КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/696/2019 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0014468 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тростянець Сумської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Судом також вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат, про залік попереднього ув`язнення.

Суд у вироку визнав доведеним, що ОСОБА_6 23 грудня 2016 року, близько 17 год. 20 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в новобудові гаражу гаражного кооперативу «Акація», що по вул. Бориспільська, 17-В в м. Києві, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в результаті словесного конфлікту між ним та ОСОБА_11 , діючи умисно, з метою позбавлення життя останнього, став наносити ОСОБА_11 , який, обороняючись, намагався прикрити голову руками, численні хаотичні удари невстановленим предметом в область голови, тіла, ніг та рук, спричинивши потерпілому тяжке тілесне ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, а також легкі тілесні ушкодження, а саме: по одній клаптевій рані на задній поверхні 2-го та 3-го пальців кисті, по одному садну на задній поверхні лівого плечового суглобу та на зовнішній поверхні правого колінного суглобу.

Після того, як ОСОБА_11 впав на підлогу, ОСОБА_6 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілого, наступив ногою на його шию та утримував її доки потерпілий не перестав подавати ознаки життя.

Смерть потерпілого ОСОБА_11 наступила в результаті механічної асфіксії, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя, внаслідок здавлення шиї тупим предметом.

Переконавшись, що потерпілий ОСОБА_11 помер, ОСОБА_6 перемістив його тіло до оглядової ями гаражу.

Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_6 , збираючи власні речі в гаражному приміщенні № НОМЕР_1 ГБК «Акація» з метою втечі з місця події, помітив у кімнаті для відпочинку вказаного приміщення особисті речі ОСОБА_11 та вирішив їх викрасти з метою власного збагачення, тому реалізовуючи злочинний умисел, ОСОБА_6 таємно викрав належні ОСОБА_11 шкіряне портмоне, вартістю 200 грн., у якому знаходились грошові кошти в сумі 1500 грн. та мобільний телефон марки «Nokia N-73-1», вартістю 400 грн., з сім-картою, вартістю 10 грн. та грошовими коштами на рахунку в сумі 30 грн., а всього майна на загальну суму 2140 грн.

Далі ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового розслідування та судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року та повернути матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для нового розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги, обвинувачений стверджує, що встановлені судом обставини кримінального правопорушення не відповідають дійсним, він не вбивав ОСОБА_11 та достатніх доказів його вини у вчиненні вбивства немає. Зокрема, посилається на те, що в провадженні фактично не встановлено мотиву злочину; показання свідків різняться в часі, що свідчить про змову свідків проти нього; точний час смерті ОСОБА_11 експертом не встановлено, знаряддя злочину не виявлено, його (обвинуваченого) відбитків чи епітелію на місці злочину або тілі ОСОБА_11 не вилучено; обставина, яка начебто обтяжує його покарання, а саме перебування у стані алкогольного сп`яніння, нічим не підтверджена, бо експертиза його крові не проводилася; під час досудового розслідування порушувалися його права, прокурор не виконав свого обов`язку, оскільки особисто не вручив йому обвинувальний акт, а сформульоване прокурором обвинувачення взагалі є сумнівним та неконкретним; судом були проігноровані його клопотання про вручення йому ухвал про продовження строків тримання під ватрою та про повторне проведення судово-медичної експертизи; при продовженні строків тримання під вартою судом не було дотримано вимог кримінального процесуального закону та в судових рішеннях по різному оцінено одні і ті ж факти; захисник ОСОБА_12 неналежним чином здійснювала його захист; судом було порушено принцип змагальності сторін та в основу своїх висновків покладено суперечливі показання свідка ОСОБА_13 , які не узгоджуються з іншими доказами сторони обвинувачення; під час судового розгляду зникли речові докази, які зберігалися органом досудового розслідування, тому суд не дослідив речові докази та дійшов необґрунтованого висновку, що інші докази у справі, не конкретизуючи які, доводять його вину; розгляд здійснено упередженим судом, який не розглянув доводів сторони захисту про його непричетність до вбивства ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року скасувати, ОСОБА_6 виправдати, а кримінальне провадження закрити.

За доводами захисника суд першої інстанції обґрунтував свої висновки недопустимими доказами.

Зокрема, два протоколи огляду місця події від 23 грудня 2016 року були складені, тобто вказані слідчі дії проведені, слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 , якого згідно з витягом ЄРДР від 01 червня 2017 року не було включено до групи слідчих, у яких були повноваження на проведення слідчих дій згідно з вимогами ст. 39 КПК України. Водночас представлена прокурором під час судового розгляду постанова про створення групи прокурорів у сторони захисту викликає сумніви, оскільки така постанова не долучалася на початку судового розгляду разом з іншими доказами сторони обвинувачення, а була надана суду лише після заявленого захисником клопотання, при цьому суд безпідставно відмовив захиснику у задоволенні клопотання щодо витребування додаткової інформації задля з`ясування, чи внесені відомості щодо складу групи слідчих за постановою прокурора до ЄРДР. До того ж огляд місця події було здійснено з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, без згоди власника або відповідного дозволу суду, а долучені прокурором заяви свідка ОСОБА_15 , з огляду на відсутність дат їх написання та правових підстав для надання дозволу на огляд такою особою, є недопустимими доказами.

