Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 518/992/19
Провадження № 1-кп/499/63/19
У Х В А Л А

Іменем України

"04" грудня 2019 р. смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001553 від 19.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
В провадження судді ОСОБА_1 передано кримінальне провадження №0001553 від 19.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.11.2019 року та в справі призначено підготовче судове засідання.
В підготовчому судовому засіданні суддею ОСОБА_1 заявлено самовідвід у вказаній справі з таких обставин.

03.09.2019 року дане кримінальне провадження надійшло до Іванівського районного суду Одеської області та відповідно до протоколу розподілу було передано в провадження судді ОСОБА_4 . Обвинуваченим ОСОБА_3 було заявлено судді ОСОБА_4 відвід. За вимогами ч.1 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. Так на підставі цього відповідно до розподілу судової справи про відвід судді ОСОБА_4 головуючим було призначено суддю ОСОБА_1 , який розглянув заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 та відмовив у її задоволенні. Після розгляду заяви про відвід суддя ОСОБА_4 21 листопада 2019 року у даному кримінальному проваджені заявив самовідвід, який був задоволений відповідно до ухвали суду від 21.11.2019 року та у справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено суддю ОСОБА_1 головуючим у справі.

Проте суддя ОСОБА_1 не може брати участь у розгляді даного кримінального провадження, оскільки він брав участь у розгляді похідної (поєднаної) справи про відвід судді ОСОБА_4 .. За результатами розгляду справи № 518/992/19 висловив свою думку по суті питання, знайомився з матеріалами даного кримінального провадження, тому ці обставини унеможливлюють участь судді ОСОБА_1 у розгляді даного кримінального провадження, так як можуть викликати сумнів у безсторонності та об`єктивності судді у учасників процесу.

Прокурор у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв , клопотань не надавав, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник потерпілого у судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань не надавав, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

З метою недопущення порушення строків розгляду справи суд вважає за можливе розглянути заяву про самовідвід судді у відсутінсть прокурора та представника потерпілого.

Розглянувши заяву про самовідвід суд вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

При тлумаченні змісту поняття «інші підстави, які викликають сумніви у неупередженості суду» необхідно дотримуватися балансу між виправданою необхідністю застосування широкого тлумачення цієї категорії та недопустимістю зловживання наявністю такого права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очалан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

Для висновку про наявність у конкретній справі правомірної підстави сумніватися у безсторонності судді думка особи може враховуватися, але вона не має вирішального значення. Вирішальним є те, чи можна вважати такі сумніви об`єктивно виправданими (див. рішення у справі : «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989 року, п. 48).

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення..

Згідно з п.12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, заява про відвід судді має бути задоволена, якщо сторона має сумнів у безсторонності останнього, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

При розгляді заяви про самовідвід у даній справі, суд виходить з суб`єктивного критерію, про що йдеться мова у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Спираючись на положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також усталену практику Європейського Суду з прав людини (рішення у справах «Пьєрсак проти Бельгії», «Лангбергер проти Швеції»), суд виходить з того, що якщо до складу суду існують сумніви в безпристрасності і справедливості, то такий суд повинен заявити самовідвід. Кожен суддя, у відносинах безпристрасності якого є сумніви, повинен вийти із складу суду, розглядаючи справу. Інакше є недовіра. Обов`язкового встановлення доказів, які б свідчили про реальний прояв суддею заінтересованості в остаточному рішенні по справі або про його намір необ`єктивно її вирішити не потрібно, достатньо вже того, що є підстави допускати можливий прояв неупередженості, навіть коли суб`єктом це не усвідомлюється.

Статтею 3 Європейського статуту судді визначено, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й сприйматися будь ким як неупереджений.

Крім того, відповідно до положень Кодексу суддівської етики та п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 N 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Суд зазначає, що ознак упередженості судді ОСОБА_1 при розгляді даної справи на даний час на встановлено.

Разом з цим, з огляду на наведене, суд вважає, що є підстави для висновку про те, що у зв`язку з тим, що суддя ОСОБА_1 постановлював ухвалу про відмову у задоволенні відводу судді ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001553 від 19.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, у подальшому при розгляді даної справи як у сторін - як у сторони обвинувачення, так і сторони захисту, так і у стороннього спостерігача, можуть виникнути сумніви в неупередженості судді щодо ходу розгляду справи та законності і справедливості ухваленого рішення за результатами її розгляду.

Тому з метою запобігання таких сумнівів, гарантування справедливого розгляду справи, колегія суддів дійшла до висновку, про те, що заява про самовідвід судді є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 80 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити заявлений самовідвід судді ОСОБА_1 від участі у розгляді кримінального провадження №0001553 від 19.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Кримінальне провадження №0001553 від 19.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 197-1КК України передати в канцелярію Іванівського районного суду Одеської області для визначення судді у порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1