Справа № 743/840/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/723/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000100 від 07 березня 2019 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2019 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особи без громадянства, уродженця м. Харкова, неодруженого, не працюючого, без постійного місця проживання, не судимого, в силу ст. 55 ч. 1 п. 6 КК УРСР,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2019 року ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185КК України до 3 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з 28 березня 2019 року, тобто з моменту його фактичного затримання, та, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання останньому строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчих експертиз, в сумі 4 396 грн. 00 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу вважаючи призначене йому покарання надто суворим, в якій просить пом`якшити його, посилаючись на те, що він вчинив усі кримінальні правопорушення під тиском тяжких життєвих обставин, перебуваючи в умовах безробіття та маючи на утриманні хвору матір, яка потребує лікування, вину свою визнав та щиро розкаявся, попросивши вибачення у потерпілих, завдана шкода внаслідок вчинення ним злочинів є незначною, оскільки майже все викрадене майно він відразу повернув, є раніше не судимим в силу ст. 55 ч. 1 п. 6 КК УРСР.

Крім того, звертає увагу на те, що при винесенні оскаржуваного рішення місцевим судом безпідставно не було взято до уваги порушення, яке мало місце під час досудового слідства, а саме незаконне утримання під вартою на протязі 15 діб, оскільки його було затримано 13 березня 2019 року, проте офіційно датою затримання вважається 28 березня 2019 року, тобто, день пред`явлення йому підозри у вчиненні злочину.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 у період часу з 2 березня 2019 року по 9 березня 2019 року, більш точно дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де, шляхом розбиття віконного скла, проник всередину будинку, звідки таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_11 речі, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 207 грн. 58 коп.

У період часу з 3 березня 2019 року по 7 березня 2019 року, більш точно дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де, шляхом віджиму вхідних дверей, проник всередину будинку, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_12 майно, спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 9 503 грн.

У період часу з 3 березня 2019 року по 14 березня 2019 року, більш точно дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де, шляхом зірвання навісного замку вхідних дверей, проник всередину будинку, звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_13 речі, та спричинив їй матеріальну шкоду на загальну суму 835 грн.

6 березня 2019 року, більш точно час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , діючи повторно, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_7 та бажаючи їх настання, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де, шляхом розбиття віконного скла, проник всередину будинку, звідки намагався таємно викрасти належне потерпілій майно на загальну суму 269 грн. 39 коп.

Однак, ОСОБА_9 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений під час спроби крадіжки на місці вчинення злочину.

6 березня 2019 року, більш точно час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проник всередину квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_14 велосипед марки «Турист», вартістю 1 700 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

6 березня 2019 року, більш точно час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , де проник всередину будинку, звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_15 мобільний телефон марки «Sony Ericsson» моделі J100i, вартістю 250 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на суму 250 грн.

У період часу з 8 березня 2019 року по 9 березня 2019 року, більш точно дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де, шляхом пошкодження навісного замку, проник всередину будинку, звідки таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_16 велосипед марки «Аіст» (Минск), вартістю 2 777 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на зазначену суму.

У період часу з 9 березня 2019 року по 12 березня 2019 року, більш точно дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прийшов до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , де, шляхом виставлення віконної рами, проник всередину будинку, звідки таємно викрав належне потерпілому ОСОБА_17 майно на загальну суму 1 050 грн., чим спричинив останньому майнову шкоду у вказаному розмірі.

14 березня 2019 року, у період часу з 10 год. 00 хв., по 14 год. 30 хв., ОСОБА_9 , діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, з коридору Ріпкинського відділення мисливсько-рибальського підприємства Чернігівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок, що розташоване в смт. Ріпки, Ріпкинського району, Чернігівської області, по вул. Васильєва, № 46, шляхом вільного доступу, таємно викрав належний потерпілій ОСОБА_18 велосипед марки «Аіст» ММВЗ, вартістю 3 066 грн., чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченим не оспорюються, а тому вирок переглядається в апеляційному порядку лише в частині призначеного обвинуваченому покарання в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо повно та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, обвинуваченому ОСОБА_9 призначено покарання за інкриміновані йому злочини та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом складання покарань у виді позбавлення волі на строк 4 років 4 місяці.

При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але при цьому, на противагу доводам обвинуваченого, визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про зайву суворість призначеного остаточного покарання у виді позбавлення волі, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначенні покарання те, що він майже все викрадене майно відразу повернув потерпілим, внаслідок чого відсутні з їх боку претензії майнового характеру у виді цивільних позовів, наявність на його утриманні тяжко хворої матері пенсійного віку, яка потребує його допомоги та догляду, а також того, що всі вчинені ним кримінальні правопорушення були здійснені під тиском тяжких життєвих умов.

Однак, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, та, при призначенні покарання судом першої інстанції вони належно враховані, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Посилання обвинуваченого на його сімейні обставини, наявність на його утриманні хворої матері похилого віку, та про тяжкі життєві обставини, що передували вчиненню ним інкримінованих злочинів, не може бути підставою для пом`якшення останньому покарання.

Будь-яких нових даних обвинуваченим ОСОБА_9 при апеляційному розгляді не надавалось.

Таким чином, апеляційне прохання апелянта про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки воно має суто суб`єктивний характер.

Твердження, викладене у апеляційній скарзі обвинуваченого, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці, є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідивши дані про особу обвинуваченого та об`єктивно встановивши, що, він: є не судимим в силу п. 6 ч. 1 ст. 55 КК УРСР, до адміністративної відповідальності не притягувався, не одружений, є особою без громадянства та без постійного зареєстрованого місця проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога чи психіатра.

При цьому було враховано досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ОСОБА_9 представляє високий ризик небезпеки для суспільства, оскільки наявна висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а виправлення його без реального позбавлення волі на певний строк є неможливим.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкцій ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено в оскаржуваному вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу порушення органами прокуратури строків тримання його під вартою, то вони є необґрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які докази на підтвердження такої інформації, крім того, в справі немає будь яких заяв чи скарг обвинуваченого на протиправні дії працівників прокуратури з даного приводу, що свідчить про відсутність таких дій з їх сторони по відношенню до ОСОБА_9 .

При цьому, під час апеляційного перегляду справи, обвинуваченим не було надано жодних інших доказів на підтвердження викладених ним в апеляційній скарзі доводів з приводу незаконного тримання його під вартою.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2019 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4