справа № 462/166/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 01.09.2018 року щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця призваного по мобілізації, водія автомобільного відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у військовому званні солдат,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 407 КК України,

встановив:

09.07.2015 року ОСОБА_4 , призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ), де був зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду «курсант». Відповідно до положень ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
27.08.2015 року солдата ОСОБА_4 для подальшого проходження військової служби переведено до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (тимчасове місце дислокації: АДРЕСА_4 ). 27.08.2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія автомобільного відділення взводу забезпечення реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Вимоги ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Указами Президента України від 1 березня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 2 березня 2014 року «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України та «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, а в державі оголошено часткову мобілізацію.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Відповідно до п. 7 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для громадян України, які призвані на військову службу встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні: для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період - до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Вимоги ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 127, 128, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язують забезпечувати у військовій частині постійну бойову готовність, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконувати службові обов`язки, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, солдат ОСОБА_4 у порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, вчинив злочин, а саме: 01.03.2016 року при переміщенні потягом ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_4 з місця попередньої дислокації АДРЕСА_5 до АДРЕСА_4 , у складі якого знаходився солдат ОСОБА_4 , о 02 год. 00 хв. під час зупинки потягу ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_4 на станції Львів ( АДРЕСА_6 ), діючи умисно, порушуючи військову дисципліну, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно залишив визначене місце служби та до 19.11.2018 року, тобто до моменту добровільного прибуття до військової прокуратури Хмельницького гарнізону (м. Хмельницький, вул. Пилипчука, 65) солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у самовільному залишенні місця служби, вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду, крім воєнного стану - доведена. Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, осіб на своєму утриманні не має, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, є учасником бойових дій, тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у межах санкції цієї статті.
Відповідно до ст. 85 КК України - на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України - законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» - дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року за №1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
ОСОБА_4 брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей у період з 28.08.2015 року по 27.02.2016 року.
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Речових доказів по кримінальному провадженню немає. Процесуальні витрати відсутні. Цивільний позов по справі не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати виним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від відбування покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя/підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя: