Справа № 157/559/19 Провадження №11-кп/802/471/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 25 вересня 2018 року за № 0000468 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
засуджено:
- за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки;

- за ч.1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому постановлено рахувати із дня приведення вироку до виконання.
Вироком вирішено, що міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання слід залишити до закінчення строку її дії.

Цивільний позов ОСОБА_10 до обвинуваченого задоволено частково, постановлено стягнути із обвинуваченого на користь ОСОБА_10 - 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_9 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по 200 000 (двісті тисяч) гривень моральної шкоди на кожну дитину, відповідно. Позов в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, в розмірі 20000 гривень залишено без розгляду.

Вироком вирішено питання процесуальних витрат, постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 7722 (сім тисячі сімсот двадцять дві) гривні; в користь ОСОБА_10 5000 (п`ять тисяч) гривень, та в користь ОСОБА_9 5000 (п`ять тисяч) гривень процесуальних витрат за надання правової допомоги.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він, 24 вересня 2018 року близько 20 години 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 , автодорогою сполученням «Луцьк-Ківерці-Маневичі-Любешів-Дольськ» зі сторони смт. Маневичі на вул. Жовтневій у с. Старі Червища Камінь-Каширського району Волинської області, поблизу будинку № 54, проявив безпечність та неуважність під час руху, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, при виникненні перешкоди велосипедиста ОСОБА_14 , який рухався у попутному напрямку та, маючи об`єктивну можливість його виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на нього передньою частиною автомобіля.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми (підшкірний крововилив і осаднення шкіри задньої поверхні шиї з переходом на основу потилиці, поширений субапоневротичний крововилив лівої половини голови, поширений підшкірний крововилив лівої половини обличчя, садно лівої лобно- скроневої ділянки обличчя, садно і забійна рана лівої половини лоба з переходом на основу верхньої повіки лівого ока, багатовіддамковий злам потиличної кістки та відламкові злами лівих тім`яної і скроневої кісток з переходом поодиноких ліній зламу на праву скроневу кістку і ліву половину лобної кістки, багатовідламкові злами кісток основи черепа, незначні поширені епі- і субдуральні внутрішньочерепні крововиливи, забій-розмозження обох потиличних доль, задніх половин обох тім`яних і обох скроневих доль, мозочка, стовбурових структур і заднього відділу підкоркових структур головного мозку, крововиливи в м`яку оболонку головного мозку і в шлуночкову систему мозку); закритої тупої травми тулуба (садно і підшкірний крововилив правої лопаткової ділянки спини, поширене осаднення шкіри правої задньо-бокової поверхні грудної клітки з переходом на праву бокову стінку живота, забійно-осаднена рана нижньої половини правої бокової стінки живота, осаднення шкіри задньої поверхні грудної клітки зліва і обох поперекових ділянок спини, поширене осаднення шкіри передньої і бокової поверхонь лівої половини тулуба із забійно-осадненою раною в проекції тіла лівої здухвинної кістки, злам тіла грудини між рівнями III і IV пар ребер, злами ІІ-Х ребер справа між передньо- і середньо-аксилярними лініями, ІІ-ХІІ ребер справа між задньо-аксилярною і лопатковою лініями, злами ІІ-ХІІ ребер справа по паравертебральній лінії, злами І-ХІІ ребер зліва між лопатковою і паравертебральною лініями, компресійний злам тіла X грудного хребця, двобічний гемоторакс (рідка кров в кількості до 400мл в правій і до 300 мл - в лівій плевральних порожнинах), множинні вогнищеві імбібуючі крововиливи по всій правій легені і по задніх та медіальних відділах лівої легені, гемоперитонеум (в черевній порожнині до 900 мл рідкої крові з поодинокими дрібними червоними згустками крові і невеликою кількістю дрібних фрагментів розмозженої печінкової тканини), відрив селезінки від її кореня, розмозження верхньої половини правої долі печінки, множинні черезкапсульні розриви правої долі печінки, поширені двобічні крововиливи в жирову клітковину заочеревинного простору двобічно, розмозження лівого наднирника); садна верхньо-латеральної поверхні ділянки правого плечового суглобу, закритого зламу-роздроблення латерального кінця правої ключиці; підшкірного крововиливу передньо-латеральної поверхні середньої третини правого плеча, закритого поперечного зламу середньої третини діафізу правої плечової кістки; саден тильної поверхні правої кисті; відкритого перелому лівої плечової кістки на рівні її верхнього метаепіфізу з роздробленням її верхньої голівки; саден задньої поверхні лівого плеча; поверхневих осаднень шкіри задніх поверхонь нижніх третин обох стегон і правої підколінної ямки; поширеної забійно-рваної рани задньої і медіальної поверхонь верхньої половини лівої гомілки; відкритих зламів нижньої третини діафізу правої великогомілкової і нижньої половини правої малогомілкової кісток та нижніх третин діафізів обох кісток лівої гомілки; саден передньої і латеральної поверхонь правої гомілки, передньої поверхні лівого коліна і задньої поверхні лівої гомілки; підшкірного крововиливу задньо-латеральної поверхні ділянки правого гомілково-ступневого суглобу; за ступенем тяжкості стосовно живої особи за ознакою небезпеки для життя вказана травма належала б до категорії тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого потерпілий помер на місці пригоди, причиною смерті ОСОБА_14 став травматичний шок важкого ступеню, який розвинувся в результаті отримання потерпілим поєднаної тупої травми тіла.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками стало грубе порушення водієм ОСОБА_7 п. 2.3б, п. 12.3 Правил дорожнього руху, а саме, п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім цього, ОСОБА_7 24 вересня 2018 року близько 20 години 45 хвилин, після того, як допустив наїзд автомобілем марки «Audi А6», номерний знак НОМЕР_1 на ОСОБА_14 завідомо знаючи, що останній перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, отриманого в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, і якого він сам поставив в небезпечний для життя стан, та маючи змогу надати потерпілому допомогу на місці пригоди, самовільно покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

