19.06.2019
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
19 червня 2019р. Справа №642/3630/19 Провадження 1-кп/642/609/19
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ;

За участі сторін: Прокурора ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_4
Захисник ОСОБА_5
Перекладач ОСОБА_6
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному правопорушенні за статтею ст.289 ч.1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м.Харкова перебуває обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України.
Вимогами статті 315 ч.3 КПК України визначено: Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Суд, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також враховуючи те, що він обвинувачується у злочину, вчиненому з корисливих мотивів, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень, та можливість в разі зміни запобіжного заходу переховуватися від суду, та вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та домашній арешт.
Таким чином, суд вважає доцільним продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 331, 336, 372, 392 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити терміном на 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_4 , до «24.00» год. 17 серпня 2019р. з триманням обвинуваченого в установі кримінально-виконавчої системи України.
Копію ухвали надіслати для виконання органу пробації, закладу кримінально-виконавчої системи України, для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1