Ухвала
25 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 336/2151/17
провадження № 51-5241 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 липня 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засудженим порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання п. 4 ч. 2, ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі.
Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений

не дотримався.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Заперечуючи законність судових рішень, скаржник має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. При цьому слід мати на увазі, що суд касаційної інстанції є судом права, а не факту та в силу ст. 433 КПК не перевіряє правильність установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку.
Усупереч законодавчим приписам у поданій засудженим скарзі не викладено обґрунтування незаконності вироку та ухвали, необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 84, 94, 370, 374, 412-414, 419 цього Кодексу. Натомість, як убачається зі змісту скарги, у ній засуджений, окрім іншого, заперечує відповідність висновків суду у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтями 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, в скарзі не зазначено таких порушень норм права, які, на думку засудженого, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення зважаючи також на точний зміст статей 404, 417, 419 вказаного Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК якщо особа не бажає брати участь у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 25 липня 2019 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5 єва