Номер провадження: 11-сс/813/1713/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-28.10.2010 р. Малиновським райсудом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 у період з 22 год. до 06 год. строком до 01.12.2019 р. На підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи свої доводи, слідчий суддя послався на те, що слідчим та прокурором цілком доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, існують певні ризики, передбачені ст. 177 цього Кодексу, однак вказані ризики не дають слідчому судді достатні підстави для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, тому виходячи із принципів гуманності, верховенства права та людської гідності, слідчий суддя прийшов до переконання про необхідність обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби, що на його думку буде достатнім для належної поведінки підозрюваного.
При цьому, слідчим суддею враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, наявність постійного місця мешкання в м. Одесі, відсутність після звільнення з місць позбавлення волі у 2013 р. інших судимостей, а також відомостей про вчинення кримінальних правопорушень.
Окрім того, прокурором доведені обставини, викладені в п. 1 ч. 1 ст. 194 КК України, однак не доведено жодними доказами про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначила, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та постановленою з порушенням вимог КПК України, обґрунтовуючи свої вимоги наступним:
- досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, маючий не зняту та не погашену судимість, знову підозрюється у вчиненні злочину;
- у мотивувальній частині ухвали суду від 02.10.2019 р. слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тому тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, все ж таки свідчить про наявність ризику, який полягає у можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- наявність у кримінальному провадженні потерпілого та інших підозрюваних, вказує на наявність ризику, що у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, підозрюваний ОСОБА_7 матиме можливість незаконно впливати на них, схиляючи до викривлення показів або відмови від їх дачі в суді, тим самим перешкоджаючи у встановленні істини у провадженні та повному і всебічному дослідженні всіх доказів;
- судом не враховано дані, що характеризують особу підозрюваного, зокрема: відсутність офіційного працевлаштування, те, що він не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, не має у власності нерухомого майна, що дозволяє йому з легкістю залишити місце свого проживання, населений пункт в якому проживає та переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, натомість підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти її задоволення та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Згідно положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону загалом виконав та врахував їх при постановленні ухвали, та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Приймаючи до уваги те, що стороною захисту не оспорюється обґрунтованість підозри, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вона знайшла своє підтвердження під час розгляду клопотання слідчим суддею, а тому ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано зазначив в ухвалі, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Водночас, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність в зазначеному провадженні ризику вчинення інших аналогічних злочинів, оскільки останній був раніше судимий за умисний корисливий злочин, реально відбував покарання, однак знову вчинив умисний корисливий злочин. Одночасно, апеляційний суд також знаходить слушними висновки слідчого судді з приводу того, що з моменту відбуття покарання ОСОБА_7 , до повідомлення про підозру у вчиненні даного злочину протягом майже 6 років останній не притягувався до кримінальної відповідальності. Що в свою чергу не виключає можливої наявності такого ризик в подальшому.
В свою чергу, доводи прокурора на наявність ризику переховування, а також впливу на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не знайшли свого підтвердження, та мотивовано обґрунтовані слідчим суддею в ухвалі, з чим також погоджується і колегія суддів.
Окрім того, під час апеляційного розгляду скарги прокурором не надано будь-яких доказів, що зазначені ризики з огляду на застосований запобіжний захід мали місце після його застосування, оскільки запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний період доби діє відносно підозрюваного ОСОБА_7 протягом майже двох тижнів, та його порушень задокументовано не було.
При цьому, з моменту вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину до моменту розгляду клопотання слідчого прокурором також не надано доказів, про наявність існування вищезазначених ризиків.
Також, підозрюваний ОСОБА_7 з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту в достатній мірі може забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.
Апеляційний суд, не погоджується із доводами прокурора, та зазначає, що слідчим суддею враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання (підозрюваний не одружений, однак проживає зі співмешканкою), має постійне місце мешкання в м. Одесі, був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України, до чотирьох років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений з місць позбавлення волі у жовтні 2013 р. та з цього часу до кримінальної відповідальності не притягувався.
Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, а також особу підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого та законного висновку про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати житло у певний період доби строком до 01.12.2019 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4