"02" жовтня 2019 р. Справа № 363/4080/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання слідчого СВ Вишгородського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 погодженого з прокурором Вишгородського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про проведення огляду у кримінальному провадженні № 0000065, розпочатому 30.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

встановив:

слідчий, погодивши з прокурором, звернулися до суду з клопотанням в якому порушується питання стосовно проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :01:071:6001, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0976 га, що розташована на території мікрорайону «Дідовиця» в м. Вишгород Київської області та належить ОСОБА_5 , згідно з правилами ст. ст. 233-237 КПК України, передбаченими для проведення обшуку житла чи іншого володіння особи.

Прокурор в суді клопотання підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав.

Заслухавши прокурора та дослідивши подані матеріали, слідчий суддя дійшов наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що в рамках кримінального провадження № 0000065 розслідуються обставини самовільного зайняття земельних ділянок невідомими особами на території мікрорайону «Дідовиця» в м. Вишгород, на яких ведеться будівництво та підприємницька діяльність за ч. 3 ст. 197-1 КК України.
Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато у травні 2015 року.
Підставою внесення відомостей до ЄРДР стала заява ОСОБА_6 від 28.05.2015 року у якій порушується питання про внесення відомостей до ЄРДР за фактом самовільного зайняття земельної ділянки між суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами :01:071:0151 та :01:071:0003, на якій ймовірно ведеться будівництво цеху з обробки каміння за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 197-1, 239 та 254 КК України.
Разом з тим, на підставі вказаної заяви слідчим відділом Вишгородського ВП ГУНП в Київській області внесено до ЄРДР відомості лише за фактом самовільного зайняття земельних ділянок на території мікрорайону «Дідовиця» в м. Вишгород, коли будь-які ідентифікуючі ознаки таких земельних ділянок (які є предметом розслідування) в справі відсутні.
За таких умов, недостатньо визначена подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини), що розслідується з 2015 року в рамках кримінального провадження № 0000065, які можуть стати підставою розслідування самовільного зайняття будь-якої земельної ділянки на території мікрорайону «Дідовиця» в м. Вишгород.
Відтак, саме по собі узагальнене твердження про самовільне зайняття земельних ділянок невідомими особами на території мікрорайону «Дідовиця» в м. Вишгород, не може бути законною підставою для проникнення до володіння особи, а також проведення в ньому огляду за рішенням суду, згідно вимог ст.ст. 2, 9, 13, 132, 233-237 КПК України.
Крім того судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181381959, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:071:6001, 20 липня 2018 року виникло у ОСОБА_5 , коли подія, що розслідується у кримінальному провадженні № 0000065 склалася ще в 2015 році.

З того часу ефективне розслідування обставин кримінального провадження не здійснено, що суперечить завданням кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи вважаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

З висловлених у клопотання доводів та доданих до нього документів не можна дійти висновку про існування обґрунтованої підзори у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, яке б виправдовувало втручання в права особи на недоторканість житла чи іншого володіння особи, шляхом проведення в ньому огляду.

Ґрунтовні підстави вважати наявними ознаки згаданого злочину в матеріалах клопотання відсутні. Підстави проведення огляду на земельній ділянці, яка на теперішній час належить на праві власності певній особі, а подія злочину мала місце 4 роки тому, є також не доведеними.

Разом з тим, обставини на підтвердження самовільного зайняття земельної ділянки з кадастровим номером :01:071:6001, коли вона з 2017 року на праві власності належить ОСОБА_5 та здійснення на ній підприємницької діяльності, відомості про що взагалі не внесено до ЄРДР, належними, допустимими, достатніми й вагомими доказами в розумінні вимог статей 95-102, ч. 5 ст. 234 КПК України перед слідчим суддею не обґрунтовано, відповідні докази на підтвердження викладених у клопотанні обставин слідчому судді не подано.

При цьому сам факт нецільового використання земельної ділянки про обґрунтованість підозри кримінального правопорушення свідчити не може.
Крім того судом встановлено, що 27.09.2019 року слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні клопотання аналогічного змісту про проведення огляду земельної ділянки з кадастровим номером :01:071:6001, що позбавляє права слідчого та прокурора на повторне звернення до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на обшук того самого житла чи іншого володіння особи, якщо у клопотанні не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, відповідно до вимог ч. 6 ст. 234 КПК України. Повторне подання клопотання за таких умов є зловживанням процесуальними правами стороною обвинувачення.
Таким чином клопотання вимогам Закону не відповідає, є необґрунтованим, підстав для втручання в охоронювані законом права, свободи та інтереси суб`єктів особи та легітимної мети для цього не встановлено, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись статтями 13, 132, 233-237, 371-372 КПК України;

ухвалив:

у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала згідно вимог ст. 309 і ч. 5 ст. 532 КПК України не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її проголошення.

Слідчий суддя