Ухвала

іменем України
19 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 639/1252/17

провадження № 51-3694ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 червня 2019 року.
Короткий зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі КК), та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 травня 2017 року уточнено вирок цього суду, доповнено його мотивувальну частину абзацом 10 такого змісту: «Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, має постійне місце проживання та реєстрації, за якими характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася».
Харківський апеляційний суд ухвалою від 18 червня 2019 року апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вказані вирок та ухвалу без зміни.
Як установив Cуд, 17 серпня 2016 року об 11:00 ОСОБА_5 , яка за попередньою домовленістю доглядала за дитиною ОСОБА_6 , разом із дитиною направилися на прогулянку до парку на вул. Тімірязєва у м. Харкові, де зустріла компанію раніше їй не знайомих чоловіків, з якими почала вживати алкоголь. Надалі ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, дістала немовля із коляски та взяла його на руки. Діючи з необережністю, а саме зі злочинною недбалістю, сидячи на лавці ОСОБА_5 заснула та не втримала в руках малолітнього ОСОБА_7 , який впав на землю, вдарившись головою.Через деякий час прокинувшись, ОСОБА_5 , байдуже ставлячись до можливого настання наслідків у результаті падіння, не вчинила ніяких дій, спрямованих на надання необхідної першочергової медичної допомоги, і, не цікавлячись станом здоров`я малолітнього ОСОБА_7 , пішла додому. Того ж дня ОСОБА_7 було доставлено до медичного закладу, де йому було надано кваліфіковану медичну допомогу. В результаті діяння ОСОБА_5 ОСОБА_7 заподіяно тяжких і легких тілесних ушкоджень.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити судові рішення та застосувати положення ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з установленням іспитового строку та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що місцевий суд при призначенні ОСОБА_5 покарання належним чином не врахував даних про особу винної, безпідставно визнав обтяжуючою покарання обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та, призначаючи найсуворіший вид покарання, передбачений ст. 128 КК, свого рішення не мотивував. Крім того, місцевий суд, на думку захисника, порушив права засудженої, оскільки розглянув клопотання прокурора про уточнення вироку в частині даних, що характеризують особу засудженої, без її участі. Апеляційний суд, на думку захисника, порушив права засудженої, оскільки розглянув провадження за відсутності потерпілої, і своєї ухвали усупереч вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) належним чином не мотивував.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та копії оскаржених судових рішень, Суд дійшов висновку, що подана скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, доведеність цього обвинувачення та юридично-правова оцінка діяння за ст. 128 КК у касаційній скарзі не оспорюються. Кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як випливає зі змісту ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи із тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.
У цьому провадженні таких підстав судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено.
Як убачається з копії вироку місцевого суду від 07 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 травня 2017 року, призначаючи ОСОБА_5 захід примусу, що належить відбувати реально, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який в силу ст. 12 КК є злочином невеликої тяжкості. Крім того, суд зважив на особу винної, яка на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружена, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.
Також суд урахував обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на ці обставини в їх поєднанні суд дійшов умотивованого висновку про неможливість попередження вчинення нових злочинів та виправлення ОСОБА_5 без її ізоляції від суспільства. При цьому, місцевий суд призначив ОСОБА_5 покарання в межах санкції ст. 128 КК, яке не є максимальним за своїм розміром. За таких обставин, правових підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість немає.
Твердження захисника про те, що судом безпідставно визнано обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, спростовується показаннями ОСОБА_5 в суді першої інстанції, де, як убачається з копії вироку, вона повідомила, що того дня у компанії чоловіків випила близько 50 грам горілки, пляшку якої сама ж придбала у магазині.
Не ґрунтуються на вимогах закону доводи захисника, про порушення прав засудженої під час розгляду клопотання прокурора про уточнення вироку в частині даних, що характеризують її особу, які полягали в тому, що вона під час розгляду клопотання не була присутня, що позбавило її права надати відомості, які характеризують її особу, або подати будь-які заперечення. Як вбачається зі змісту ухвали місцевого суду засуджена була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду клопотання, однак в судове засідання не з`явилась. При цьому, за змістом ст. 379 КПК в такому судовому засіданні суд не вирішує питання про встановлення нових фактів чи обставин, які можуть мати значення для кримінального провадження, а виходить із даних встановлених до постановлення ним кінцевого рішення та лише виправляє допущені в ньому описки.
Крім того, як видно з копії оспорюваної ухвали, аналогічні за змістом доводи сторони захисту були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд належним чином розглянув їх і, визнавши неспроможними, відмовив у задоволенні заявлених ОСОБА_5 вимог, навівши переконливе обґрунтування та підстави прийнятого рішення.
Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про порушення прав засудженої, оскільки судом апеляційної інстанції розглянуто провадження за відсутності потерпілої. Так, з копії ухвали апеляційного суду вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 вироку суду в апеляційному порядку не оскаржувала, їй було повідомлено про час та місце апеляційного розгляду, однак до суду вона не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила. Частиною 4 ст. 405 КПК не передбачено заборони розгляду провадження судом апеляційної інстанції за відсутності сторін або інших учасників кримінального провадження, якщо вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Вказане положення є особливістю апеляційного розгляду, на відміну від розгляду в суді першої інстанції, а тому доводи захисника щодо порушення апеляційним судом вимог ч. 1 ст. 325 КПК є безпідставними. При цьому, думка засудженої щодо неможливості розгляду справи без участі потерпілої не є обов`язковою для суду.
Усупереч посиланням у касаційній скарзі постановлені щодоОСОБА_5 судові рішення не суперечать ст. 370 КПК. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 не міститься переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 червня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3