Крім того, захисник зазначає, що всі свідки, допитані в суді, не були безпосередніми очевидцями події, їх показання базуються виключно на припущеннях, отже такі докази також повинні бути визнані недопустимими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора щодо доводів апеляційних скарг, частково дослідивши за клопотанням сторони захисту докази у провадженні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, дотримуючись вимог ст. 337 КПК України, безпосередньо дослідив докази у провадженні та, на переконання колегії суддів, з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_11 та у крадіжці майна потерпілого, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин та підтверджені доказами, які досліджено та оцінено за критеріями, визначеними у ч. 1ст. 94 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду ОСОБА_6 винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, не визнав, але не заперечував, що 23 грудня 2016 року у нього виник конфлікт з ОСОБА_11 , який заважав йому завершити певні роботи та намагався забрати інструмент "болгарку". Під час цього конфлікту, який відбувався в гаражному приміщенні, де він працював, вони стояли на краю оглядової ями, в його руках була сварка, і коли ОСОБА_11 , тримаючи в руці електрод, замахнувся ним, він вдарив його один раз рукою в область голови, від чого потерпілий начебто знепритомнів і впав в оглядову яму. Він також стрибнув до ями, щоб допомогти ОСОБА_11 , можливо при цьому пригнув на потерпілого, ближче до його голови. Намагався витягнути ОСОБА_11 , але не зміг, тому відтягнув його, щоб не сипалось сміття. В ямі було темно, тому він не бачив чи подає ОСОБА_11 ознаки життя. Залишивши потерпілого, він пішов в гараж, де тимчасово проживав, переодягнувся, зібрав свої речі, окрім тих, в яких працював та поїхав додому. Телефон ОСОБА_11 взяв не з корисливих спонукань, а щоб зателефонувати, оскільки його телефон не працював, інших речей потерпілого не брав, телефон пізніше викинув. Швидку медичну допомогу для ОСОБА_11 не викликав, бо поспішав додому. Коли побачив ОСОБА_13 , повідомив йому, що ОСОБА_11 впав в гаражі в оглядову яму.
Крім того, під час слідчого експерименту, проведеного 24 квітня 2017 року з підозрюваним за участі захисника, ОСОБА_6 також підтвердив, що 23 грудня 2016 року під час конфлікту з ОСОБА_11 вдарив його рукою в голову, від чого він впав в оглядову яму. Він ( ОСОБА_6 ) стрибнув у цю ж оглядову яму, але ОСОБА_11 ознак життя не подавав. Злякавшись, він накрив його листком ДВП та пішов до гаража, в якому тимчасово проживав. Балдовському ОСОБА_16 він сказав, що прибив ОСОБА_11 . Потім зібрав свої речі, забрав також телефон ОСОБА_11 , який хотів продати, щоб придбати квиток додому, але в подальшому викинув його в районі станції метро «Бориспільська» (т. 1 а.с. 224).

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який стверджував, що ОСОБА_11 отримав травму голови під час падіння в яму або за інших обставин та заперечував, що вчиняв будь-які умисні насильницькі дії, які б могли призвели до смерті ОСОБА_11 , суд першої інстанції на її спростування належним чином проаналізував і оцінив у вироку показання:

- потерпілої ОСОБА_17 про те, що близько 12 годині 23 грудня 2016 року їй зателефонував ОСОБА_11 , з яким вона проживала в цивільному шлюбі та він інколи допомагав її сину по роботі, і повідомив, що після 15 години разом з її сином ОСОБА_15 вони мають виїхати на якийсь об`єкт, але перед цим він повинен забрати у ОСОБА_6 , якого вранці звільнили, інструменти. Після 17 години вона неодноразово телефонувала чоловіку, але відповіді вже не було.
Потерпіла ОСОБА_17 також зазначила, що у ОСОБА_11 23 грудня 2016 року були при собі, коли він поїхав на роботу: портмоне з грошими в сумі 1500 грн., які він мав заплатити за квартиру, але не заплатив, телефон марки «Нокіа» та особисті документи, в тому числі і її;
- показання свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_6 з жовтня 2016 року працював у нього та тимчасово проживав у його гаражі, бо не мав житла в Києві. Доручену роботу ОСОБА_6 не завжди виконував якісно, постійно вживав алкоголь. 23 грудня 2016 року приблизно об 11 чи 12 годині він (свідок) приїхав в гаражний кооператив, обговорити робочі питання із ОСОБА_6 , який повинен був закінчити доручену йому роботу та на цьому їх співпраця завершилася, а ОСОБА_11 після 15 години повинен був забрати у ОСОБА_6 інструменти. Того дня ОСОБА_6 був нетверезий, але сказав, що закінчить роботу та поїде додому або буде шукати інший об`єкт. Після 16 години йому (свідку) зателефонував ОСОБА_18 , який також виконував для нього деякі зварювальні роботи, та повідомив, що ОСОБА_6 неадекватний та сказав, що вбив ОСОБА_11 . Він (свідок) зателефонував ОСОБА_6 , який повідомив, що все нормально і він працює, але він (свідок) вирішив проїхати в гаражний кооператив та переконатися в цьому. Під`їжджаючи на таксі до гаражного кооперативу, він побачив ОСОБА_19 , який був переляканий, але поїхав з ним до гаражів. На місці вони побачили, що гараж, де здійснювалися різні ремонтні роботи та працював в той день ОСОБА_6 , відкритий, ключ у замку зламаний. Не виявивши ОСОБА_11 в цьому приміщенні, він відразу ж викликав поліцію, повідомивши, що зникла людина. Разом із ОСОБА_20 вони стали шукати ОСОБА_11 , у підвальному приміщенні біля оглядової ями, закиданої сміттям, побачили кров. На другому поверсі виявили одяг ОСОБА_11 , але не було його мобільного телефону та сумки. Біля гаражів вони знайшли документи ОСОБА_6 . Біля іншого гаража, де тимчасово за його дозволом проживав ОСОБА_6 , побачили машину потерпілого, двері якої були відчинені. Повернувшись до підвального приміщення гаражу, де працював ОСОБА_6 , та розкидавши сміття, вони побачили ноги людини та зрозумілі, що це ОСОБА_11 . Він знову зателефонував в поліцію та повідомив, що знайшов труп людини. По прибуттю працівники поліції за його згодою провели огляди двох приміщень, окремого недобудованого приміщення, яке готувалося під СТО та де було виявлено труп ОСОБА_11 та гаражу, де тимчасово проживав ОСОБА_6 . Біля гаражів працівники поліції знайшли сумку ОСОБА_11 , але вона була порожньою. ОСОБА_6 затримали через тривалий час;

