Номер провадження: 11-кп/813/698/19
Номер справи місцевого суду: 501/1619/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2018 року відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва, Російської Федерації, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , постійного місця мешкання не має, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції. Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 було визнано винним у у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, і призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому обчислюється з 20.03.2018 року, з моменту його затримання з урахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення експертних досліджень в дохід держави в розмірі 10783,2 грн.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 18.03.2018 року, в період з 19 год. до 22 год., ОСОБА_9 прибув до місця мешкання ОСОБА_7 , а саме до підвального приміщення, розташованого між 2 та 3 під`їздами будинку АДРЕСА_2 , де в цей час знаходився ОСОБА_7 . Після чого, в процесі спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 сталась сварка, під час якої ОСОБА_7 застосував фізичне насильство до ОСОБА_9 , а саме: діючи з непрямим умислом, тобто не бажаючи настання смерті останньому, але свідомо припускаючи її настання, не маючи на меті позбавлення життя ОСОБА_9 , але байдуже ставлячись до такого наслідку, можливість якого ОСОБА_7 міг свідомо допускати, дістав кухонний ніж, загальною довжиною 22 см, з ручкою довгастої форми, яка по всій довжині обмотана ізоляційною стрічкою синього і зеленого кольору, клинок ножа довжиною 11,9 см, який він мав при собі, та наніс потерпілому вказаним ножем один удар в область лівої частини грудної клітини, тобто здійснив поранення життєво важливих органів потерпілому, в результаті чого спричинив ОСОБА_9 проникаюче колото-різане поранення грудної клітини з непрохідним ушкодженням осердя, яке за критерієм небезпечності для життя визначається як тяжке тілесне ушкодження, від якого останній, намагаючись втекти після отриманого поранення, пройшов по підвальному приміщенню вказаного будинку в сторону виходу близько 20 метрів, після чого впав та в проміжок між 20 - 30 хвилин і не більш 40 - 50 хвилин, помер. Згідно висновку експерта №4/67 від 26 квітня 2018 року смерть ОСОБА_9 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленим прохідним колото-різаним пораненням огруддя з непрохідним пораненням серця, яке в своєму перебігу призвело до гемотампонади осердя (скупчення крові в порожнині навколосерцевої сумки) і внутрішньоплевральної кровотечі, що й з`явилося безпосередньою причиною смерті. Смерть ОСОБА_9 могла настати 18 березня 2018 року з 18 год. до 24 год.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів осіб, яка їх подали. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 зазначив, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням виправдального вироку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи з наступних підстав:

- під час судового розгляду ОСОБА_7 надав суду відверті і правдиві свідчення, які не відрізняються від свідчень наданих ним під час досудового слідства, та які підтверджуються відеозаписом слідчого експерименту за участю експерта, з огляду на що він не мав умислу на умисне вбивство ОСОБА_9 , оскільки захищався від нападу останнього, який намагався вчинити фізичну розправу над підзахисним, а вчиненні ОСОБА_7 дії були лише самозахистом по відношенню до ОСОБА_9 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння та був агресивно налаштований.

- обвинувачений ОСОБА_7 перебував у стані необхідної та допустимої самооборони і тому не має наслідків кримінальної відповідальності.

Посилаючись на такі доводи, захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції від 21.12.2018 року та ухвалити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали доводи наведені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти вимог захисника та просила залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , не зважаючи не невизнання ним своєї вини у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, зокрема:
- протокол огляду трупу (а.с. 125-144);

- направлення трупу ОСОБА_9 для проведення судово-медичного обстеження (а.с. 148);

- заяву ОСОБА_7 , в якій він виклав обставини вчиненого кримінального правопорушення (а.с. 149);

- лікарське свідоцтво про смерть №67 від 21 березня 2018 року (а.с. 154), відповідно до якого безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 стала гемотампонада осердя, яка утворилась внаслідок прохідного колото-різаного поранення огруддя, непрохідного пошкодження серця;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) від 26 квітня 2018 року № 67 (а.с. 159-172), відповідн до якого, смерть ОСОБА_9 перебуває в прямому причинному зв`язку з виявленим прохідним колото-різаним пораненням огруддя з непрохідним пораненням серця, яке в своєму перебігу призвело до гемотампонади осердя (скупчення крові в порожнині навколосерцевої сумки) і внутрішньоплевральної кровотечі, що і стало безпосередньою причиною смерті. Смерть ОСОБА_9 могла настати 18 березня 2018 року у проміжок з 18-00 до 24-00 годин;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) №333/67 від 22 березня 2018 року (а.с. 166), відповідно до якого кров трупа ОСОБА_9 належить до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО;

- актсудово-медичного дослідження (обстеження) №1518/67 від 26 березня 2018 року (а.с. 167), відповідно до якого при судово-токсикологічному дослідженні крові, сечі від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації: в крові -3,44‰, в сечі 4,27‰;

