Єдиний унікальний номер справи 185/8984/19
Провадження № 1-кп/185/761/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в залі суду м.Павлограда у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001785, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2019 року, з обвинувальним актом та угодою про примирення за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, розлученого, працюючого слюсарем КП «Павлоградводоканал», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.185,. ч.1 ст.357 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

24.08.2019 року приблизно о 12.00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в гостях у своїх знайомих потерпілої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , - в кухонній кімнаті розпивали спиртні напої. Приблизно о 15.00 годині потерпіла ОСОБА_5 запропонувала обвинуваченому ОСОБА_3 сходити в магазин за спиртними напоями та продуктами харчування, на що останній погодився. З метою передачі грошових коштів на покупки потерпіла ОСОБА_5 з кухонного гарнітуру дістала картонну коробку, в якій перебували грошові кошти та банківська кредитна карта банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить останній, та передала обвинуваченому ОСОБА_3 грошові кошти. В цей час у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення банківської кредитної карточки. Приблизно о 18.00 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів, які перебували на вказаній вище банківській картці, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, підійшов до кухонного гарнітуру, де скориставшись відсутністю контролю зі сторони власника майна, викрав банківську кредитну карту банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що перебуває у законному володінні і користуванні потерпілої ОСОБА_5 , з метою подальшого зняття з неї грошових коштів. В подальшому, 25 серпня 2019 року о 07.09 годині, обвинувачений ОСОБА_3 , використовуючи зазначену банківську картку, усвідомлюючи, суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно, через банкомат, що розташований по вул. Полтавська, 127 м.Павлограда Дніпропетровської області та за допомогою пін-коду, що був зазначений на банківській картці потерпілої, викрав - зняв грошові кошти в сумі 2500 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст.357 КК України, як викрадення офіційних документів, вчинене з корисливих мотивів.

30 жовтня 2019 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 було укладено угоду про примирення, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ст.185 ч.1, ч.1 ст.357 КК України, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, а саме те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначених злочинів, добровільно повернув потерпілій ОСОБА_5 викрадені грошові кошти, та узгодженого покарання, яке повинний понести обвинувачений - призначення за ч.1 ст.185 КК України покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст.357 КК України покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим сторонами визначено остаточне покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. В угоді про примирення зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст.473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.185 ч.1, ст.357 ч.1 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. При цьому, обвинувачений повідомив про добровільність своєї позиції, просить суд затвердити угоду про примирення та призначити йому узгоджене покарання, в скоєному щиро кається, викрадене майно повернув, має реальну можливість виконання узгодженого покарання за вчинені злочини, оскільки працює, має постійний дохід.

У судовому засіданні потерпіла пояснила, що їй цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, передбачені ст.473 КПК України, та просить затвердити угоду про примирення.

Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти затвердження угоди про примирення та призначення узгодженого сторонами покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.1 ст.357 КК України покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим сторонами не заперечує проти визначення остаточного покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Умови угоди відповідають вимогам КПК України, визначене покарання є покаранням в межах санкцій інкримінованих обвинуваченому злочинів. Визначене сторонами покарання буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, які відповідно до ст.12 КК України віднесені до категорії середньої та невеликої тяжкості, відповідно.
При цьому судом з`ясовано, що усі сторони кримінального провадження, зокрема і обвинувачений, розуміють, що відповідно до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження зазначеної угоди для потерпілого, обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст.394 та 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст.474 КПК України, для потерпілого - позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 розуміє, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до ст.476 КПК України потерпілий має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку, та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.389-1 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про примирення.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди та наслідки її не виконання.
Суд переконався, що умови угоди повністю відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та закону, інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Покарання, запропоноване сторонами, є покаранням у межах санкції ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, відповідає положенням Загальної частини КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який характеризується позитивно за місцем проживання, викрадені грошові кошти повернув потерпілій, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також визначене сторонами покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Судом не встановлено жодних підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення.
На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити угоду про примирення, укладену між сторонами, та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., за ч.1 ст.357 КК України покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн., та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання обвинуваченому у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., оскільки зазначений вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, відповідає обставинам вчинених злочинів.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обрано.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлений.
Доля речових доказів повинна бути вирішена в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення, укладену 30 жовтня 2019 року між потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, що внесено в ЄРДР за №0001785 від 14.09.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначити узгоджене сторонами провадження покарання:
- за ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень;
- за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Речові докази: пластикову банківську карту банку АТ КБ «Приватбанк», передану на відповідальне збереження потерпілій ОСОБА_5 - після набрання вироком законної сили залишити останній по приналежності.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, захисником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.5-7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- потерпілим - з підстав: призначення судом покарання менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених ч.6-7 ст. 474 КПК України

- прокурором - з підстав затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч.3 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1