- показання свідка ОСОБА_13 про те, що вдень 23 грудня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 в його присутності виник конфлікт, оскільки ОСОБА_11 звинуватив ОСОБА_6 у крадіжці інструментів, тому начебто ОСОБА_6 не заплатили за роботу. ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння, був агресивним, ОСОБА_11 вимагав повернути інструмент, яким працював ОСОБА_6 . Він (свідок) попросив припинити конфлікт, після чого ОСОБА_6 пішов працювати в інший гараж, а потерпілий залишився та приблизно через годину повідомив, що піде поспілкується зі знайомими та хвилин за 30 повернеться. Коли він (свідок) вийшов із гаражу, на зустріч йому йшов ОСОБА_6 , який сказав, що вбив ОСОБА_11 , душив його та жестами показав, як він це зробив, а також сказав, що ОСОБА_11 дуже довго помирав. Оскільки ОСОБА_6 був п`яний, він спочатку не повірив йому, але коли побачив на його обличчі щось схоже на кров, перелякався та став тікати з гаража, де в той час ОСОБА_6 збирав речі, бо хотів їхати додому. Далі він зателефонував ОСОБА_15 і розповів про розмову із ОСОБА_6 , але ОСОБА_15 спочатку йому не повірив. Через деякий час останній зателефонував та повідомив, що спілкувався із ОСОБА_6 і той начебто працює. Далі ОСОБА_15 приїхав у гаражний кооператив, вони разом стали шукати ОСОБА_11 і ОСОБА_6 . В оглядовій ямі в гаражі, де працював в той день ОСОБА_6 , знайшли труп ОСОБА_11 ;

- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що ОСОБА_6 , який працював у ОСОБА_15 , для нього також виконував зварювальні роботи. 23 грудня 2016 року йому зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що ОСОБА_11 зник і він хвилюється, що ОСОБА_6 може йому щось зробити. Він (свідок) зателефонував ОСОБА_6 , останній запевнив, що все добре і він працює. Через деякий час знову зателефонував ОСОБА_15 та повідомив, що приїхав у гаражний кооператив, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 ніде немає. Пізніше він знову зателефонував та повідомив, що в оглядовій ямі в гаражі знайшов труп ОСОБА_11 .

Такі показання потерпілої та свідків суд правильно визнав об`єктивними й обґрунтовано поклав їх в основу свого рішення про доведеність вини ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, оскільки вони частково узгоджуються з показаннями обвинуваченого, який не заперечував, що у нього з потерпілим в той день був конфлікт, але стверджував, що вдарив його один раз в голову і ОСОБА_11 упав в оглядову яму після чого він його залишив, а також повністю підтверджуються даними, що містяться:

- у витягу з інтегрованої інформаційно-пошукової системи «Армор», зареєстрованому в Журналі єдиного обліку заяв, повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Дарницького УП ГУНП у м. Києві від 23 грудня 2016 року за № 97385, про те, що 23 грудня 2016 року о 17:46 по спецлінії «102» до чергової частини надійшло повідомлення від ОСОБА_22 , за змістом якого на підприємстві зник чоловік, труп якого було виявлено та встановлено як ОСОБА_11 , а інший працівник повідомив, що нібито ОСОБА_6 його задушив та з місця події зник (т. 1 а.с. 92-93);

