ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1291/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/810/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Хуліганство

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Харківської області на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українець, громадянин України, офіційно не працюючий, з вищою освітою, раніше не судимий, одружений, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , маючий неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

Затверджено угоду укладену 15 травня 2018 року про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнаний винним в скоєнні злочину за ч.1 ст.296 КК України та йому призначено покарання призначив покарання у виді 1(одного) робу обмеження волі.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст.1 п.«В» Закону України «Про амністію» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.

Згідно вироку 1.06.2017 приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходився коло прохідної ВП «Пасажирське вагонне депо Харків-Сортувальний», за адресою: м. Харків, вул, В. Панасівська, 201, де до 12.06.2017 року останній працював бригадиром електроцеху та очікував старшого майстра ОСОБА_10 , з яким під час роботи, в цеху виникла сварка, на підґрунті того, що ОСОБА_7 відмовився виконувати вказівки ОСОБА_10 .

Під час очікування, ОСОБА_7 , діючи умисно, направленому на грубого порушення громадського порядку, не зважаючи на те, що поряд є сторонні громадяни, став голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 , висловлюючи при цьому погрози про побиття останнього, коли він вийде за територію підприємства. Намагаючись припинити протиправні дії ОСОБА_11 , охоронець підприємства ОСОБА_12 став робити останньому зауваження, але ОСОБА_7 на них не реагував, продовжуючи голосно висловлюватися нецензурною лайкою, після чого, продовжуючи діяти, з явною неповагою до суспільства - ігноруючи загальновизнані правила поведінки та моральності, підійшов до автомобілю «Skoda А5 Elegance» державний № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , декілька разів вдарив по капоту вказаного автомобіля, в разі чого залишилися сліди деформування, а після вдарив по правому дзеркалу заднього виду, відбивши його від місця кріплення та пошкодивши механізм приводу вказаного дзеркала.

Незважаючи на подальші зауваження ОСОБА_12 , припинити протиправні дії, ОСОБА_7 , ігноруючи вищевказані зауваження, продовжуючи виказувати явну неповагу до суспільства, зневажливо ставлячись до громадського порядку та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моральності, справив природні потреби, на зазначений автомобіль. Після цього, побачивши ОСОБА_10 , який вийшов з прохідної та став робити зауваження ОСОБА_7 , останній, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок, поводячись нахабно, став ображати останнього нецензурною лайкою та кидатися в бійку, але його буйну поведінку припинили робітники підприємства, які виходили з прохідної, та стали між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .

Розлютившись на це, ОСОБА_7 умисно, з хуліганських спонукань, ногою вдарив по задньому ліхтарю вищевказаного автомобіля, пошкодивши його. На неодноразові зауваження ОСОБА_10 та працівників підприємства, які вийшли на прохідну після закінчення роботи, про припинення протиправних дій ОСОБА_7 не реагував, а продовжуючи діяти, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, демонстративно, зневажаючи щодо норм моральності, публічно оголив свої статеві органи перед ОСОБА_10 та іншими працівниками підприємства та сказав, що буде займатися з ними оральним сексом.

Хуліганські дії ОСОБА_7 продовжував 20 хвилин, які були припинені працівниками підприємства, які увезли останнього додому.

В результаті протиправного діяння, ОСОБА_7 спричинив пошкодження майна потерпілого ОСОБА_10 , заподіявши матеріальну шкоду останньому на суму 10630 грн. 41 коп.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що подана до суду угода про примирення не відповідала вимогам Закону. Так автор апеляційної скарги зазначає, що основним об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто забезпечення спокійних умов суспільно-корисної діяльності.

Таким чином, дане кримінальне правопорушення не завдавало шкоди приватним інтересам фізичної особи в даному випадку потерпілому.

Крім того, зазначена угода названа судом у вироку як угода про визначання винуватості, що в даному випадку протирічить її точному змісту та назві сторін її укладення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Доводи апелянта щодо неможливості укладення угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні є безпідставними.

Угода про примирення , як вбачається із матеріалів провадження , укладена в межах кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України , яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_7 потерпілому було заподіяно пошкодження майна на суму 10630 грн. 41 коп.

За наведених вище підстав, слід дійти висновку , що суд не порушив вимоги ч.3 ст. 469 КПК України, затвердивши угоду про примирення, яку відповідно до чинного законодавства потерпілий та підозрюваний мали право укласти.

На момент ухвалення вироку на підставі угоди між потерпілим та підозрюваним суд обґрунтовано керувався положеннями ст. 469, 473, 474 КПК України та ухвалив рішення, яке відповідає цим вимогам Закону.

Таке рішення суду першої інстанції узгоджується із правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2016 року (справа №5-27 кс 16) згідно з якою що при визначенні того, чи можна укладати угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів невеликої тяжкості ( ч.1 ст. 286 КК України), суд має керуватись не тільки формальними вимогами статей 486,489,474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримуватися їх засадничих принципів.

Верховний суд зазначив, що угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу.

Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

На переконання колегії суддів зміст укладеної між потерпілим та підозрюваним угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства; у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України.

Обґрунтованих підстав, обмежувати дію принципу диспозитивності у цій конкретній категорії проваджень, як на тому наполягає апелянт , колегія суддів не встановила.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував вимоги п 19 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» колегія суддів вважає безпідставними.

Постанова Пленуму суду касаційної інстанції не є правовим актом, містить лише роз`яснення щодо застосування тієї чи іншої норми права, а відтак суд має керуватися вимогами закону та дотримуватися засад кримінального судочинства, здійснювати захист законних інтересів учасників конкретного кримінального провадження.

Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судова колегія не встановила.

В той же час решта апеляційних доводів заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

З матеріалів провадження вбачається, що 15 травня 2018 року між потерпілим ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 укладено угоду про примирення.

Натомість, суд у мотивувальній частині вироку, наводячи зміст угоди, зазначив про укладення між потерпілим та обвинуваченим саме угоди про визнання винуватості.

Резолютивна частина вироку містить також посилання на затвердження судом саме угоди про визнання винуватості.

Наведене свідчить про невідповідність висновки суду фактичним обставинам кримінального провадження що відповідно до ст. 409 КПК України мають наслідком зміну рішення, що не погіршує становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про затвердження угоди про визнання винуватості, вважати що ухваленим вироком затверджено угоду про примирення.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді