ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2424/19 Справа № 192/2973/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань на № 0000750, щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`яного Солонянського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Кам`яного Солонянського району Дніпропетровської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців 14 днів.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців 14 днів.
Строк відбування покарання вирішено рахувати кожному окремо з 10 жовтня 2014 року.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) ухвалено зарахувати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожному окремо у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дві позбавлення волі починаючи з 10 жовтня 2014 року по 02 липня 2019 року.
Вирішено вважати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожного окремо такими, що відбули призначене за даним вироком покарання, та звільнено ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожного окремо із під варти в залі суду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_10 та ОСОБА_7 визнано винуватими кожного окремо у вчиненні умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.
06 жовтня 2014 року приблизно о 20.30 годин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи сумісно, узгоджено, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи спільний умисел на заподіяння будь якого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , в ході сварки на ґрунті особистих неприязних відносин умисно завдала удар кулаком руки по обличчю та коліном в лобну частину голови останнього, зваливши його на підлогу в положення лежачи на спині, впершись головою об диван, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи узгоджено, синхронно, одночасно продовжили наносити ногами та руками не менше 10 ударів кожен окремо по голові, грудній клітині, череву, що є життєво важливими органами людини, та іншим частинам тіла ОСОБА_11 .

Далі ОСОБА_7 , взявши зі столу ніж, зрізала мотузку, яка призначалась для сушіння білизни, підійшла до ОСОБА_11 , який лежав на підлозі, та разом з ОСОБА_10 перевернули його на живіт та зв`язали його руки за спиною, після чого ОСОБА_7 , взявши дерев`яний табурет умисно нанесла ним не менше 2 ударів по голові ОСОБА_11 та взявши сковорідку, нанесла нею не менше 2 ударів по голові останнього, після чого спільно з ОСОБА_10 перевернули ОСОБА_11 на спину та продовжили умисно з великою силою завдавати ногами не менше 5 ударів кожен окремо в голову та по тулубу ОСОБА_11 , доки останній перестав рухатися.

Спільними умисними діями, які виразилися в побитті і завданні численних ударів у життєво важливі органи людини ОСОБА_7 і ОСОБА_10 заподіяли ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: садна на верхньому краї лівої вушної скойки; біля зовнішнього кінця лівої брови; в лівій виличній ділянці на фоні синця 4 різноспрямованих саден; в правій виличній ділянці, на фоні синця; на підборідді по центру та праворуч; на задній поверхні правого передпліччя в нижній третині; на задній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу; на тильній поверхні 2,3 пальців лівої кисті; на зовнішній поверхні правого колінного суглобу; на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині; на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; на тильній поверхні лівої кисті ближче до внутрішньої поверхні. Синці: на чолі по центру та праворуч; в правій виличній ділянці, розповсюджуючись на повіки правого ока; на переніссі; в лівій виличній ділянці; на підборідді; на передній поверхні грудної клітини в проекції мечоподібного ростка; на передній поверхні грудної клітини по центру та праворуч, 17 різноспрямованих синців; на зовнішній поверхні правого плеча в середній третині; на тильній поверхні правого передпліччя розповсюджуючись на тильну поверхню кисті та пальців; на передній поверхні правого стегна у верхній третині; на передній та внутрішній поверхнях правого колінного суглобу; на всіх поверхнях лівого плеча в середній та нижній третинах; на задній поверхні лівого передпліччя від середньої третини розповсюджуючись на тильну поверхню кисті; на передній поверхні лівої гомілки в середній третині; в правій лопатковій ділянці відповідно остюка; відповідно нижньому куту правої лопатки; в лівій сідничній ділянці; на задній поверхні правої гомілки в середній третині. Забиті рани: на чолі праворуч відповідно лобного горба; на зовнішньому кінці правої брови; на переніссі 2 рани; на чолі ліворуч, відповідно лобного горба; в лобній ділянці ліворуч на відстані 3 см від попередньої рани; на відстані 2 см догори від попередньої рани; в лівій скронево-тім`яній ділянці на відстані 3 см дозаду від передньої рани; в тім`яній ділянці по центру; на відстані 1,5 см донизу від попередньої рани; в правій тім`яній ділянці, на межі з потиличною ділянкою; в потиличній ділянці ліворуч. Крововилив в товщу м`яких тканин голови. Крововиливи під м`яку мозкову оболонку на випуклій ділянці лівої скроневої та потиличної долей, розповсюджуючись на основу скроневої долі та на випуклій поверхні правої тім`яної долі. Крововиливи в м`яких тканинах спини верхніх та нижніх кінцівок. Переломи ребер. Крововиливи в жирову клітковину навколо підшлункової залози та під капсулу печінки. Розриви капсули та тканини печінки. Заподіяні ОСОБА_11 спільними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження в ділянці голови, у своїй сукупності, перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 02.00 год. на місці злочину, та вони є тяжкими за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння чи в клінічному перебігу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців та вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 2 ст, 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців. Зазначити в резолютивній частині вироку про стягненння з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 судових витрат в дохід держави на залучення експерта при проведенні судових експертиз по 393 грн 12 коп з кожного. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок Верховного Суду України та в порушення вимог кримінального закону, в якому закріплено принцип обчислення строків покарання, призначив ОСОБА_10 та ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років 5 місяців 14 днів, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Вказує, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а тому суд першої інстанції мав визначити розмір процесуальних витрат, які повинні бути компенсовані кожним обвинуваченим в рівних долях.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачена ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожного окремо у вчиненні суспільно небезпечного діяння за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються, у зв`язку з чим в частині обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_7 апеляційний суд виходить з фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.73 КК України призначив обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожному окремо покарання у виді позбавлення волі в розмірі 9 років 5 місяців 14 днів, оскільки повинен був призначити таке покарання тільки в роках та місяцях, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

Так, в своїй апеляції прокурор звертає увагу на те, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні №5-118кс15, суди повинні спершу призначити одне із видів основного покарання за нормою, яка передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, керуючись загальними засадами призначення покарання, а потім зарахувати строк попереднього ув`язнення. І лише зарахування строку попереднього ув`язнення у фактично призначене покарання для визначення його остаточного розміру може бути обчислено у днях.

Відповідно до вимог ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Відповідно до вимог ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

Призначення обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 кожному окремо покарання у виді позбавлення волі у розмірі 9 років 5 місяців 14 днів не суперечить вимогам кримінального закону і не створює додаткових безпідставних ускладнень при виконанні вироку суду, оскільки визнано судом повністю відбутим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 шляхом зарахування строку попереднього ув`язнення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Відповідно до ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат вирішується судом у вироку, який підлягає обов`язковому виконанню, зокрема, в частині їх стягнення.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, та в разі, якщо обвинувачуються декілька осіб, вирішує питання про стягнення процесуальних витрат щодо кожного обвинуваченого.

З нормативного розуміння наведених норм кримінального процесуального закону вбачається, що процесуальні витрати підлягають чіткому розподілу та не можуть бути стягнені судом солідарно.

Між тим, всупереч цим вимогам закону, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції фактично судові витрати між обвинуваченими не розподілив та помилково визначив, що вони підлягають солідарному стягненню, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині розподілу процесуальних витрат.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.
Вирок Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_7 змінити в частині розподілу процесуальних витрат.
Стягнути з ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз по 393 гривні 12 копійок з кожного.
В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанці.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4