Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/2552/17
У Х В А Л А
11.06.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого -судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , представника потерпілих ОСОБА_5 , за наслідками розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження № 00003693 від 14.04.2017 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Виноградівського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.125 та ч.2 ст.125 КК України.

Прокурор, представник потерпілих та обвинувачений висловили думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та подані до нього матеріали суд приходить до наступного.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься, згідно з п.10 ч.1 ст. 7 КПК України, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення: вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат: обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження: обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КІІК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110, ч.2 ст. 291 КПК України виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, які їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, мають міститися в обвинувальному акті.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь його тяжкості.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення мас суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, виражених у формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Так, згідно обвинувального акту від 23.08.2017 року 15 березня 2017 року, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на території дворогосподарства, а саме на огороді за будинком АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні на ґрунті тривалих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_6 , підійшов до останньої яка у той час знаходилася на вище вказаному огороді разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 , де діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс кулаком правої руки ОСОБА_6 один удар в область голови, внаслідок чого ОСОБА_6 втратила рівновагу та впала на землю.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: садна шкірних покровів нижньої губи справа, садна-подряпини шкірних покровів в ділянці носо-губної складки зліва та підборіддя зліва, які.не спричинили розлад здоров`я і по дій ознаці згідно п.2.3.2 «б» « Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я; забою головного мозку легкого ступеня (згідно записів в медичній документації), які спричинили розлад здоров`я понад 6 але не більше 21 дня і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «а» «Правил судово-медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №200 від 23.06.2017.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, 15 березня 2017 року, близько 12 години 05 хвилин, ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень, підбіг до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де знаходячись на території дворогосподарства, а саме на огороді за будинком АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні на ґрунті тривалих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_7 , підбіг до останнього, який в той час знаходився на огороді вище вказаного дворогосподарства, де діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, правою обутою ногою наніс один удар у область живота ОСОБА_7 , внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю.

Після чого ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на спричинення тілесних пошкоджень , підійшов до лежачого ОСОБА_7 , який намагався піднятись на ноги, і своєю правою обутою ногою наніс ще три удари в область лівого передпліччя та в ділянку лівого ліктьового суглобу лежачого ОСОБА_7 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: синця шкірних покровів лівого передпліччя в верхній третині по задній поверхні, забою м`яких тканин в ділянці лівого ліктьового суглобу, що супроводжувались набряком, які не спричинили розлад здоров`я і по цій ознаці згідно п.2.3.2 «б» «Правил судово- медичного визначення степені тяжкості тілесних пошкоджень», затверджених «Наказом №6» МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні пошкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 201 від 23.06.2017.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Проте обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки формулювання обвинувачень у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінальних правопорушень, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91. ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, не розрізняють цих термінів, їх значення, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту, потерпілого і суд щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, процесуальні можливості прокурора при підтриманні державного обвинувачення. унеможливлюють правильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а в решті - виконання завдань кримінального провадження.

Для встановлення події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого. форми вини, мотиву, мети, правової кваліфікації, ступеня суспільної небезпечності кожного кримінального правопорушення істотне значення мають відомості про особи потерпілих і обвинуваченого. їх взаємовідносини, взаємовідносини їх родин, що мешкають поряд, причини неприязні між ними, умови, які перешкоджають їх припиненню: події, які передували конфлікту між обвинуваченим і потерпілими 15.03.2017 р., причина конфлікту, дії кожного з учасників конфлікту, свідків у їх послідовності і взаємозв`язку: момент, місце, причина, мета, кількість і наслідки нанесення ударів учасниками конфлікту одне одному. їх взаємне розташування при цьому, наявні у кожного з них тілесні ушкодження, а також всі інші обставини, які можуть мати значення для кримінального провадження і до встановлення яких зобов`язує слідчого і прокурора не виконаний ними припис ч.2 ст. 91 КПК України.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі і висунута стороною захисту, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Така невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України обмежує право сторони захисту обстоювати свої законні інтереси, стороні обвинувачення - можливість доводити обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті, і спростовувати версію сторони захисту, позбавила суд можливості дати оцінку обставинам, на які вказував обвинувачений, оскільки в такому разі він був би змушений вийти за межі обвинувачення, окреслені в обвинувальному акті.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно ч.3 ст.415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Приймаючи до уваги, що ухвалою апеляційного суду від 02.04.2019 року встановлено, що вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, відтак зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків у розумні строки.

Керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст. 125 та ч.2 ст.125 КК України у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України повернути прокурору.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1