Провадження № 1-кп/344/767/19
У Х В А Л А

25 листопада 2019 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Івано-Франківського міського суду з Івано-Франківської місцевої прокуратури надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

При вирішенні питання щодо можливості призначення судового розгляду по даному кримінальному провадженні судом встановлено, що дане кримінальне провадження підсудне Івано-Франківському міському суду.

Підстав для його закриття згідно з п.п.4-8 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України на даний час немає.

Клопотання про затвердження угоди відповідно до ст.ст.468-475 КПК України не заявлялось.

Підстав для обрання, зміни чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжних заходів, на даний час немає.

Представник державного обвинувачення вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та просить призначити кримінальне провадження до судового розгляду в порядку ст.315 КПК України, а також заявив клопотання про виклик та допит свідків зі сторони обвинувачення.

Захисник обвинуваченого не заперечив щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявив клопотання про виклик та допит свідків зі сторони захисту.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт з додатками та вирішуючи питання чи відповідають вони вимогам закону, суд виходить з наступного.

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, в тому числі, повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виходячи з вищезазначеного вбачається, що обвинувальний акт повинен складатися з описової та резолютивної частин. В описовій частині зазначаються дані, які стали приводом та підставами початку досудового розслідування, обставини кримінальної події та під ознаки якого кримінального закону підпадають дії особи. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі висувається обвинувачення, яке відповідно до ст.ст. 369, 374 КПК України має бути вирішено у вироку суду.

Більше того, формулювання обвинувачення має бути конкретним, повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо, так як зазначені обставини, відповідно до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Однак, пред`являючи обвинувачення ОСОБА_5 вказана норма Закону виконана не в повному обсязі. В обвинувальному акті щодо нього містяться відомості про те, що ОСОБА_5 24.06.2019 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, тоді як саме формулювання пред`явленого йому обвинувачення відсутнє, що є значним недоліком, без якого не може розпочатися судовий розгляд та, відповідно, проводитися судове слідство, пов`язане із вирішенням цього обвинувачення, оскільки, в мотивувальній частині вироку суду за наслідком розгляду кримінальної справи відповідно до положень ст.374 КПК України обов`язково зазначається формулювання обвинувачення. Вказаний недолік, згідно норм КПК України, може бути усунутий лише на стадії підготовчого судового засідання відповідно до процедури, визначеної ст.314 КПК України.

Крім того, відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини (рішення від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України") зазначено: «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»; в рішенні від 25.07.2000, у справі "Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто, про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч.3 ст.6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»; в рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальному провадженні надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

Також, суд звертає увагу й на те, що при викладі фактичних обставин мова йде про те, що ОСОБА_5 незаконно придбав психотропну речовину у ОСОБА_6 , тоді як обвинувальний акт не містить даних про висунуте йому обвинувачення, та в матеріалах кримінального провадження, наявних у розпорядженні суду, відсутні дані, які б свідчили про те, що стосовно особи, про причетність якої йде мова у обвинувальному акті, наявний обвинувальний вирок, що набрав законної сили.

Наведені обставини є суттєвим порушенням загальної засади визначеної ст.17 КПК України, міжнародних стандартів у галузі судочинства, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, яким не пред`явлено обвинувачення узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Зокрема у справі «Хужін та інші проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що положення ч.2 ст. 6 Конвенції (презумпція невинуватості) спрямоване на те, щоб убезпечити обвинувачену особу від порушень її права на справедливий суд упередженими твердженнями, що тісно пов`язані з розглядом її справи в суді.

За таких обставин, суд вважає, при здійсненні судового розгляду кримінального провадження в межах поданого прокурором обвинувального акту, в якому зазначається як учасник скоєння кримінального правопорушення особа, щодо якої відсутні відомості про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження або наявність обвинувального вироку, що набрав законної сили, не представляється за можливе реалізувати її право на захист загалом. Тому, такий виклад обвинувачення щодо ОСОБА_5 є неприпустимим, оскільки містить посилання на вчинення злочину також іншою особою, яка не є обвинуваченим в даному кримінальному провадженні та вказують на порушення вимог Конституції України та КПК України.

Вищенаведені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, а тому суд вважає, що його слід повернути прокурору для виправлення його змісту та форми згідно з вимогами вказаної статті. Без усунення зазначених недоліків дане кримінальне провадження не може бути призначене до судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.291 КПК України, керуючись ст.ст.314, 315, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Обвинувальний акт по кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 листопада 2019 року.

Суддя ОСОБА_1