ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1880/19 Справа № 191/5038/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволені клопотання адміністрації ДУ Синельниківської ВК (№94) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року відмовлено у задоволені клопотання адміністрації ДУ Синельниківської ВК (№94) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі щодо ОСОБА_7 .
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі, звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак в подальшому в період невідбутої частини покарання знову вчинив умисні корисливі злочини, за які в даний час відбуває покарання в державній установі «Синельниківська виправна колонія № 94», за час відбування покарання він тільки двічі заохочувався, що на думку суду не свідчить про те, що ОСОБА_7 довів, що став на шлях виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання установи про застосування до нього положень ст. 82 КК України.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що праця багатьох працівників колонії є ефективною та він став на шлях виправлення, має заохочення, закінчив училище при установі, працевлаштований, приймає активну участь в житті установи.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений під час апеляційного розгляду в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для застосування до особи більш мякого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.
Застосування більш мякого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Як вбачаться із роз`яснень щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування. Пояснення зазначених осіб і думка прокурора мають бути відображені в протоколі судового засідання.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 по даному провадженню засуджений за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць з конфіскацією майна.
Раніше засуджений:
- 06 квітня 1995 року вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
- 01 жовтня 1996 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
- 05 січня 2001 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 140, ч. 3 ст. 206 КК України з застосуванням ст. 44, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців.
- 20 грудня 2001 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненний від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
- 18 лютого 2006 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст.309, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
- 25 лютого 2008 року вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
- 16 червня 2011 року вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, звільнений 14 грудня 2013 року умовно - достроково на 1 рік 8 місяців.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано попереднє ув`язнення з 15 січня 2015 року по 30 березня 2015 року включно.
Початок строку: 15 січня 2015 року, кінець строку: 30 листопада 2020 року.
З наданої начальником відділення 6 М-Р характеристики від 30 листопада 2018 року вбачається, що засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 19 січня 2015 року, з 29 квітня 2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Синельниківська виправна колонія № 94», був працевлаштований в цех №2 різноробочим, в подальшому активно приймав участь у благоустрої території установи, ставлення до праці добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, був заохочений 2 рази, стягнень не має. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу, етапи програми виконує систематично та самостійно. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов та побачень, провину та суспільну небезпеку у скоєному злочині визнає та усвідомлює повністю, розкаюється у вчиненому, згідно вироку суду позову не має.
Як вбачається з матеріалів провадження засуджений ОСОБА_7 в минулому неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за час відбування покарання має лише два заохочення.
Суд першої інстанції, виходячи з наявних в особовій справі характеристик, незважаючи на соціальну активність засудженого останнім часом, прийшов до висновку, що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш мяким, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Сам факт, що засуджений за час відбування покарання має лише два заохочення за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Аналізуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання установи про заміну невідбутої частини покарання ОСОБА_7 більш м`яким, оскільки останній своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість задоволення поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим того, що він став на шлях виправлення, та про наявність підстав для заміни йому невідбутої частини покарання більш мяким, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адміністрації ДУ Синельниківської ВК (№ 94) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4