- у протоколі огляду місця події (трупа) від 23 грудня 2016 року, зі схемою та ілюстрованою фототаблицею до нього, за змістом яких слідчим СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_14 , за участю понятих, лікаря ОСОБА_23 та судово-медичного експерта ОСОБА_24 , під час огляду, який було розпочато о 19 годині 30 хвилин в підвальному приміщенні (ямі) гаражного боксу, що розташований в гаражному кооперативі № 13 Дарницького району м. Києва, по вул. Бориспільська, 17-В в м. Києві, а саме у підвальному приміщенні двоповерхового гаражного боксу, розташованого справа після в`їзду в гаражний кооператив, виявлено труп ОСОБА_11 , який знаходився в лежачому положенні на спині, головою до воріт (входу в приміщення), при цьому трупне заклякання було добре виражено у м`язах обличчя та верхніх кінцівок, але відсутнє у м`язах нижніх кінцівок, труп зберігав тепло в усіх ділянках тіла, які прикриті одягом, в потиличній ділянці голови виявлені дві забійні рани, в глибині однієї з яких на дотик ушкоджені кістки черепа. Під час огляду, окрім іншого, вилучено змиви речовини бурого кольору з дерев`яної драбини та інших предметів (т.1 а.с. 102-113);

- у протоколі огляду від 23 грудня 2016 року та фототаблиці до нього, про те, що під час огляду земельної ділянки, яка знаходиться в гаражному кооперативі № 13 Дарницького району м. Києва, по вул. Бориспільська, 17-В в м. Києві, а саме біля воріт поряд із гаражним двоповерховим боксом, ОСОБА_13 видав паспорт та посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 , повідомивши, що знайшов їх у цьому місці (том 1 а.с. 136-142).

- у протоколі огляду від 23 грудня 2016 року з фототаблицею до нього, відповідно до яких під час огляду земельної ділянки, що знаходиться на території гаражного кооперативу «Акація», а саме біля смітника виявлено та вилучено пакет чорного кольору з одягом потерпілого (том 1 а.с. 145-151);

- у протоколі огляду від 24 грудня 2016 року, за змістом яких під час огляду гаражного боксу в гаражному кооперативі за адресою: АДРЕСА_2 , серед іншого, на другому поверсі виявлені та вилучені належні ОСОБА_6 речі, а саме: сині джинси з плямами бурого кольору та чоловічі кросівки чорно-білого кольору (том 1, а.с. 155-158);

- у висновку судово-медичної експертизи № 2869/2 від 08 лютого 2017 року, а саме про те, що у ОСОБА_11 були виявлені наступні ушкодження :

а) дрібновогнищеві крововиливи в підшкірно-жировій клітковині передньої поверхні шиї в проекції щитоподібного хряща; просочуючі великовогнищеві крововиливи в м`які тканини шиї вздовж зовнішньої поверхні бічних пластин щитоподібного хряща, охоплюючи верхні ріжки щитоподібного хряща; вогнищеві просочуючі крововиливи в м`які тканини в проекції великих ріжків під`язикової кістки, вогнищеві крововиливи в тканину щитоподібної залози в правій та лівій її частках; поперечний перелом правої бічної пластини щитоподібного хряща; перелом лівого верхнього ріжка щитоподібного хряща та перелом лівого великого рога під`язикової кістки, патологічна рухливість верхнього правого ріжка щитоподібного хряща та правого великого ріжка під`язикової кістки в місцях їх з`єднань (синхондрозів); набряклість слизової оболонки гортані з множинними точками та дрібно-вогнищевими темно-червоного кольору крововиливами;

б) дві забійні рани на голові в потиличній ділянці та просочуючий великовогнищевий крововилив в м`які покриви голови в потиличній ділянці (охоплюючи місця розташування відмічених ран); множинні переломи потиличної кістки з вдавленими переломами (по одному) в проекції розташування забійних ран на волосистій частині; просочуючий крововилив в м`які покриви голови в лобово-скроневій ділянці зліва; лінійний перелом лобової кістки, який переходить на основу черепа в передню черепну ямку зліва (на верхню стінку лівої очниці); ізольований осколковий перелом верхньої стінки правої очниці; двобічний субарахноїдальний крововилив над півкулями головного мозку та мозочка; забої кори головного мозку на базальній поверхні лобових часток;

в) по одному синцю на верхніх повіках очей, на підборідді по центру, на верхній губі справа; на нижній губі справа (з садном на його тлі); в лобово-тім`яній ділянці зліва (з садном на його тлі); по одному садну на підборідді зліва, продовжуючись в підщелепну ділянку, на спинці носа, в надбрівній ділянці справа;

г) по одній клаптевій забійно-рваній рані на задній поверхні 2-го та 3-го пальців лівої кисті; по одному садну на задній поверхні лівого плечового суглобу та на зовнішній поверхні правого колінного суглобу;

д) загальноасфіктичні ознаки: одутлість обличчя; великі трупні плями синьо-фіолетового кольору, які зливаються; множинні дрібно крапкові та одиничні дрібновигнищеві підкон`юнктивальні крововиливи темно-червоного кольору; рідка кров в порожнинах серця з переповненням правих відділів та судинах; гостра повітряна емфізема легень; множинні точкові та дрібновогнищеві темно-червоного кольору крововиливи на поверхні легень та серця; порожня селезінка; венозне повнокров`я внутрішніх органів.