У своїй апеляційній скарзі прокурор оскаржує цей вирок як незаконний, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Посилається, що суд необґрунтовано відкинув показання свідка ОСОБА_15 , яка бачила обвинуваченого перед автопригодою і показала, що той перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також свідка ОСОБА_16 , котрий також підтвердив цю обставину - перебування ОСОБА_7 в нетверезому стані, а тому суд, на думку апелянта, безпідставно при призначенні покарання обвинуваченому виключив у зв`язку з недоведеністю обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, як вважає прокурор, суд не аргументовано при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував як обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки останній свою винуватість визнав частково, заперечував вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України.

Разом із тим, прокурор посилається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд не надав належної оцінки тяжкості, характеру, обставинам та ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину. Не було також враховано, що від дій обвинуваченого настали незворотні наслідки смерть людини, збитки в повному обсязі не відшкодовані, позицію потерпілих, які просили призначити покарання в межах санкцій інкримінованих статтей, у зв`язку з чим апелянт вважає призначене покарання надто м`яким.

Просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України та призначити покарання: за ч.2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки; за ч.1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вказати у вироку про вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України у стані алкогольного сп`яніння та зазначити про наявність обтяжуючої обставини покарання, передбаченої ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судових експертиз та вирішити питання щодо речових доказів.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, захисник ОСОБА_8 оскаржує вирок суду в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного. Посилається на те, що судом не було взято до уваги, що злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України був вчинений з необережності, без прямого умислу. Обвинувачений винуватість у вчинених злочинах визнав, добровільно частково відшкодував заподіяну шкоду, зобов`язався і надалі матеріально допомагати сім`ї потерпілих. Крім того, посилається, що ОСОБА_7 усвідомлює значення своїх необережних дій, однак просить врахувати ті обставини, що самим велосипедистом були порушені вимоги Правил дорожнього руху, - керування велосипедом в стані алкогольного сп`яніння (2, 71 проміле), а на вулиці відсутнє освітлення, що в певній мірі могли вплинути на вчинення автопригоди.

Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком, в іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі, заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, подану адвокатом ОСОБА_8 , скаргу прокурора заперечили, потерпілих, які просили суд апеляційну скаргу прокурора задовольнити, скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, та завідомого залишення без допомоги потерпілого, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження та перебував в небезпечному для життя стані у зв`язку з тим, що обвинувачений сам поставив його в небезпечний стан, - вчинивши попередньо порушення правил безпеки дорожнього руху, є правильними, з такими погоджується апеляційний суд.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України є правильною та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.
Згідно вимог ст. 50, 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорт, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При перевірці вироку в частині призначеного покарання за доводами апеляційних скарг прокурора та захисника, апеляційний суд звертає увагу, що судом враховано обставини, на які посилаються апелянти.
Так, призначаючи покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, їх форму вини, обставини вчинення та рівень суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, який має позитивні характеристики, вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував збитки, позицію потерпілих, які щодо призначення покарання обвинуваченому покладались на розсуд суду, тяжкі наслідки вчиненого.
З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що його обтяжують, виключивши при цьому як обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з тим, що вона не доведена належними доказами у справі.
Суд першої інстанції вірно встановив, що в матеріалах провадження відсутні документальні докази, які б підтверджували наявність такого стану. Суд вважає неприйнятними аргументи прокурора про підтвердження лише зі слів свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 , при запереченні цієї обставини останнім, оскільки ці свідки не бачили факту вживання обвинуваченим алкогольних напоїв, а лише висловили своє припущення. Відтак, встановлення і підтвердження такого стану не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.
Твердження прокурора про безпідставне врахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому пом`якшуючих покарання обставин щирого каяття, сприяння розкриттю злочинів до уваги апеляційним судом не беруться. ОСОБА_7 визнав свою винуватість у вчиненому, в чому щиро розкаявся, як органу досудового розслідування, так і суду детально розповідав про обставини та механізм вчинення злочинів.
Є голослівними доводи прокурора щодо необхідності стягнення з обвинуваченого судових витрат за проведення судових експертиз та вирішення питання долі речових доказів, оскільки ці питання вирішені судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України.
Що стосується посилань захисника, наведених в апеляційній скарзі щодо можливості застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбуття основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд вважає їх недостатніми.
Вчинення дорожньо-транспортної пригоди призвело до тяжких незворотних наслідків смерті людини, який є батьком двох малолітніх дітей з інвалідністю, відтак, суд не знаходить підстав для звільнення обвинуваченого від основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, як про це просить апелянт, навіть враховуючи підтверджений факт порушення правил дорожнього руху самим постраждалим від злочинів.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинуваченого додаткової міри покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки, з огляду на тяжкість та суспільно небезпечні наслідки злочинів, з метою його перевиховання та недопущення можливості здійснювати такі правопорушення в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 основного покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості злочинів, особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі мотиви про необхідність призначення саме такого покарання, яке не можливе без ізоляції від суспільства.
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що обране покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, що не можна визнати надмірно м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора чи надто суворим, як про це стверджує сторона захисту, відтак, відсутні підстави для зміни і скасування вироку місцевого суду.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді