Справа № 317/3008/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

захисника засудженого, адвоката ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» Міністерства юстиції України в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка, Василівського району Запорізької області, громадянина України, засудженого 09 грудня 2010 року Василівським районним судом Запорізької області за ч. 4 ст. 187, ст. 71 України до позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна,

Початок строку: 10 липня 2009 року

Кінець строку: 23 жовтня 2021 року

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення

Клопотання обґрунтоване тим, що він підпадає під дію даної норми, оскільки довів своє виправлення.

В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання та просили суд його задовольнити. Захисник зазначив, що ОСОБА_6 за час відбування покарання має чотирнадцять заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Непогашених стягнень не має. Крім того, засуджений на даний момент не працює, оскільки адміністрація установи не забезпечує його роботою. Також захисник зазначив, що невизнання засудженим своєї вини у скоєнні злочину не може бути підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні.

Представник адміністрації установи виконання покарань в судовому засіданні висловив думку щодо відсутності підстав для задоволення поданого засудженим клопотання, адже засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення і не визнає вину у скоєному злочині.

Суд, вислухавши представника адміністрації, засудженого, його захисника, враховуючи думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання з підстав, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення, оглянувши матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступних висновків.

Статтею 81 Кримінального кодексу України встановлено сукупність умов, за яких особа, засуджена вироком суду, підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання:

1.засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України);

2.засуджений відбув певну частину строку покарання, яка диференційована в залежності від тяжкості скоєного злочину (ч. 3 ст. 81 КК України).

Суд враховує характеристику на ОСОБА_6 від 23 вересня 2019 року, відповідно до якої засуджений характеризується посередньо, не відвідує заходів диференційованого впливу та не визнає своєї провини у скоєнні злочину, за який він відбуває покарання. В той же час в характеристиці містяться відомості про те, що під час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 відвідує бібліотеку та здобув три професії.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 16 жовтня 2019 року засуджений ОСОБА_6 має чотирнадцять заохочень. Крім того, ОСОБА_6 мав сім стягнень, чотири з яких мали місце до набрання вироком законної сили, але всі вони є погашеними.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_6 відбув.

Оцінюючи невизнання засудженим своєї вини у скоєнні злочину, за який він відбуває покарання, суд виходить з того, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні ретельно встановлювати ставлення засудженого до вчиненого злочину, оскільки це є невід`ємним елементом виправлення засудженого.

Вказане повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недотримання умови, передбаченої ч. 2 ст. 81 КК України, оскільки матеріалами справи не підтверджено те, що ОСОБА_6 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Враховуючи те, що умовно-дострокове звільнення засудженої особи потребує беззаперечних умов і є винятковим заходом, суд не бачить підстав для залишення поза увагою відношення засудженого ОСОБА_6 до скоєного ним злочину, за який він відбуває покарання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи положення статті 81 КК України, суд приходить до висновку про неможливість задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо його умовно-дострокового звільнення.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовно-дострокове звільнення залишити без задоволення, оскільки засуджений не довів свого виправлення.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження даної ухвали прокурором зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1