Всі виявлені на трупі тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, прижиттєві, утворилися незадовго до настання смерті.

Ушкодження, відмічені в пунктах б) та в) підсумків, в сукупності формують комплекс відкритої черепно-мозкової травми, яка виникла від множинних травмуючи дій тупих предметів в ділянку голови. При цьому, з урахуванням судово-медичного криміналістичного дослідження, забійні рани в потиличній ділянці голови та вдавлені переломи на потиличній кістці в їх проекції виникли від дії тупого предмета з обмеженою циліндричною контактною поверхнею з ребром.

Смерть ОСОБА_11 настала від механічної асфіксії внаслідок стиснення шиї тупим предметом (удавлення). Стиснення шиї з розвитком небезпечного для життя явища - механічної асфіксії, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя (т. 1 а.с. 114-120);

- у висновку судово-медичної експертизи № 9/2869/2 від 23 травня 2017 року про те, що всі виявлені на трупі ОСОБА_11 тілесні ушкодження (аналогічні тим, які описані у висновку судово-медичної експертизи № 2869/2 від 08 лютого 2017 року) заподіяні тупими предметами, утворилися незадовго до настання смерті. Характер і особливості ушкоджень, їх об`єм та зовнішній вигляд, відсутність клітинних реакцій в травмованих тканинах (гістологічно), вказують на те, що вони прижиттєві, термін їх спричинення може обмежуватися проміжком часу, який визначається хвилинами - десятками хвилин до моменту настання смерті (не більше 20-30 хвилин).

Відкрита черепно-мозкова травма виникла від множинних травмуючих дій тупих предметів в ділянку голови (виходячи з кількості ушкоджень в ділянці голови, які могли виникнути від безпосередньої дії тупих предметів - кількість травмуючих дій тупих предметів складає - не менше 11). З урахуванням судово-медичного криміналістичного дослідження, забійні рани в потиличній ділянці голови та вдавлені переломи на потиличній кістці в їх проекції виникли від дії тупого предмету з обмеженою циліндричною контактною поверхнею з ребром. Ізольований перелом верхньої стінки правої очниці міг виникнути від дії тупого предмету з необмеженою поверхнею контакту на відділенні від місця прикладання травмуючої сили, внаслідок загальної деформації черепу.

Характер та особливості ушкоджень в ділянці голови, встановлена причина смерті, вказують на те, що виявлена у потерпілого відкрита черепно-мозкова травма виникла раніше механічної асфіксії від стиснення шиї тупим предметом (можливо руками, ступнею ноги, коліном). Середня тривалість процесу помирання при механічній асфіксії по даним спеціальної літератури складає 5-8 хвилин, на протязі яких відбувається стиснення шиї з перекриттям дихальних шляхів.

Виявлена у ОСОБА_11 відкрита черепно-мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження по критерію небезпеки для життя. Тобто, при відсутності механічної асфіксії від стиснення шиї тупим предметом, смерть ОСОБА_11 могла б настати від виявлених тілесних ушкоджень в ділянці голови, які формують комплекс відкритої черепно-мозкової травми. Після отримання усіх виявлених на трупі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень потерпілий не міг здійснювати будь-які активні самостійні дії. Виявлені клаптеві забійно-рвані рани на 2-му та 3-му пальцях лівої кисті потерпілого могли виникнути при захисті від ударів, які наносились тупим предметом.

Виходячи з характеру ушкоджень виявлених на голові трупа ОСОБА_11 , їх кількості та розташування (на різних поверхнях голови) можливість отримання черепно-мозкової травми потерпілим при падінні з висоти власного зросту в оглядову яму виключається.

Пояснення ОСОБА_6 при допиті та при слідчому експерименті за його участі не відповідають виявленим судово-медичним даним стосовно кількості тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_11 механізму їх спричинення. (т. 1 а.с. 217-221).

- у поясненнях в суді судово-медичного експерта ОСОБА_25 про те, що тілесні ушкодження, зазначені в пункті г) судово-медичних експертиз відносяться до легких тілесних ушкоджень і такі дані помилково не були внесені до експертних висновків; тілесні ушкодження на шиї ОСОБА_11 в сукупності із загальноасфіктичними ознаками вказують на причину смерті внаслідок удавлення, будь-якого відношення до відкритої черепно-мозкової травми не мають і від нанесення ударів предметами виникнути не могли; механічна асфіксія спричинена після виникнення черепно-мозкової травми.

- у висновку імунологічної експертизи № 84 від 10 березня 2017 року про те, що у наданих на дослідження джинсових штанах, вилучених за адресою: АДРЕСА_2 , виявлена кров людини, походження якої від потерпілого не виключається (т.1 а.с. 204-208).

- в інших наведених у вироку доказах.

Таким чином, суд першої інстанції оцінив у сукупності показання потерпілої, свідків, висновки експертиз, які є взаємоузгодженими, належними і допустимими, доповнюють один одного та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_13 його обмовляє, є непереконливими, оскільки жодних підстав для цього як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, не встановлено.

В цілому показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 узгоджуються між собою та з іншими доказами у справі, проаналізованими судом у вироку.

