Справа № 346/1256/13-к
Провадження № 11-кп/4808/136/19
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , та прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Виноград Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, не судимого, не працюючого, одруженого, українця, громадянина України, депутатом не являється,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_12 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої

ОСОБА_9 ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_13

потерпілої ОСОБА_14 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст вироку суду першої інстанції (а.п. 33-48 т. 5).

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 2 п.2 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 63 334 (шістдесят три тисячі триста тридцять чотири) гривень майнової шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди; в решті позову відмовлено.

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_13 та АТ «СГ»»ТАС» в солідарному порядку на користь ОСОБА_9 майнової та моральної шкоди відмовлено.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь держави 2009 грн витрат за проведення судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Апелянт-обвинувачений ОСОБА_7 вважає (а.п. 62-71 т. 5):

- вирок суду першої інстанції слід скасувати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину;

- судом не враховано, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність і їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК, потребує встановлення причинного зв`язку між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку. Оскільки ДТП сталася за участі обох водіїв транспортних засобів, то для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. Адже виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом;

- необґрунтованим є висновок експерта №09/17-476 від 27.12.2012 (судовий експерт при проведенні експертизи враховував, що ДТП мала місце в населеному пункті, тому у висновку вказував про максимальну можливу швидкість для обох водіїв не більше 60 км/год., посилаючись на п. 12.4 ПДР, а в даному випадку ДТП мала місце за межами населеного пункту, що підтверджується протоколом огляду місця події та схеми до нього, а тому судовому експерту слід було керуватись п. 12.6*) ПДР);

- необґрунтованим слід визнати висновок експерта №09/17-344 від 29.11.2012, оскільки експерт порівнював пошкодження, що мали місце на автомобілі та велосипеді і в результаті роздільного та порівняльного дослідження пошкоджень на автомобілі та велосипеді встановлено спів падіння форм та напрямку утворення деформації, тоді як фактично ДТП відбулось в результаті зіткнення двох автомобілів;

- ОСОБА_7 не зміг (не був спроможний) в цій дорожній ситуації зменшити швидкість автомобіля «FIAT Ducato» до повної зупинки, що підтверджується висновком висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової авто технічної експертизи від 15.08.2017 №14869/17-52, і тому обрав інший (альтернативний, рівноцінний) варіант дій водія у цій ситуації безпечний для інших учасників руху об`їзд перешкоди, як це передбачено в п. 12.3 ПДР України;

- кримінальна відповідальність ОСОБА_7 виключається, оскільки він діяв вимушено, через створення аварійної ситуації водієм ОСОБА_15 , який керував автомобілем «DAEWOO Lanos», рухаючись по зустрічній смузі руху з швидкістю від 73 км./год. до 90 км./год., крім того обставини, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні не доведені, а докази, на підставі яких можна зробити беззаперечний висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відсутні.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

2.2. Апелянт-прокурор ОСОБА_10 (а.п. 72-75 т. 5), не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений вини не визнав. У мотивувальній частині вироку належним чином не вмотивовано рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення є безпідставним, оскільки ОСОБА_7 фактично не понесе жодного реального покарання.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. При апеляційному розгляді дослідити оскаржуваний вирок та характеризуючі дані обвинуваченого.

2.3. Апелянт-адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 , (а.п. 59-60 т. 5) вважає, що вирок підлягає скасуванню з таких підстав:

- призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. ОСОБА_7 вину у вчиненому не визнав, не відшкодував потерпілій заподіяну шкоду. Вчинений злочин відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. Підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні;

- в даних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 1194 ЦК України (яка має переважне право на застосування в порівнянні зі ст. 1187 ЦК України) як спеціальна норма, яка є загальною нормою, і згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Шкоду заподіяно автомобілем, який належить ОСОБА_13 , цивільна відповідальність ОСОБА_7 була застрахована на суму 50 000,0 грн в Пат «СГ«ТАС». Правовим висновком постанови Великої Палати ВСУ №14-176цс18 від 04.07.18 змінено судову практику відносно можливості постраждалого у ДТП звернутися з позовом безпосередньо до винуватця ДТП, якщо його відповідальність була застрахована. Розмір матеріальної шкоди становить 63334 грн. Таким чином, сума відшкодування, що підлягає стягненню зі страхової компанії складає 49 450,0 грн (без врахування франшизи 550,0 грн), а решта 13884 грн солідарно з власника автомобіля ОСОБА_13 та винуватця ОСОБА_7 ;

- не зважаючи на надання підтвердження понесених на правову допомогу витрат, судом не вирішено питання про їх стягнення в сумі 10 000 грн з обвинуваченого.

Просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок: призначити обвинуваченому більш суворе покарання без застосування ст. 75 КК України, стягнути з Пат «СГ» «ТАС» 49 450 грн, стягнути в солідарному порядку з обвинуваченого ОСОБА_7 та власника автомобіля ОСОБА_13 на користь ОСОБА_16 13 884 грн матеріальної шкоди; стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 10 000 грн витрат, понесених на правову допомогу.

3. Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно даних вироку суду першої інстанції, 09 вересня 2012 року близько 20 год. 00 хв. у світлу пору доби, суху погоду, водій обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «FIAT Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався прямою ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці, що між с. Старі Кривотули Тисменицького району та смт. Отинія Коломийського району Івано-Франківської області в напрямку смт. Отинія. У салоні даного автомобіля на передньому пасажирському сидінні знаходились пасажири: потерпілий ОСОБА_13 , малолітні потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_17 . У цей час у зустрічному напрямку автомобілем марки «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_15 . На безпечній для інших учасників руху відстані ОСОБА_15 виїхав на смугу зустрічного руху та повернувся на раніше займану смугу. У свою чергу водій обвинувачений ОСОБА_7 , завчасно виявивши небезпеку для руху зустрічного автомобіля «DAEWOO Lanos», який рухався у межах смуги транспортним засобом назустріч загальному потоку, неправильно зреагував на цю небезпеку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в межах своєї смуги, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Водій обвинувачений ОСОБА_7 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

- п.1.10 в частині визначення поняття «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитись. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

- п.2.3б), в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічного стану транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.11.2, який вказує, що нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини;

- п.12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, водій повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

В результаті допущених обвинуваченим ОСОБА_7 порушень Правил дорожнього руху України мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій ОСОБА_15 помер від отриманої закритої травми грудної клітки та органів черевної порожнини з множинними переломами ребер, хребта, грудини, ключиці та розривом печінки, що ускладнилося кровотечею та травматичним шоком важкого ступеня, пасажир автомобіля «Fiat Ducato» потерпілий ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодженням у вигляді закритого перелому тіла 3-го поперекового хребця, закритого двох кісточкового перелому лівої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, а пасажир цього ж автомобіля потерпіла ОСОБА_14 , 2002 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої стегнової кістки, з приводу чого було проведено оперативне втручання із накладенням апарату зовнішньої фіксації, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, закритого перелому лівої стегнової кістки, з приводу чого проведено оперативне втручання: відкритий інтрамедулярний метало остеосинтез, що відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості як таких, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав.

4. Правові позиції сторін.

В засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з наведених у ній мотивів, проти апеляційних скарг потерпілої та прокурора заперечили.

ОСОБА_7 пояснив, що водій автомобіля Ланос рухався на великій швидкості, виїхав на його смугу руху, ледь не на узбіччя. Він спочатку гальмував, а потім спробував об`їхати. Для цього повернув кермо вліво. Однак водій автомобіля Ланос також почав повертатися на свою смугу руху. Зіткнення сталося на осьовій лінії. Вважає, що він не міг уникнути зіткнення екстренним гальмуванням і обрав дозволений правилами маневр.

Прокурор просив задоволити його апеляційну скаргу з мотивів, у ній наведених. Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого заперечив, просив в їх задоволенні відмовити. Щодо вимог апеляційної скарги потерпілої заперечень не висловлював.

Представник потерпілої ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 доводи апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_9 підтримали з указаних у ній підстав, просив її задоволити. Проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого заперечили, просили відмовити в її задоволенні. Апеляційну скаргу прокурора підтримали, просили її задоволити з огляду на обґрунтованість.

