У Х В А Л А
Іменем України
05 листопада 2019 року
Шевченківський районний суд м. Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «БЕСТ КОРП», про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0001307 від 10.02.2015 року,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.
Заявник обґрунтовує клопотання тим, що 05.12.2018 року слідчим суддею Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5 за наслідками розгляду клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_6 про накладення арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0001307 від 10.02.2015 року, вказане клопотання задоволено повністю.
Слідчим суддею прийнято ухвалу від 05.12.2018 року якою накладено арешт «на нежитлове приміщення № 144, загальною площею 1206,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення № 145, загальною площею 1137,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення № 151 загальною площею 688,90 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ. вулиця Володимирська, 49А, які на праві приватної власності відповідно до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно належать за «Т.М.М.» - ТОВ».
Серед трьох нежилих приміщень, що фігурують в Ухвалі по справі №761/46475/18, одне належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕСТ КОРП», .
Заявник зазначає, що на даний час в існуванні арешту майна відпала необхідність, а відтак просить слідчого суддю його скасувати.
Заявники в судовому засіданні клопотання підтримали, просили його задовольнити.
Прокурор будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду.
Заслухавши думку заявників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Наказом Головного слідчого управління Національної поліції України від 31.08.2017 року визначено місце розташування другого відділу управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України, проведення досудового розслідування за адресою: м.Київ, вул. Багговутівська, 2, тобто у Шевченківському районі м. Києва.
Отже, клопотання подано до належного суду.
З клопотання та долучених до нього документів вбачається, що арешт на земельні ділянки було накладено з метою збереження речових доказів та можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно до ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Накладення арешту на майно можливе лише за умови наявності підстав вважати, що воно є доказом злочину, що повинно бути встановлено в судовому порядку на підставі достатніх й допустимих доказів, наданих слідчим.
Як визначено у ст.ст. 7, 16 КПК Украі?ни, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здіи?снюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно практики Європеи?ського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння маи?ном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греціі?» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенціі? вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франціі?», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгаріі?», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння маи?ном повинно забезпечити «справедливии? баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретноі? особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальнии? та надмірнии? тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеціі?», пп. 69 і 73, Series A N 52). Має існувати обґрунтоване пропорціи?не співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеи?мс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
З матеріалів клопотання вбачається, що 19.09.2019 року ТОВ «БЕСТ КОРП» стало повноправним власником нерухомого чайна, арешт на яке накладено Ухвалою від 05.12.2018 року, а саме, групи приміщень № 151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 49а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00.
Тобто ТОВ «БЕСТ КОРП» вищевказане нерухоме майно було набуто у результаті його примусової реалізації на торгах у відповідності з чинним законодавством України.
Також, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя в ухвалі виходив з обставин, що є достатні підстави вважати, що нежитлове приміщення є речовим доказом, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.
Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження, серед яких є арешт майна.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже з наданих суду фактичних даних та ухвали слідчого судді про накладення арешту не убачається достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути речовим доказом злочину, за фактом події якого здійснюється досудове розслідування. Також відсутні достатні підстави вважати, що стосовно майна вчинено злочин, відомості за фактом вчинення якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та стосовно якого здійснюється досудове розслідування. Підозри у даній справі повідомлені особам про вчинення злочину, який стосується іншого майна.
Наведені представником фактичні дані свідчать, що процес набуття ТОВ «БЕСТ КОРП» права власності на майно не оскаржений, правовстановлюючі документи в результаті прилюдних торгів не скасовані.
Отже, заявником з урахуванням наведених даних доведено підстави, передбачені ст.174 КПК України, для скасування арешту майна за відсутності обґрунтованих підстав для такого заходу забезпечення, доведено невідповідність майна критеріям ст. 98 КПК України, і доводи представника не спростовані в суді стороною обвинувачення.
При цьому слідчий суддя також враховує відсутність відомостей щодо повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні, відсутність інших передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно.
Натомість відповідно до ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Одночасно вирішуючи клопотання, необхідно врахувати загальні засади застосування заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до Розділу ІІ КПК України, якими передбачено обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи особи потребами досудового розслідування, принцип розумності та співмірності.
За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання, наявність підстав для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту майна у зв`язку з доведеністю заявником, що арешт накладено необґрунтовано, збереження арешту в подальшому порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна і завданнями кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «БЕСТ КОРП», про скасування арешту майна, в межах кримінального провадження № 0001307 від 10.02.2015 року задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «БЕСТ КОРП» (), який був накладений Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2018 року по справі № 761/46475/18, а саме, арешт з нежитлових приміщень № 151, загальною площею 688,90 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вулиця Володимирська, 49А, реєстраційний номер нерухомого майна: 00.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1