоохоронні органи із зізнанням про вчинений злочин, активне сприяння у його розкритті.

Натомість, при визначенні строку покарання, суд також врахував, що на утриманні в обвинуваченої перебуває хвора матір, та призначив покарання, яке відповідає нижній межі санкції статті, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченій покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Одночасно з тим, враховуючи те, що обвинувачена є особою антисоціальною, оскільки перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: «епізодичне вживання алкоголю», її неодноразові судимості, в тому числі і за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про те, що на шлях виправлення вона не стала, характеризує її як особу, схильну до протиправних проявів, вказане дає підстави вважати, що перебуваючи на волі вона може продовжити злочинну діяльність, а тому підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Усі пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , були враховані судом першої інстанції під час призначення їй покарання.

Крім того, судом також було враховано і наявність у обвинуваченої хворої матері, що і стало причиною для призначення їй покарання, яке відповідає нижній межі санкції інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Твердження апелянта про те, що вона не перебуває та ніколи не перебувала на обліку у лікарів нарколога та психіатра, на увагу суду не заслуговують враховуючи наступне.

Так, згідно даних акту проведеного огляду спеціальною медичною комісією з проведення медичних експертиз наркологічного диспансеру № 12 від 29 грудня 2018 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на профілактичному обліку в ХОНД з діагнозом: епізодичне вживання алкоголю (Т. 2 а.с. 91). Вказане свідчить про її асоціальний спосіб життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачена ОСОБА_7 не є особою антисоціальною та кримінальної спрямованості, не становить небезпеки для суспільства, суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності та відбувала покарання в місцях позбавлення волі, однак, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала, знову повторно вчинила крадіжку.

Згідно даних досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації, ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення та ризик її небезпеки для суспільства дуже високий (Т. 1, а.п. 50 - 51).

Отже, ОСОБА_7 є особою антисоціальною та становить небезпеку для суспільства.

Наявність в останньої постійного місця проживання не є безумовною підставою для призначення їй покарання із звільненням від його відбування та встановленням іспитового строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 такими, що на увагу суду не заслуговують.

Підстав для зміни вироку стосовно ОСОБА_7 та пом`якшення їй покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а її апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4