При цьому слід зазначити, що цілком нелогічною та непослідовною є позиція обвинуваченого в суді, який підтвердив, що під час конфлікту вдарив рукою ОСОБА_11 , останній начебто впав в оглядову яму та не подавав ознак життя, він намагався його витягнути, але не зміг, залишив його в цій ямі, після чого дуже швидко залишив гаражний кооператив і жодних дій з метою надання потерпілому допомоги та збереження його життя не вчинив.

Між тим такі показання обвинуваченого, як і припущення що до вбивства ОСОБА_11 причетні інші особи були ретельно перевірені судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження. Вони спростовуються як показаннями свідків та іншими доказами у справі, в тому числі висновком судово-медичної експертизи (цитологічного дослідження) № 70 ц від 27 березня 2017 року, за яким при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту рук ОСОБА_13 кров та клітини з ядрами не знайдені (т. 1 а.с. 178-180), так і висновками судово-медичних експертиз, за змістом яких весь комплекс тілесних ушкоджень, який призвів до спричинення ОСОБА_11 відкритої черепно-мозкової травми, яка виникла від множинних травмуючих дій тупих предметів (кількість травмуючих дій тупих предметів складає не менше 11) може обмежуватися проміжком часу, який визначається хвилинами - десятками хвилин до моменту настання смерті (не більше 20-30 хвилин), не міг утворитися при падінні ОСОБА_11 з висоти власного зросту в оглядову яму, а механічна асфіксія спричинена через недовгий час після виникнення черепно-мозкової травми, водночас при відсутності механічної асфіксії від стиснення шиї тупим предметом, смерть ОСОБА_11 могла б настати від виявлених тілесних ушкоджень в ділянці голови, які формують комплекс відкритої черепно-мозкової травми.

Висновки проведених у справі судово-медичних експертиз не викликають жодних сумнівів у їх об`єктивності, а з метою уточнення фактичних даних під час судового розгляду був допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_25 .

За встановлених судом першої інстанції обставин, є цілком правильним висновок про те, що не зазначення в судово-медичних експертизах точного часу смерті потерпілого, за сукупності інших, досліджених в судовому засіданні доказів та об`єктивних даних, встановлених в тому числі і при проведенні вказаних експертиз, само по собі не свідчить про непричетність обвинуваченого до вбивства потерпілого.

Та обставина, що на місці вчинення злочину не було виявлено знаряддя злочину, об`єктивно пояснюється тим, що ОСОБА_6 зник з місця вчинення злочину, тривалий час перебував у розшуку та був затриманий працівниками поліції 24 квітня 2017 року. Цим же пояснюється і те, що можливість його огляду на стан сп`яніння шляхом проведення відповідного дослідження, була втрачена.

Доводи захисника про недопустимість доказів протоколів огляду місця події від 23 грудня 2016 року, оскільки указані слідчі дії були проведені не уповноваженим на це слідчим та з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а саме за відсутності дозволу власника гаражів на їх огляд або ухвали слідчого судді, є безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що слідчий ОСОБА_14 був включений до складу групи слідчих у кримінальному провадженні № 0014468 постановою заступника начальника слідчого управління ГУНП у м. Києві ОСОБА_26 від 23 грудня 2016 року, а також постановою заступника начальника управління начальника слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_27 від 23 грудня 2016 року (т. 2 а.с. 81-82, 84-85). Аналогічна за змістом інформація, а саме щодо складу групи слідчих у цьому кримінальному провадженні, до якої включено слідчого ОСОБА_14 , міститься безпосередньо в обвинувальному акті, отже сумніви захисника ОСОБА_7 , яка почала здійснювати захист інтересів обвинуваченого на стадії судового розгляду, щодо повноважень слідчого є надуманими. Указані процесуальні рішення щодо складу групи слідчих були представлені прокурором в суді з метою перевірки доводів захисника в указаній частині, оскільки на початку судового розгляду сторона захисту з таких підстав не ставила під сумнів допустимість протоколів за результатами проведених слідчим ОСОБА_14 оглядів місця події. При цьому об`єктивні дані про те, що під час відкриття стороні захисту матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження згадані постанови не надавалася обвинуваченому або захиснику для ознайомлення, в матеріалах провадження відсутні.

