Єдиний унікальний номер 205/5919/19
Провадження №1-в/205/460/19
Єд.унік.№205/5919/19
У Х В А Л А

10 грудня 2019 року Ленінський районний суд

м.Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: адвоката ОСОБА_4

представника ДУ «ДВК №89» - ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м.Дніпро, клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства,-

В С Т А Н О В И В :

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства. В обґрунтування свого клопотання, засуджений посилається на те, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року, його було визнано винуватим та засуджено за ст.ст.93 п.п. «а», «и», «і»; 123 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) та ст.189 ч.4 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна. При цьому, на думку засудженого ОСОБА_6 , при ухваленні зазначеного вище вироку, Апеляційним судом Полтавської області, його дії були незаконно перекваліфіковані з ч.3 ст.144 КК України (в редакції 1960 року) на ч.4 ст.189 КК України (в редакції 2001 року), після чого, як наслідок, йому було призначене незаконне покарання за зазначеною статтею. У зв`язку з цим, на думку засудженого ОСОБА_6 , його дії за злочин, який мав місце у вересні 2000 року, необхідно кваліфікувати за ч.3 ст.144 КК України (в редакції 1960 року) та саме в межах санкції зазначеної частини статті йому і необхідно призначити покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 , а також захисник ОСОБА_4 , підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Вислухавши думку прокурора та представника ДУ «ДВК №89», які залишили вирішення зазначеного питання на розсуд суду, а також перевіривши надані матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ст.ст.93 п.п. «а», «и», «і»; 123 ч.2 КК України (в редакції 1960 року) та ст.189 ч.4 КК України (в редакції 2001 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна. Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14 липня 2005 року, вирок Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2004 року залишено без змін.

Призначене покарання ОСОБА_6 на даний час відбуває в ДУ «Дніпровська ВК №89».

Відповідно до ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як законність (п.2) та диспозитивність (п.19).

Згідно з загальними засадами кримінального провадження:

-під час кримінального провадження суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України (ст.9 КПК України);

-слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регламентований ст.539 КПК України. Перелік питань, які має право вирішувати суд під час виконання вироку, чітко визначено ст.537 КПК України.

В той же час, вирішуючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд зауважує, що в своєму клопотанні, засуджений фактично порушує питання щодо неправильності застосування Апеляційний судом Полтавської області, під час розгляду кримінальної справи та ухвалення вироку, закону України про кримінальну відповідальність, що може бути підставою для скасування вироку. Однак, на думку суду, зазначені питання не підлягають вирішенню в порядку ст.ст.537, 539 КПК України та не віднесені до компетенції місцевого суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства України, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до діючого законодавства відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк, з моменту вручення копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1