ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/2709/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 642/687/18-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у вигляді тримання від вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 04 жовтня 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що на розгляді Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 і до нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Районний суд вказав на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на свободі може переховуватись від суду; може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є неодноразово судимим за вчинення злочинів відносно життя та здоров`я фізичної особи та має непогашену судимість, що свідчить про його схильність до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень щодо здоров`я та життя людини.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину; дані про особу обвинуваченого та його репутацію, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, також те, що санкцією ч. 2 ст. 121 КК України передбачене покарання на строк від 7 до 10 років позбавлення волі, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 04 жовтня 2019 року.

Крім того, суд зазначив, що ризики не зменшились та не відпали, у зв`язку з чим відсутні підстави зміни запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження щодо ОСОБА_8 строку запобіжного заходу та звільнити його з-під варти, застосувавши інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із обов`язком носити електронний засіб контролю. Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом, без наявності письмового клопотання прокурора, що є порушенням ст. 184 КПК України.

Зазначив, що при розгляді питання про продовження запобіжного заходу суд не вказав докази, що підтверджують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, підстави, що унеможливлюють обрання більш м`якого запобіжного заходу. Звертає увагу на те, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання, в якому він проживає разом з матір`ю, що, на думку апелянта, є стійкими соціальними зв`язками.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; вислухавши пояснення захисника - адвоката ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та який наполягав на її задоволенні; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, офіційних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків не має.

Доводи апелянта про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, де він проживає разом з матір`ю, а також наявність позитивної характеристики з місця проживання, матеріалами кримінального провадження не підтвердженні, при цьому згідно з ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування даних, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає. За відсутності доказів вказаних обставин, колегія суддів вважає ОСОБА_8 таким, що не має стійких соціальних зв`язків.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , його тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Стосовно доводів захисника адвоката ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції, за відсутності письмового клопотання прокурора розглянув питання про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, тим самим порушив вимоги ст.184 КПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухала Ленінського районного суду м. Харкова від 06.08.2019 року, постановлена під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого закінчувався і до його спливу завершити судове провадження не представилося можливим, тому суд своєю ухвалою продовжив строк запобіжного заходу обвинуваченому, що відповідає вимогам КПК України.

Так, відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Крім того, згідно журналу судового засідання та технічного запису судового процесу, прокурором ОСОБА_6 , що приймав участь у судовому засіданні, було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: