Дата документу 27.08.2019 Справа № 320/8686/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1517/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/8686/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (дистанційно),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисників обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 вересня 2019 року включно.

Встановлено ОСОБА_8 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Після внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати до Мелітопольського міськрайонного суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, а саме за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; докласти зусиль до пошуку роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Згідно зі змістом судового рішення, до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 19 жовтня 2018 року надійшов затверджений обвинувальний акт від 18 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні №0000619 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2019 року суддя ОСОБА_1 прийняв до свого провадження матеріали кримінального провадження №0000619 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

05.08.2019 року закінчується строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку із цим прокурор просить продовжити строк тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки не вбачає підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі захисники, не погоджуючись із рішенням суду, вважають його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів зазначають, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме обставини, передбачені ст.178 КПК України, які враховуються при обранні запобіжного заходу. В постановленій ухвалі суду вказано, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, що суперечить наданим суду доказам, крім того в матеріалах кримінального провадження маються копії документів, що підтверджують наявність двох дітей та дружини. ОСОБА_8 одружений, має двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання разом з сім`єю, задовільно характеризується за місцем проживання, мав постійне місце роботи. Тобто обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.

На теперішній час, перебуваючи під вартою, у ОСОБА_8 погіршився стан його здоров`я. В матеріалах кримінального провадження є витяг із історії хвороби, в якому зазначено, що ОСОБА_8 хворий на вірусний гепатит С. Через погіршення клінічного стану потребує дообслідування та стаціонарного лікування.

Також суд не врахував, що ОСОБА_8 , знаходячись під домашнім арештом, не буде переховуватися від суду, знищувати будь-які речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Тобто немає в наявності ризиків, у відповідності до вимог ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_8 буде здійснювати вищевказані дії.

Крім того, суд першої інстанції встановив заставу, але не врахував майновий та сімейний стан ОСОБА_8 , що не він, ні члени його родини не зможуть внести таку велику суму на відповідний рахунок, не враховані і інші данні про його особу, про стан здоров`я, та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Тобто такий запобіжний захід в такому розмірі застави не може бути обраний ОСОБА_8 та не відповідає вимогам ст.182 КПК України.

На підставі викладеного, просять скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

За змістом ст.199 КПК України, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання особи під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою.

Зі змісту ухвали суду випливає, що під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи сторони захисту є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, вислухана думка прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_8 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені у клопотанні ризики не зменшились та існують на даний час.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року, на яке послався слідчий суддя, Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд першої інстанції перевірив доводи клопотання прокурора щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 на даний час обвинувачується у злочину, який відносяться до тяжких злочинів, що в свою чергу вказує на наявність ризику переховування від суду, а обізнаність про адресу проживання потерпілого та свідків робить надто високим ризик незаконного впливу на них збоку обвинуваченого, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді, тому на цей час ризик існує.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, вчинення яких стало для нього джерелом для існування, та свідчить про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також судом враховано стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що посилання сторони захисту на відсутність заявлених ризиків не відповідає дійсності, оскільки існування цих ризиків перевірялося і під час обрання обвинуваченим вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, які на теперішній час не зменшились і не перестали існувати.

Не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також і дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції захисників, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Посилання захисника про неможливість перебування під вартою через погіршення стану здоров`я та відсутності лікування в умовах слідчого ізолятору, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки будь-який доказів, які б підтвердили, що обвинувачений через хворобу не може триматися під вартою, апеляційному суду не було надано, у тому числі не було надано ніякої довідки медичної комісії про неможливість тримання його під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту про визначення непомірного розміру застави, що не відповідає майновому та сімейному стану обвинуваченого, то вони є неспроможними.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, суд першої інстанції, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, матеріального становища обвинуваченого, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, встановивши, що застава у вигляді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, визначив заставу в мінімальних її межах, встановлених для тяжких злочинів, оскільки саме такий розмір застави може гарантувати виконання обвинуваченим покладений на нього обов`язків. З такими висновками не може не погодитись і апеляційний суд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що суд першої інстанції в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, тому апеляційна скарга захисників не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисників-адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 липня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, задоволено клопотання прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23 вересня 2019 року включно, з встановленням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 38420 гривень, - залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4