ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/5850/17
Провадження № 1-кп/210/142/19

"29" жовтня 2019 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

Прокурора ОСОБА_3
Обвинуваченого ОСОБА_4
Захисника ОСОБА_5
Представника потерпілої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 обвинуваченого за ч. 2 ст. 121, КК України внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002408 від 08.10.2017 року, суд
ВСТАНОВИВ:
В провадженні судді ОСОБА_1 перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

У судовому засіданні, призначеному на 05.09.2019 року, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 прокурор наполягав на його продовженні так як, строк перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою закінчується 04.11.2019 року, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до того часу не є можливим через ряд об`єктивних обставин, крім того, станом на сьогоднішній день мають місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу.

Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, в судовому засіданні заперечували проти продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити вид запобіжного заходу на більш м`який.

Представник потерпілої особи підтримав думку прокурора.

Суд, заслухавши пояснення сторін щодо доцільності продовження строків тримання під вартою, вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Висновок суду щодо доцільності дії саме такого запобіжного заходу повинен ґрунтуватись на оцінці усіх обставин справи та даних про особу.

Так, в даному судовому засіданні, до моменту закінчення строку дії ухвали суду від 05.09.2019 року, винести вирок у кримінальному провадженні не є можливим, оскільки судове слідство в справі не завершено. Зокрема, у кримінальному провадженні не допитані обвинувачений, не досліджені матеріали кримінального провадження.

Крім того, обвинуваченим заявлено клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак на даний момент обвинувачений у повному обсязі з матеріалами не ознайомився та заперечує щодо подальшого розгляду справи згідно визначеного порядку до моменту його повного ознайомлення.

Також, сторона захисту в ході розгляду справи висловлювали думку щодо допиту свідків, котрі не допитувались на досудовому слідстві.

Водночас, обґрунтовані ризики того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, чи вчинити інше кримінальне правопорушення на даний час не зменшились.

Зокрема, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який законом віднесено до тяжкого злочину та за вчинення якого КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, що само по собі містить ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено. Той самий ризик можливий і у зв`язку з наявністю слабких соціальних зв`язків, зважаючи на те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, відсутність у нього постійного джерела доходів, що також доводить наявність ризику переховування обвинуваченим від суду та правосуддя.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує обставини кримінального провадження, практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У справі «Третьяков проти України» ЄСПЛ констатує, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; і суд має з`ясувати можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Так, вирішуючи клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, суд приймає до уваги ризики, що були підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та продовження такого заходу, які на сьогодні повністю не перестали існувати.
Суд також доходить до висновку, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі не буде достатньою мірою забезпечення своєчасного та всебічного розгляду кримінального провадження, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти можливим спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Отже, доводи обвинуваченого та захисника про зміну раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, суд вважає необґрунтованими, оскільки обраний запобіжний захід відповідає особі обвинуваченому, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, впливу на учасників судового процесу.

Так, вирішуючи вказане питання суд в тому числі приймає до уваги правову позицію, викладену у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, де Європейський суд з прав людини вказав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи наведене, вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти ризикам у даному кримінальному провадженні.
З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Відтак, суд, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовживши його строк.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331, 370, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 28.12.2019 року включно.

Копію ухвали негайно надіслати обвинуваченому та вручити прокурору.

Копію ухвали направити до Криворізької установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області № 3.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Суддя: ОСОБА_1