- акт судово-медичного-гістологічного дослідження №923/67 від 04 квітня 2018 року (а.с. 168), з урахуванням якого можливо дійти висновку про те, що з моменту отримання колото-різаного ушкодження до моменту настання смерті пройшов невизначений проміжок часу, орієнтовно від 20 - 30 хвилин і не більш 40 - 50 хвилин;

- акт судово-медичного дослідження (обстеження) №153 від 30 березня 2018 року (а.с. 169-172) з якого вбачається, що на клапті шкіри передньої поверхні грудної клітини зліва, вилученого від трупу ОСОБА_9 , розташоване одне колото-різане пошкодження, яке могло бути утворене плоским колючо-ріжучим предметом типу ножа, клинок якого має обушок з добре вираженими ребрами, гостре лезо і ширину зануреної частини не більше 2,2 см. На фрагменті грудної клітини розташоване наскрізне пошкодження, яке є колото-різаним. На стінках ушкодження траси не відобразились;

- висновок експерта від 26 квітня 2018 року №4/67 (а.с. 173-176), з якого вбачається, що при дослідженні трупу ОСОБА_9 виявлені різного роду тілесні ушкодження;

- протокол пред`явлення речей для впізнання, відповідно до якого ОСОБА_7 впізнав ніж, яким він 18 березня 2018 року заподіяв тілесне ушкодження ОСОБА_9 (ніж, який впізнав ОСОБА_7 , був вилучений 19 березня 2018 року під час огляду підвального приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с. 203-205);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_2 , (підвальне приміщення), під час якого обвинувачений відтворив дії, обстановку та обставини вчиненого кримінального правопорушення (а.с. 198-201);

- протокол огляду предметів - одягу, в якому виявлено труп ОСОБА_9 (а.с. 206), долученого до кримінального провадження в якості речових доказів (а.с. 207);

- протокол огляду предметів від 19.03.2018 р. (а.с. 145), долучених до кримінального провадження в якості речових доказів (а.с. 146);

- висновок судової медико-криміналістичної експертизи від 12 червня 2018 року №307 (а.с. 211-219), колото-різане ушкодження на одязі ОСОБА_9 відповідає по локалізації і механізму утворення колото-різаному ушкодженню на його тілі, тобто пошкодження утворені одночасно і могли бути заподіяні клинком наданого на експертизу ножа, є результатом однієї дії. Колото-різане ушкодження на одязі і тілі ОСОБА_9 є результатом одного впливу;

- висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №53 від 14 червня 2018 року (а.с. 226-235), згідно з яким молекулярно-генетичним аналізом ДНК встановлено, що кров, виявлена на клинку кухонного ножа, вилученого 19 березня 2018 року під час огляду місця події за зазначеною адресою (об`єкт № 3) може належати потерпілому ОСОБА_9 , з ймовірністю 99,9999999 %, тобто ймовірність випадкового збігу генетичних ознак крові, виявленої на клинку кухонного ножа, вилученого 19 березня 2018 року під час огляду місця події за зазначеною адресою та зразка крові на марлі потерпілого ОСОБА_9 , складає 4,2x10'20; Біологічний матеріал, виявлений на ручці кухонного ножа, вилученого 19 березня 2018 року під час огляду місця події за зазначеною адресою (об`єкт № 4), може належати підозрюваному ОСОБА_7 , з ймовірністю 99,99999 %, тобто ймовірність випадкового збігу генетичних ознак біологічного матеріалу, виявленого на ручці кухонного ножа, вилученого 19 березня 2018 року під час огляду місця події та зразка рідкої крові підозрюваного ОСОБА_7 складає 5,1х10'19.

Дослідивши та належним чином оцінивши наведені докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що правова позиція обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 є способом захисту та обрана ним з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Отже, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував наявність пом`якшуючої обставини, відповідно до положень ст. 66 КК України, як сприяння досудовому розслідуванню та суду у встановленні істини у справі.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд першої інстанції зазначив, що він враховує вік обвинуваченого та задовільний стан його здоров`я, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків в місті його постійного проживання, відсутність в нього родини та утриманців, відсутність постійного місця роботи, незадовільний майновий стан, відсутність у нього судимостей.
При таких обставинах, суд 1-ої інстанції вважав, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе лише в місцях позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, покарання обвинуваченому судом 1-ої інстанції призначено з урахування обставин справи, при цьому, зважаючи на його сприяння у розкритті злочину, а також доведення під час судового розгляду наявності у обвинуваченого умислу у формі непрямого умислу на умисне вбивство ОСОБА_9 , суд першої інстанції призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, та на думку апеляційного суду воно є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про перебування обвинуваченого ОСОБА_7 у стані необхідної оборони та відсутності в його діях ознак, інкримінованого злочину, апеляційний суд знаходить такі доводи необґрунтованими, та таким, що спростовані дослідженими в суді першої інстанції доказами, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення покарання, є законним і справедливим, а покарання йому правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення виправдувального вироку - немає.

Доводи захисника ОСОБА_8 , наведені у апеляційній скарзі, щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, колегія суддів вважає безпідставними, адже стороною захисту не наведено жодного доказу на їх обґрунтування.
Відповідно до припису п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3