Потерпілий ОСОБА_13 апеляційну скаргу не подавав. Пояснив, що обвинувачений обрав єдиний спосіб уникнення зіткнення, який був у його розпорядженні. Вважає його невинним, аварійну ситуацію створив потерпілий, іншого виходу у обвинуваченого не було, бо наслідки могли б бути набагато гірші.

Потерпіла ОСОБА_14 дала пояснення в цілому аналогічні проясненням ОСОБА_13 .

5. Мотиви апеляційного суду.

5.1. ОСОБА_7 інкриміновано такі порушення Правил дорожнього руху України, які привели до наслідків, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України:

- п.1.10 в частині визначення поняття «небезпека для руху» зміна дорожньої обстановки або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитись. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;

- п.2.3б), в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічного стану транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.10.1, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.11.2, який вказує, що нерейкові транспортні засоби повинні рухатися як найближче до правого краю проїзної частини;

- п.12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку він об`єктивно спроможний виявити, водій повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

5.2. Щодо винуватості і можливості уникнення ДТП.

Даних про гальмування автомобіля «Fiat Ducato» матеріали справи не містять. У протоколі огляду місця події така слідова інформація не зафіксована. Із переглянутого відеозапису вбачається, що у автомобіля «Fiat Ducato» під керуванням ОСОБА_7 світився задній стоп-сигнал, що узгоджується з його показаннями про спробу гальмування, але потім він вирішив уникнути зіткнення шляхом непередбаченого в даній ситуації маневру - автомобіль повертав ліворуч на зустрічну смугу руху, тоді як потерпілий ОСОБА_15 також повертався на свою смугу руху. У даній ситуації, при виникненні небезпеки, у обвинуваченого ОСОБА_7 був тільки один єдиний дозволений правилами варіант зупинка транспортного засобу, а не спроба уникнути зіткнення через маневрування об`їзд. Це і є тим порушенням правил дорожнього руху, яке знаходиться в причинному зв`язку з наслідками. Він даних вимог не виконав, сталась указана дорожня пригода, з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 286 КК України.

Апеляційний суд, оцінюючи ситуацію, яка склалась, виходить із того, що у обвинуваченого виникла небезпека для руху (п. 1.10 ПДР України), а не перешкода, яку можна було б безпечно об`їхати. В момент, коли ця небезпека виникла, ОСОБА_7 , згідно з указаними вимогами ПДР, повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а не робити маневр об`їзду, рухаючись на зустрічну смугу. Те, що потерпілий ОСОБА_15 створив небезпеку для руху через те, що сам виїхав на зустрічну смугу руху, а потім повертався на свою, не виключає вини ОСОБА_7 , який із свого боку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Тому посилання сторони захисту на можливість об`їзду перешкоди апеляційний суд не бере до уваги, оскільки в розглядуваній ситуації була саме небезпека, а не перешкода, яку правила дійсно дозволяють об`їхати. Не слід брати до ваги і пояснення, що можливо потерпілий був у стані сп`яніння, оскільки це не має об`єктивних підтверджень матеріалами провадження.

5.3. Щодо експертиз. Сторона захисту вважала, що висновки експертиз від 29.11.2012, від 27.12.2012, які склав експерт ОСОБА_18 є необґрунтованими, містять неточності. Наголошувала також, що висновки експертів від 31.03.2016 та від 15.08.2017 є доказами невинуватості ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вважає, що матеріали експертиз не містять даних, які спростовують вину обвинуваченого.

По-перше. Висновок від 31.03.2016 констатує неможливість оцінити дії ОСОБА_7 відповідно до приписів п. 12.3 ПДР України, однак у цьому висновку (а.п. 10 зворот т. 3) зазначено, що єдиним доцільним та передбаченим вимогами ПДР шляхом уникнення пригоди було зниження швидкості аж до повної зупинки. Саме цього ОСОБА_7 і не зробив.

По-друге. Висновок від 15.08.2017 (а.п. 57-62 т. 4) в якості частини вихідних даних мав пояснення потерпілого ОСОБА_13 та слідчого експерименту, проведеного з обвинуваченим ОСОБА_7 Експерти не могли оцінити можливість автомобіля потерпілого Місюка залишити зустрічну смугу руху, але вказали, що за наведених параметрів зближення водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до місця зіткнення шляхом екстреного гальмування. Це слід оцінювати як те, що саме поворот вліво замість гальмування, всупереч приписам указаних вимог ПДР і був причиною ДТП за обставин, які склалися.

