МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/639/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 81 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, громадянину України, який проживає за адресою АДРЕСА_1 ,
- умовно-достроково звільнено від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,
засуджений ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.

Просить ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року, якою засудженого ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково, скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 у застосуванні до нього положень статті 81 КК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Клопотання засудженого ОСОБА_7 задоволено, звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково на 2 (два) роки 8 (вісім) днів невідбутого строку основного покарання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора. Вважає постановлену ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
На переконання апелянта, представником Державної установи «Вознесенська виправна колонія №72» необґрунтовано зазначено, що засуджений ОСОБА_7 сумлінним ставленням до праці та доброю поведінкою довів своє виправлення, оскільки засуджений перебуває в колонії з 6 травня 2019 року, в зв`язку з чим неможливо встановити його ступінь ресоціалізації.
Вказує, що засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований до промислової зони установи, що позбавляє можливості об`єктивно з`ясувати його ставлення до праці.
Посилаючись на матеріали особової справи, вказує, що засуджений ОСОБА_7 має 2 стягнення, які пов`язані з порушенням розпорядку дня установи та правил локалізації.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_7 засуджений вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2009 року за частиною 1 статті 115 КК України до 12 років 6 місяців позбавлення волі.
Задовольняючи клопотання засудженого суд прийшов до висновку, що сумлінним відношенням до праці та поведінкою засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення засудженого, який просив залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали судового провадження та матеріалами особової справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно статті 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання до осіб, що відбувають покарання, зокрема, і у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до положень пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно до вимог статті 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Системний аналіз Кримінального та Кримінально-виконавчого законодавства України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», свідчить про те, що висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання. Отже, виправлення засудженого передбачає такі зміни у його поведінці та особистості, які дають підстави вважати, що він у разі застосування цієї пільги спроможний свідомо дотримуватись соціальних норм життя та не має установок на повернення до злочинної діяльності. Оцінка ступеню виправлення повинна ґрунтуватися не лише на юридичних критеріях, але й враховувати весь комплекс педагогічних га психологічних аспектів оцінки особистості, які мають підстави вважати, що у засудженого сформувалась соціально визначена самоврегульована поведінка. Сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 Кримінально-виконавчого кодексу України (надалі КВК України), але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни. Сумлінне ставлення до праці це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків відповідно до статей 59, 60, 118 КВК України, покращення кількісних та якісних показників роботи, підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе дотримання правил техніки безпеки тощо. Сумлінне ставлення до праці передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, участь у вирішенні питань організації праці, відшкодування збитків, заподіяних злочином, та надання матеріальної допомоги сім`ї або виплати аліментів.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Вказані вимоги закону та роз`яснення суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого належним чином не дотримався.
Висновки суду першої інстанції про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 не ґрунтуються на законі, не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.
Як слідує з матеріалів особової справи, а саме із виписки з протоколу засідання комісії Краснолучанської ВК по переведенню на дільницю соціальної реабілітації №24 від 9 грудня 2015 року (а.с. 60), рішенням комісії встановлено, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення та переведенню на дільницю соціальної реабілітації не заслуговує.
Згідно характеристики від 13 грудня 2018 року (а.о.с. 91), адміністрація Краснолучанської ВК дійшла висновку, що до засудженого ОСОБА_7 застосувати акт помилування є недоцільно.
Як слідує із даних характеристики від 5 червня 2019 року (а.с. 6), засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований на виробничій зоні.
Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення (а.с. 7), засуджений в період відбування покарання піддавався стягненням за: порушення розпорядку дня та самовільна зміна спального місця, що свідчить про схильність останнього до вчинення порушень вимог режиму утримання засуджених.
Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання не свідчать про його сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.
Хоча стягнень, які були застосовані до засудженого погашені в установленому законом порядку, однак, висновок про сумлінну поведінку і ставленням до праці суд повинен робити після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого за весь період відбування покарання.
Заохочення у зв`язку з цим, самі по собі не доводять виправлення засудженого в сенсі положень частини 2 статті 81 КПК України, та як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.
За наведеного, висновки суду першої інстанції щодо можливого умовно-достроково звільнення засудженого ОСОБА_7 є безпідставними.
Невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи вплинула на неправильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме статті 81 КК України.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги прокурора є прийнятними, тому, відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 407, пункту 2 частини 1 статті 409, статті 411 КПК України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з постановленням нової ухвали.
Оскільки дані про особу засудженого ОСОБА_7 не доводять того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, то його клопотання про умовно-дострокове звільнення не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 376, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 424, 532, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 липня 2019 року про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання за вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12 жовтня 2009 року скасувати та постановити нову ухвалу.
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: