Справа № 140/171/13-к
ПОСТАНОВА
Іменем України
04 грудня 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького районного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді- ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі- ОСОБА_4 ,

за участю: прокурора- ОСОБА_5 , представника потерпілих- ОСОБА_6 , захисників- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у попередньому засіданні в залі суду м. Вінниці заяви про самовідвід головуючої та членів колегії у кримінальні справі за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, які передбачені ч.ч. 4,5 ст. 191 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, який передбачений ч.5 ст. 191 КК України, -

УСТАНОВИЛА:
11.06.2019 до провадження Вінницького районного суду Вінницької області на підставі постанови судді Вінницького апеляційного суду від 10.06.2019 надійшла вищевказана кримінальна справа.

18.06.2019 Постановою колегії суддів Вінницького районного суду Вінницької області дана справа призначена до попереднього розгляду в засіданні на 09.07.2019.

В даному попередньому засіданні кожен з колегії суддів заявив собі самовідвід у даній кримінальній справі на підставі п.4 ч.1 ст. 54 КПК в редакції 1960 року, у зв`язку з надходженням 28.10.2019 до Вищої Ради Правосуддя скарг на суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від потерпілих- ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щодо, на їх думку, умисного або внаслідок недбалості істотного порушення норм процесуального права під час здійснення суддями правосуддя, що унеможливило учасникам судового процесу реалізацію наданих ним процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; безпідставного затягування або невжиття суддями заходів щодо розгляду справи протягом строку , встановленого законом при розгляді даної кримінальної справи. Та оскільки на даний час вищезазначені скарги потерпілих перебувають на розгляді ВРП і рішень щодо яких не прийнято, що, в свою чергу, може викликати сумніви в учасників як даної кримінальної справи, так і у стороннього спостерігача, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, щодо об`єктивності та неупередженості суддів при прийняті у подальшому процесуальних рішень по даній справі.

Прокурор ОСОБА_5 не заперечувала проти задоволення заяв про самовідвід колегії суддів.

Представник потерпілих -адвокат ОСОБА_6 в засіданні пояснив, що заявлення самовідводу є суб`єктивним правом члена складу суду, тому проти задоволення заявлених самовідводів не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 зазначили, що вважають заявлення колегією суддів самовідводів за вказаних в заявах обставин є об`єктивним, та саме таким чином, на їх думку, мали вчинити судді за даних обставин, а тому заяви підлягають задоволенню. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 вказав, що розцінює подання таких скарг на суддів як спосіб тиску на суд.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 не заперечує проти задоволення заявлених самовідводів.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечив проти задоволення заявлених самовідводів, хоча мотивів не привів.

Потерпіла ОСОБА_13 в дане засідання не з`явилася , згідно поданої на адресу суду письмової заяви, просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Потерпілі- ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в дане засідання не з`явилися з невідомих причин, хоча були повідомлені про засідання належним чином. Будь-яких заяв від них щодо причин неявки в судове засідання на адресу суду не надходило.

Вислухавши міркування присутніх учасників кримінальної справи, оглянувши матеріали справи , колегія судів вважає що заяви про самовідвід суддів підлягають до задоволення виходячи з такого.

Колегією суддів установлено, що 28.10.2019 до Вищої Ради Правосуддя надійшли три скарги : на головуючу та членів колегії- суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від потерпілих- ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , щодо на їх думку, умисного або внаслідок недбалості істотного порушення суддями норм процесуального права під час здійснення правосуддя по даній справі, що унеможливило учасникам судового процесу реалізацію наданих ним процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; безпідставного затягування або невжиття суддями заходів щодо розгляду справи протягом строку , встановленого законом при розгляді даної кримінальної справи.

Відповідно до положень, викладених в п.4 ч.1 ст. 54 КПК в редакції 1960 року, суддя не може брати участі в розгляді кримінальної справи, зокрема, якщо при наявності інших обставин, які викликають сумнів в об`єктивності судді.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначаються завдання суду. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини .

Так, у справі "П`єрсак проти Бельгії" ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця.

Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості суддів у розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд.

Таким чином, на основі зазначеного вище можна зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти.

Щодо суб`єктивної складової цього поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу під час об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Суб`єктивними обставинами, за наявності яких можна зробити висновок про невідповідність суду вимогам неупередженості, є, наприклад, висловлювання голови суду по суті правової проблеми у засобах масової інформації до свого головування у судовому органі, покликаному вирішити справу («Сандер проти Сполученого Королівства»); не реагування судді на расистські висловлювання присяжних («Ремлі проти Франції») тощо. Так, у рішенні у справі «Бушемі проти Італії» було визнано порушення суб`єктивного критерію неупередженості суддів, адже голова суду, в якому мала розглядатися справа, у пресі вжив висловлювання, які натякали на негативну оцінку заявника, ще до того, як суд під його головуванням повинен був винести рішення у справі. З огляду на це ЄСПЛ наголосив, що судді при виконанні ними службових обов`язків мають бути стриманими, щоб гарантувати репутацію безстороннього судочинства.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного та кримінального процесу.

При вирішенні, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії»).

Так, статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Вказане випливає з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до якого об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає , що наразі при оцінці безсторонності суддів по розгляду даної кримінальної справи постав об`єктивний аспект.

Тому , з метою виключення будь-яких сумнівів в учасників даної кримінальної справи щодо об`єктивного її розгляду суддями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та об`єктивності майбутніх процесуальних рішень у даній справі, а також для забезпечення умов, за яких у будь-кого стороннього спостерігача не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, колегія суд приходить до висновку, що заяви суддів про самовідвід від участі в розгляді даної кримінальної справи слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суд вважає за необхідне передати кримінальну справу до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого складу суддів, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 КПК в редакції 1960 року.

Керуючись ст. ст. 56,57 КПК в редакції 1960 року, колегія суддів-

ПОСТАНОВИЛА:
Заяви головуючої судді ОСОБА_1 та членів колегії - суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, які передбачені ч.ч. 4,5 ст. 191 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, який передбачений ч.5 ст. 191 КК України, - задовольнити.

Відвести головуючу суддю- ОСОБА_1 та членів колегії- суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від розгляду даної кримінальної справи.

Кримінальну справу передати до канцелярії Вінницького районного суду Вінницької області для визначення іншого складу суддів, який визначається у порядку, встановленому частиною третьою статті 16-2 КПК в редакції 1960 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуюча- суддя : ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3