Справа № 466/4577/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8

цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, працюючого на посаді мерчендайзера відділу продажів ТОВ «Баядера Логістик», студента 4 курсу стоматологічного факультету ТОВ «Львівський медичний інститут», не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого і проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_5 16 березня 2019 року, приблизно о 20 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), рухаючись ним по вул. Липинського в м. Львові, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Вищевказане кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_5 за таких обставин.

16 березня 2019 року, близько 20 год. 30 хв., обвинувачений ОСОБА_5 , керуючи технічно справним транспортним засобом, марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), рухаючись ним по автодорозі, яка проходить по вул. Липинського в м. Львові від вул. Б. Хмельницького у напрямку центральної частини міста, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами і доповненнями), а саме: пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; підпункти б) і д) пункту 2.3: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; пункт 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; пункт 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Дії обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема, виразились в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, створив небезпеку для руху, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу крайньою правою смугою, перед яким в цей час зменшив швидкість, а згодом зупинився транспортний засіб, що рухався у суміжній лівій смузі, не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який переходив проїзну частину дороги зліва на право, відносно напрямку руху вказаного транспортного засобу по нерегульованому пішохідному переходу, який розташований біля повороту на вул. Бетховена м. Львова, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів 3-7 ребер зліва, закритого перелому тіла лівої лопатки, відкритого відламкового перелому середньої третини обох кісток лівої гомілки, закритого перелому середньої третини обох кісток правої гомілки, переломів поперечних відростків 3 та 4 поперекових хребців, струс головного мозку, рани лівої тім`яної ділянки голови, правої вилично-щічної ділянки, множинних ран та подряпин на обличчі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 83/19 від 04 квітня 2019 року відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

В ході досудового розслідування і в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 16 березня 2019 року у вечірній час він дійсно керував автомобілем марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), який на праві власності належить його вітчиму ОСОБА_9 та яким він керував з дозволу вітчима. Автомобіль був в справному стані та дорожнє покриття в той вечір було сухим. Рухаючись вказаним автомобілем від вул. Б.Хмельницького по вул. Липинського в м. Львові в напрямку центру міста з швидкістю біля 50 км/год. і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, він побачив, що автомобіль, що рухався в такому ж напрямку по лівій смузі руху, зупинився перед вказаним переходом, а він, обвинувачений, продовжив рух та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який прискорив крок і намагався перебігти через пішохідний перехід. Від вказаного наїзду ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Після вчинення наїзду він зупинився, побіг до потерпілого ОСОБА_7 та в подальшому дочекався приїзду працівників патрульної поліції і машини швидкої медичної допомоги. Інкриміноване йому кримінальне правопорушення він вчинив з необережності, у вчиненому він щиро кається та просить його суворо не карати. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування майнової шкоди він визнає повністю, а в частині компенсації за завдану моральну шкоду частково, а саме в розмірі 70 000,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 показав, що 16 березня 2019 року приблизно о 20 год. 25 хв., разом з сином ОСОБА_10 вони повертались додому із гостей та вийшли на автобусній зупинці по вул. Липинського в м. Львові. Після цього, вони направились на пішохідний перехід та стали переходити на протилежну сторону дороги, яка має дві смуги руху в одному напрямку та дві смуги руху в протилежному напрямку. Він, потерпілий, йшов попереду, а син ОСОБА_10 рухався позаду нього. Вони перейшли дві смуги руху в сторону вул. Б.Хмельницького, першу смугу руху автомобілів в протилежному напрямку та, відтак, коли він став переходити останню смугу, то в цей час із за повороту виїхав автомобіль під керуванням обвинуваченого ОСОБА_5 , який рухався з великою швидкістю і який здійснив на нього, потерпілого, наїзд. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні та в даний час продовжує лікуватись амбулаторно. Крім цього, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він став інвалідом першої групи та через стан здоров`я і неможливість працювати він був звільнений з роботи в ПрАТ «Львівобленерго», де працював водієм на СО «Львівенергоавтотранс».

В ході судового розгляду на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_7 .

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового слідства доказами, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Фактичні обставини справи, які підтверджуються цими доказами, не оспорювались в судовому засіданні ні обвинуваченим ОСОБА_5 , ні іншими учасниками судового розгляду.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення повністю і об`єктивно доведена та його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки будучи особою, яка керує транспортним засобом, він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його щире каяття у вчиненому, активне сприяння органу досудового слідства в розслідуванні кримінального правопорушення, часткове відшкодування заподіяної шкоди, позитивні характеристики з місця праці та з місця проживання, однак, враховуючи тяжкі наслідки, які спричинені кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_7 , думку потерпілого та його представника ОСОБА_8 , з цього питання, приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 37 500,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 800 000, 00 грн., які заподіяні йому внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, суд вважає таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що такий позов пред`явлений потерпілим ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_5 та двох цивільних відповідачів: ОСОБА_9 , який є власником автомобіля марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), та страховика - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яке відповідно до полісу №АК/9807615 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 березня 2018 року застрахувало цивільно-правову відповідальність страхувальника з визначенням страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого в розмірі: 200 000,00 грн. - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю; 100 000,00 грн. за шкоду, заподіяну майну.

У відповідності до положень ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується, зокрема, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка, зокрема, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до п. 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами і доповненнями), власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що власником автомобіля марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), є цивільний відповідач ОСОБА_9 , який тривалий час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_5 та є фактично вітчимом останнього.

Володільцем вищевказаного автомобіля, як джерела підвищеної небезпеки, на момент дорожньо-транспортної пригоди 16 березня 2019 року був обвинувачений ОСОБА_5 , який перебуваючи за кермом і рухаючись цим автомобілем порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

З полісу №АК/9807615 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 23 березня 2018 року, копія якого долучена до матеріалів кримінального провадження, видно, шо страхувальником за цим полісом є ОСОБА_9 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» застрахувала цивільно-правову відповідальність ОСОБА_9 , як власника автомобіля марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), а не володільця цього автомобіля на час дорожнього транспортної пригоди.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що цивільно-правову відповідальність за заподіяні потерпілому ОСОБА_7 майнову і моральну шкоду повинен нести обвинувачений ОСОБА_5 .

З показань обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 він визнає частково. Зокрема, він повністю визнає вимоги про стягнення з нього майнової шкоди в розмірі 37 500,00 грн., а також частково визнає вимоги про відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 70 000,00 грн.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та

зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_7 переніс сильні душевні і фізичні страждання, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Через отримані тілесні ушкодження протягом 40 днів він перебував на стаціонарному лікуванні, йому проведено ряд хірургічних операцій та в даний час він продовжує лікуватись амбулаторно. Внаслідок отриманих травм значно змінились умови його життя: він змушений був звільнитись з роботи, не може самостійно себе обслуговувати, вийти на вулицю, він зі сторонньою допомогою вимушений пересувається у візку тощо. В липні 2019 року йому безтерміново визначена перша група інвалідності та за станом здоров`я він потребує постійного стороннього догляду.

Вказані обставини підтверджується як показаннями самого потерпілого ОСОБА_7 , так і показаннями свідків: ОСОБА_11 , яка є сестрою потерпілого, та ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які є його синами.

З огляду на встановлені судом обставини, наведені вище норми матеріального законодавства, враховуючи ступінь і форму вини обвинуваченого ОСОБА_5 , характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , характер немайнових втрат, їх тривалості тощо, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а також стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 118, ч.2 ст. 120 КПК України до процесуальних витрат потерпілого, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу, а саме витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором.

Враховуючи вищезазначені положення кримінального процесуального законодавства, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_5 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 11 000,00 грн. витрат на правову допомогу, пов`язаних з оплатою допомоги представника потерпілого ОСОБА_8 , та в користь держави: 1570,10 грн. витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1/524 від 27 травня 2019 року; 1570,10 грн. витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1/525 від 27 травня 2019 року; 3925,00 грн. витрат за проведення експертизи №2293 від 20 травня 2019 року.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Строк відбування засудженим ОСОБА_5 призначеного покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 37 500,00 грн. (тридцять сім тисяч п`ятсот гривень) у відшкодування майнової шкоди та 500 000,00 грн (п`ятсот тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

У задоволенні решти позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «BMW 530», д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація республіки Литва), який в холі досудового розслідування переданий на зберігання ОСОБА_9 , - повернути його власнику ОСОБА_9 та скасувати арешт на вказаний автомобіль, який був накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2019 року;

- диск «DVD-R» (DATEX), який долучений органом досудового слідства до матеріалів кримінального провадження №0000952 від 17 березня 2019 року, - зберігати при матеріалах цього кримінального провадження.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 :

- на користь потерпілого ОСОБА_7 11 000,00 грн. (одинадцять тисяч гривень) процесуальних витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката ОСОБА_8 ;

- в доход держави 1570,10 грн. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень десять копійок) витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1/524 від 27 травня 2019 року; 1570,10 грн. (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень десять копійок) витрат за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №1/525 від 27 травня 2019 року; 3925,00 грн. (три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять гривень) витрат за проведення експертизи №2293 від 20 травня 2019 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1