По-третє. Висновки експерта ОСОБА_18 підтверджують вину обвинуваченого у тій частині, що останній не вірно оцінив небезпеку і почав маневрувати, тоді як повинен був застосувати гальмування, не змінюючи траекторії руху. У судовому засіданні суду першої інстанції вказані захистом неточності в матеріалах експертиз були досліджені й оцінені.

По-четверте, судом вірно не взято до уваги висновок експерта від 08.05.2013 через те, що він не підписаний експертом, а сам експерт не попереджений про кримінальну відповідальність.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 з цього приводу слід відхилити.

5.4. Щодо кваліфікації, форми вини і покарання. Суд першої інстанції вірно встановив дійсні обставини справи і дав їм належну оцінку відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14, кваліфікувавши скоєне за ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом першої інстанції констатовано і апеляційний суд уважає це підтвердженим, що водій автомобіля «DAEWOO Lanos» виїжджав на зустрічну смугу руху, створюючи небезпеку для інших учасників руху. У водія ОСОБА_7 був обмежений час, щоб зреагувати, оцінити ризики і обрати варіант дій, визначений правилами дорожнього руху. І це знижує ступінь його вини, але не виправдовує. Питання того, чи сталось би ДТП і з яким наслідками, якби він застосував екстрене гальмування, не міняючи траєкторії руху спростовано тим, що він не виконав вимоги правил. Пригода сталась саме за тих обставин, які вказані водій Нестерук замість зупинки транспортного засобу, почав робити маневр, порушивши п. 12.3 ПДР України. Це свідома умисна дія, оскільки знаючи про вимоги п. 12.3 ПДР, він обрав недозволений у тій ситуації варіант поведінки. Щодо наслідків у ОСОБА_7 необережна форма вини.

Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням небезпечного маневрування з боку потерпілого, слід дійти висновку, що судом першої інстанції обрано покарання відповідно до приписів ст. 50, 65, 75 КК України, яке відповідає мірі його вини. Суд вірно виходив з того, що обставини справи та дані про особу обвинуваченого дають підстави для застосування положень ст. 75 КК України.

Тому, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_8 щодо м`якості призначеного покарання слід залишити без задоволення, а вирок у цій частині без змін.

У резолютивній частині вироку міститься явна технічна описка, оскільки стоїть цифра 2, а в дужках зазначено три, на яку апелянти уваги не звернули. Згідно технічного запису проголошено було саме 2 роки позбавлення права керування транспортними засобами.

5.5. Щодо цивільного позову. Колегія суддів вважає, що вирок у частині вирішення цивільного позову не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості (ст. 370 КПК України). Згідно матеріалів провадження позов заявлено до ОСОБА_7 (а.п. 10 т. 2). Потім вимоги було уточнено і як відповідача визначено також і власника транспортного засобу ОСОБА_13 (а.п. 66 т. 2). Ухвалою суду від 09.08.2016 (а.п. 82, 83 т. 3)залучено ТАС Страхова група ПРАТ в особі західної регіональної дирекції. Однак вимоги до ТАС Страхова група ПРАТ під час розгляду в суді першої інстанції не заявлено. Такі вимоги заявлено тільки в апеляційній скарзі, що на думку апеляційного суду унеможливлює вирішення цивільного позову на стадії апеляційного перегляду вироку через порушення вимог диспозитивності. Дані щодо заявлення вимог страховій компанії відсутні. Судом першої інстанції невмотивовано відмовлено у задоволенні позову до АТ «СГ» ТАС, що не відповідає висновку, який міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц, оскільки суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Окрім того, судом першої інстанції невмотивовано відмовлено в позові до ОСОБА_13 і взагалі не оцінювались і не вирішувались вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн.

Це істотні порушення процесуального закону, які неможливо виправити на стадії апеляційного перегляду. За цих обставин апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 належить задовольнити частково, вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати і призначити в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 415, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та прокурора місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3