Досліджуючи інші доводи захисника щодо недопустимості доказів - протоколів огляду місця події від 23 грудня 2016 року, тобто протоколів, складених під час огляду приміщення гаражного боксу, де було виявлено труп ОСОБА_11 , гаражного боксу, де тимчасово за згодою ОСОБА_15 проживав ОСОБА_6 та ділянок місцевості гаражного кооперативу, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про визнання даних доказів допустимими.
Зокрема, колегія суддів виходить із того, що огляд місця події слід відрізняти від такої слідчої дії, як обшук.
Так, обшук - це слідча дія, що полягає в примусовому обстеженні приміщень, споруд, ділянок місцевості та інших об`єктів, які перебувають у віданні певних осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду за наявності ймовірних даних про те, що розшукуване приховане в певному місці чи в певної особи.
У той же час огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину.
Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. За змістом статей 214, 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставою для проведення 23 грудня 2016 року огляду місця події, зокрема новобудови двоповерхового гаражного боксу, розташованого в гаражному кооперативі «Акація», по вул. Бориспільська, 17-В в м. Києві, стало повідомлення ОСОБА_15 про виявлення в підвалі цього приміщенні трупа ОСОБА_11 . З метою перевірки вказаної інформації та з`ясування події, що відбулася, було здійснено огляд указаного приміщення, в процесі якого виявлено труп потерпілого з ознаками насильницької смерті. Місце виявлення трупа завжди вважається місцем події незалежно від того, де настала смерть певної людини. Отже, зазначена слідча дія була невідкладною, здійснювалася з метою перевірки отриманої інформації та не потребувала попереднього дозволу суду. Огляд іншого гаражного боксу було проведено слідчим, з огляду на повідомлення свідка ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_6 залишив у цьому приміщенні, де він з дозволу ОСОБА_15 тимчасово проживав, речі, що можуть мати відношення до вбивства ОСОБА_11 .
До того ж свідок ОСОБА_15 надав письмову згоду на огляд гаражних приміщень, які ним безпосередньо використовувалися, з метою фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення (т. 2 а.с. 90-91), підтвердив зазначене під час судового розгляду, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції, водночас огляд земельної ділянки кооперативу було проведено виключно за правилами ст. 237 КПК України.

У зв`язку з тим, що огляди місця події 23 грудня 2016 року здійснені відповідно до вимог кримінального процесуального закону, докази отриманні під час здійснення зазначених слідчих дій є належними та допустимими.

Обвинувачений в апеляційній скарзі посилається також на те, що суд першої інстанції під час судового розгляду безпосередньо не дослідив речові докази, хоча таке клопотання було заявлено стороною захисту.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що дійсно суд зобов`язав сторону обвинувачення надати для огляду під час судового розгляду речові докази у кримінальному провадженні, проте з об`єктивних причин не здійснив їх дослідження, бо за повідомленням прокурора вони були передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві, але станом на 01 грудня 2017 не розшукані. З цього приводу була ініційована службова перевірка, за результатами якої до дисциплінарної відповідальності за неналежне збереження речових доказів було притягнуто відповідальну особу Дарницького УП ГУНП у м. Києві (т. 2 а.с. 17-19).

Між тим, з усіх речових доказів обвинувачений в суді апеляційної інстанції лише оспорює належність саме йому джинсів синього кольору, які були вилучені під час огляду місця події 24 грудня 2016 року і на яких була виявлена кров людини, походження якої не виключається від потерпілого. В той же час він не оспорював в суді ту обставину, що дійсно вдарив ОСОБА_11 по голові, який за його версією впав в оглядову яму, вдарився головою при падінні та був непритомний, а він в свою чергу перетягнув тіло ОСОБА_11 в підвальному приміщенні (оглядовій ямі), чим і пояснював наявність на одязі крові потерпілого.

Інші речові докази жодним чином не підтверджують версію подій обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення було представлено в суді достатньо доказів, які доводять вину ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, а зникнення з камери схову речових доказів Дарницького УП ГУ НП в м. Києві частини речових доказів, вилучених в ході оглядів місця події, істотно не впливає на такі висновки, оскільки всі речові докази були детально описані у відповідних протоколах, визнані речовими доказами у встановленому процесуальним законом порядку, при цьому висновки експертиз, які були проведені з використанням таких речей, ніким під час судового розгляду не оспорювались.

На думку колегії суддів, є безпідставними доводи обвинуваченого щодо неповноти досудового слідства, оскільки в матеріалах провадження відсутні достовірні дані про те, що органом досудового розслідування не були виконані вимоги ст.ст. 91, 92 КПК України та обмежені або порушені права обвинуваченого за захист.

Посилання обвинуваченого на те, що обвинувальний акт йому було вручено не прокурором, а іншою особою, не ґрунтується на матеріалах справи, в яких наявна розписка ОСОБА_6 , надана саме прокурору Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_28 про отримання обвинувального акта та додатку до нього (т.1 а.с.22). Підстав вважати, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у колегії суддів немає.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, а відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегією суддів не встановлено порушення судом першої інстанції вимог ст. 22 КПК України або інших вимог кримінального процесуального закону, які в розумінні КПК України є істотними і тягнуть за собою безумовне скасування вироку, разом із цим, всупереч доводів обвинуваченого, висновки суду ґрунтуються на оцінці тих доказів, що безпосередньо були досліджені під час судового розгляду та у взаємозв`язку між собою переконливо доводять вчинення ОСОБА_6 злочинів за обставин, викладених судом у вироку.

Жодних обставин, які б викликали сумнів у неупередженості суддів під час розгляду кримінального провадження, обвинувачений в апеляційній скарзі не навів та з матеріалів справи таких не вбачається. Правом відводу головуючого судді та/або суддів колегії сторона захисту не скористалася, отже доводи обвинуваченого в цій частині є надуманими. В той же час сама по собі незгода ОСОБА_6 з конкретними рішеннями колегії суддів за результатами розгляду клопотань учасників процесу не може свідчити про упередженість та необ`єктивність суддів.

