Справа №: 398/1955/18
провадження №: 1-кп/398/194/19
УХВАЛА
Іменем України

"07" серпня 2019 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на те, що на теперішній час не зникли ризики, зазначені у ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, так як підстави утримання під вартою відпали, тому необхідно замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що наявність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

П. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини вказує, що кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Між тим, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Так, кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в якому обвинувачуються ОСОБА_7 є: умисним, особливо тяжким, незакінченим, однак, що посягає на найвищі соціальні цінності, як-то: життя і здоров`я потерпілої. Обвинувачений суспільно-корисною діяльністю не займається та особистих доходів для проживання не має, а також іншого житла для проживання окрім як проживати разом з потерпілою, він не має.

Колегією суддів враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, його стан здоров`я, що є інвалідом, одружений, має на утриманні малолітнього сина, майновий стан, те, що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років. Зазначене свідчить про те, що обвинувачений, у разі звільнення його з-під варти, може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від суду або від виконання процесуальних рішень.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 18.08.2019 року, але судове провадження не завершене.

Отже, заявлені стороною обвинувачення ризики не зменшилися, а тому такі ризики є достатніми та виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, з врахуванням встановлених обставин, на переконання суду не гарантує запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, тому наявні підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу задоволити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів: з 07 серпня 2019 року до 06 жовтня 2019 року, включно.

Копію ухвали направити начальнику державної установи «Кропивницька установа виконання покарань №14».

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів.

ГОЛОВУЮЧА - СУДДЯ: ОСОБА_8 НЕРОДА

СУДДЯ: ОСОБА_9

СУДДЯ: ОСОБА_10