Справа № 128/3292/18
ВИРОК
Іменем України
23 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження по обвинувальному акту № 0001051 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого

за ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2018 року, близько 14 год. 00 хв., ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи з корисливих спонукань, без дозволу власника, через відчинену хвіртку, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_5 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до будинку, піднявши металеву дверну клямку, відчинив вхідні двері та проник до будинку, де зі столу однієї з кімнат викрав телевізор марки «JVC» чорного кольору, модель «AV-K14T2», вартістю, згідно висновку експерта № 732 від 15.11.2018 року, 600 грн. 00 коп. та цифровий ефірний приймач марки «Trimax» чорного кольору, модель «TR-2012HD», вартістю, згідно вказаного висновку, 440 грн. 00 коп., після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 1040 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнав повністю, пояснивши, що 07.11.2018 року, в обідню пору, він зайшов до свого сусіда, ОСОБА_5 , з яким в нього нормальні стосунки; він часто бував в нього дома, бачив, де знаходився телевізор. Знаючи, що потерпілий в той час перебуває на базарі, він відкрив хвіртку, підійшов до веранди, відкрив клямку дверей та взяв телевізор з кімнати, який поклав в сумку, яку взяв перед цим. Сумку з телевізором він приніс до себе додому та дивився його сам, оскільки брат, з яким він проживає, не дозволяє йому дивитися телевізор. Тітка потерпілого викликала поліцію, а перед цим вона прийшла до нього, щоб забрати телевізор, але він не віддавав тому, що хотів, щоб прийшов сам потерпілий; з ним він би мирно вирішив це. В подальшому він вирішив всі питання з потерпілим, який не має до нього будь яких претензій. Про скоєне ним він жалкує, просить суд його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що знайомий з обвинуваченим; 07.11.2018 року, коли він йшов з базару, то побачив, що з його двору виходить обвинувачений з сумкою. Коли він зайшов до хати, то побачив, що на столі немає телевізора. Згодом обвинувачений повернув йому телевізор; претензій до нього він не має та не наполягає на суворій мірі покарання.

Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого, доказів на підтвердження наявності судових витрат і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку він буде позбавлений можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На думку суду дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії тяжких, особу винного, те що він раніше несудимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; згідно повідомлення КЗ «ВОПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» № 20/5219 від 16.11.2018 року, ОСОБА_4 перебував на стаціонарній військовій експертизі з 12.10.1979 року по 16.10.1979 року з діагнозом: «Дебільність помірно виражена». Згідно досудової доповіді, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (в т.ч. для окремих осіб). Також, суд враховує думку потерпілого щодо міри покарання обвинуваченому, згідно якої він не наполягає на суворій мірі покарання, оскільки претензій будь якого характеру до ОСОБА_4 він не має.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд встановив: щире каяття, визнання вини та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винного дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі, з застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні
покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який
визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати
вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення
покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи
законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації
покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення
засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Питання щодо речових доказів суд не вирішує, оскільки таких доказів стороною обвинувачення суду надано не було.

З обвинуваченого підлягають до стягнення на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.11.2018 року накладено арешт на речі, що були вилучені під час огляду по АДРЕСА_1 в громадянина ОСОБА_4 , а саме: телевізор марки «JVC» чорного кольору, модель «AV-K14T2» та цифровий ефірний приймач марки «Trimax» чорного кольору, модель «TR-2012HD».

Оскільки вироком суду закінчується судовий розгляд кримінального провадження, одночасно з ухваленням судового рішення, суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 174, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи в розмірі 572 грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_1