Твердження обвинуваченого про те, що захисник ОСОБА_12 під час досудового розслідування та в суді неналежним чином здійснювала його захист, самостійно не заявила низку клопотань з метою з`ясування фактичних обставин справи і надала йому неправильну інформацію щодо їх недоцільності, є також безпідставними.

Із матеріалів провадження видно, що захисник ОСОБА_12 під час досудового розслідувала брала участь у всіх слідчих та процесуальних діях, які проводилися за участі підозрюваного, в інтересах ОСОБА_6 оскаржувала в апеляційному порядку судові рішення слідчих суддів щодо обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Під час судового розгляду вона регулярно відвідувала судові засідання, брала активну участь у них, заявляла клопотання в інтересах обвинуваченого до того часу, як обвинувачений обрав за договором про надання правової допомоги від 07 березня 2018 року іншого захисника адвоката ОСОБА_29 (т. 2 а.с. 41), яка в свою чергу нетривалий час здійснювала його захист в суді та в подальшому судом було прийнято рішення про повторне залучення захисника в порядку ст. 49 КПК України і за призначенням захист обвинуваченого в суді продовжила адвокат ОСОБА_7 .

При цьому слід зазначити, що питання ефективності захисту не є тотожним досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в установлених законом спосіб. Незгода обвинуваченого з позицією та тактикою захисту не свідчить про його неефективність.

Об`єктивних даних про неналежне виконання професійних обов`язків адвокатом, яке б могло призвести до істотного обмеження чи порушення прав ОСОБА_6 , передбачених ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 59 Конституції України, ст. 20, ч.ч. 3, 4 ст. 42 КПК, колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченим посилання щодо порушення його права на захист не знайшли свого підтвердження.

Що стосується правової кваліфікації діянь ОСОБА_6 , то колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до положень кримінального закону, вирішуючи питання про наявність або відсутність у винного умислу на вбивство, необхідно виходити із сукупності всіх обставин справи і брати до уваги ті з них, які можуть свідчити про бажання чи свідоме припускання винним смерті потерпілого. При цьому перш за все необхідно враховувати спосіб, знаряддя та засоби вчинення кримінального правопорушення, кількість, характер та локалізацію заподіяння тілесних ушкоджень, причини припинення дій з боку винної особи, її взаємовідносини з потерпілим, поведінку обох, яка передувала вчиненню протиправних дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, що є визначальним.

Оскільки з матеріалів кримінального провадження та досліджених доказів убачається, що дії ОСОБА_6 , враховуючи характер та спосіб заподіяних тілесних ушкоджень, які він спричинив ОСОБА_11 , були спрямовані на вчинення умисного вбивства останнього, тому є правильною правова кваліфікація діяння ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Проаналізовані судом докази також доводять винуватість ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна, що відповідає правовій кваліфікації діяння ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що у вироку не вказано мотиву вбивства ОСОБА_11 спростовуються висновками суду першої інстанції, який на підставі оцінки доказів у справі встановив та у вироку зазначив, що між обвинуваченим та потерпілим виникла суперечка через те, що ОСОБА_11 хотів забрати інструмент, яким ОСОБА_6 тимчасово користувався для виконання певних робіт, а ОСОБА_6 в свою чергу не хотів його повертати, що підтвердив і сам обвинувачений, пояснюючи при цьому, що ОСОБА_11 звинуватив його у крадіжці інструменту, внаслідок чого ОСОБА_15 не розрахувався з ним за всі виконані роботи. Тобто у даному випадку мотив заподіяння смерті, з урахуванням стану сп`яніння ОСОБА_6 , виник спонтанно в ході конфлікту з потерпілим, що узгоджується із здобутими доказами у кримінальному провадженні.

До того ж зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочинів, їх наслідки.

Враховуючи наведене, прохання захисника щодо скасування вироку, виправдання ОСОБА_6 і закриття кримінального провадження, не підлягає задоволенню. При цьому не встановлено колегією суддів і підстав, передбачених ст. 415 КПК України для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачений.

Що стосується покарання, то при вирішенні цього питання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 злочинів, один з яких є особливо тяжким, конкретні обставини справи та характер злочинного діяння, непоправні наслідки вчиненого, відношення обвинуваченого до своїх дій, а також дані про особу ОСОБА_6 , який має постійне місце реєстрації та місце проживання, звідки характеризується позитивно, одружений, на утриманні має малолітню дитину 2011 року народження, раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває.

Обставин, які пом`якшують покарання, судом встановлено не було. Як обставину, що обтяжує покарання, суд урахував вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння і наявність такої обставини підтвердили в суді свідки.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних частин статей закону про кримінальну відповідальність, а саме за ч. 1 ст. 115 КК України - на строк 13 років, за ч. 1 ст. 185 КК України - на строк 2 роки, та визначив остаточне покарання за правилами ст. 70 КК України, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були враховані всі обставини, які доведені в суді та впливають на обрання заходу примусу, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання повною мірою відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на те, що колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи, що, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. ст. 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відсутні підстави для задоволення поданих апеляційних скарг.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4