ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/226/19 Справа № 691/219/18 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_4 ОСОБА_5
за участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новгородка,

Кіровоградської області, українця, громадянина

України, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , освіта середня, не працює, не

одружений, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Додаткове покарання призначене за цим вироком у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, підлягає реальному виконанню.

Відбування додаткового покарання вирішено рахувати з часу вступу вироку в законну силу.

Заходи забезпечення кримінального провадження до вступу вироку в законну силу, вирішено не застосовувати.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз технічного стану транспортних засобів та судової автотехнічної експертизи у сумі 5144, 84 / п`ять тисяч сто сорок чотири/ гривні 84 копійки.

Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 13.02.2017 року, близько 09 години 30 хвилин, керуючи власним автомобілем марки «DAEWOO» модель «FSO Lanos TF 69 Y», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Києва, на 156 кілометрі автодороги зі сполученням Київ - Знам`янка, в с. Валява Городищенського району Черкаської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів 10.1, 12.4, 14.2 Правил дорожнього руху України, а саме: перед початком перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перевищив дозволену швидкість руху, перед початком обгону не переконався, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та вимог дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та яку перетинати забороняється, змінив напрямок руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , в результаті якого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток нижньої третини правої гомілки, які відповідно до висновку судово - медичного експерта № 05-11-01/111 від 22.05.2017 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, кваліфікуючими ознаками якого являється порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29.11.2018 стосовно ОСОБА_7 , провадження у справі щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Також апелянт просив в ході апеляційного розгляду дослідити матеріали кримінального провадження: заяву ОСОБА_7 від 13.02.2017; повідомленням № 14 про нещасний випадок невиробничого характеру від 13.02.2017; висновок судово-медичного експерта від 31.05.2017 № 05-11-01/132; копію акту хіміко-токсикологічних досліджень №181 від 22.02.2017; протокол огляду місця події від 13.02.2017, згідно якого місцем події було приміщення СВ Городищенського ВП ГУНП в Черкаській області; протокол слідчого експерименту від 22.11.2017; автотехнічну експертизу від 22.12.2017 № 4/2024; судово-медичну експертизу № 05-11-01/111 від 22.05.2017; висновок експерта № 4/1216 від 01.08.2017 щодо технічного стану автомобіля «DAEWOO»; висновок експерта № 4/693 від 06.06.2017 щодо технічного стану автомобіля «NISSAN»; протокол надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.02.2018 та прослухати аудіозаписи допиту свідка ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 ..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що, на його думку, вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

Указує, що в основу вироку судом покладені докази, які не відповідають вимогам допустимості.

Щодо речового доказу - картки відеозапису із відеореєстратора вилученого із автомобіля, яким керував ОСОБА_7 апелянт вказує, що отримання речових доказів в межах здійснення кримінального провадження є можливим, внаслідок отримання тимчасового доступу до речей і документів на підставі ухвали слідчого судді, в порядку визначеному ст.ст.159-166 КПК України або за результатами обшуку (огляду) відповідно до положень ст.ст.233, 234, 237 КПК України. Проте суд залишив поза увагою, що органом досудового слідства даний речовий доказ отриманий не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, а на підставі заяви, яка витребувана слідчим 13.02.2017 у непритомного ОСОБА_7 , який у той час перебував у Городищенській ЦРЛ внаслідок отриманих ним в результаті ДТП тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та ін., що стверджується наявними у справі повідомленням № 14 про нещасний випадок невиробничого характеру від 13.02.2017 та висновком судово-медичного експерта від 31.05.2017 за № 05-11-01/132.

Щодо протоколу огляду місця події від 13.02.2017, згідно якого місцем події було приміщення СВ Городищенського ВП ГУНП в Черкаській області, де ОСОБА_7 , згідно поданої заяви добровільно передав картку пам`яті, яка була вставлена у відеореєстратор його автомобіля, вказує, що суд не звернув увагу, що ця слідча дія проведена у відсутність ОСОБА_7 , протокол не підписаний ОСОБА_7 та за своїм змістом не є оглядом місця події, а переглядом в кабінеті слідчого відеозапису картки пам`яті із відеореєстратора. Причому даний протокол не містить даних про технічні засоби, за допомогою яких проводилося відтворення відеозапису. З цього слідує, що перегляд слідчим в присутності понятих відеозапису картки пам`яті із відеореєстратора лише вказує на можливість його використання в подальшому як доказ. Зважаючи на те, що, на думку адвоката, картка пам`яті відеозапису отримана не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, вона є недопустимим доказом і в силу ч. 2 ст. 86 КПК України на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Крім того суд, всупереч вимог ч. 12 ст. 290 КПК України допустив відомості, що містяться у картці пам`яті відеозапису із відеореєстратора вилученого із автомобіля ОСОБА_7 як доказ, проте дане відео не було відкрите стороні захисту під час відкриття матеріалів досудового розслідування стороною обвинувачення, що беззаперечно стверджується протоколом надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.02.2018.

Щодо копії акту хіміко-токсикологічних досліджень № 181, проведених 22.02.2017, відповідно до направлення лікаря ОСОБА_11 м. Городище від 13.02.2017, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,89 проміле, апелянт вказує, що такі копії не містять жодних відомостей про те, що було дотримано порядок відібрання біологічних зразків для дослідження (в даному випадку крові), передбаченого частиною 3 ст. 245 КПК України на підставі постанови прокурора, а не направлення лікаря. Крім того, вказує, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 99 КПК України, сторона кримінального провадження зобов`язана надати суду оригінал документа, а не його копію, як у даному випадку. Звертає увагу, що в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_10 , який 13.02.2017 був пасажиром автомобіля «DAEWOO» під керуванням ОСОБА_7 та на момент ДТП знаходився біля водія на передньому сидінні, і він не підтвердив стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 , проте ця обставина не знайшла свого відображення в оскаржуваному вироку, тобто суд взагалі не надав оцінки показам свідка ОСОБА_10 в цій частині.

Також вказує апелянт, на підтвердження суспільно небезпечного діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху) суд послався на слідчий експеримент від 22.11.2017, за участю ОСОБА_7 , здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини шляхом отримання показань від свідка, який надалі буде визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Зазначає, що суд, без належного обґрунтування, лише пославшись на Постанову ВСУ від 09.06.2016 № 5-360 кс15, відхилив заперечення захисника щодо допустимості протоколу слідчого експерименту від 22.11.2017, в якому брав участь ОСОБА_7 , який на час проведення даної слідчої дії не набув статусу підозрюваного.

Щодо посилання суду, як на підтвердження винуватості ОСОБА_7 , на висновок авто-технічної експертизи від 22.12.2017 року № 4/2024 щодо механізму та обставин скоєння ДТП, то в його основу покладено вихідні дані отримані під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 22.11.2017, а тому він не може бути визнаний належним доказом.

Також вказує, що на підтвердження суспільно небезпечних наслідків (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень), суд послався на єдиний доказ - висновок судово-медичного експерта № 05-11-01/111 від 22 травня 2017 року. Проте, такий висновок судово-медичного експерта, на думку апелянта, є також недопустимим доказом, оскільки з нього вбачається, що експертиза проведена по рентген-знімку та медичній картці № 615/201 стаціонарно-хворого. При цьому, як зазначено у висновку, підекспертний (тобто потерпілий ОСОБА_9 ) самостійно надав судово-медичному експерту для проведення експертизи, рентген-знімок правого гомілково-ступневого суглобу від 13.02.2017. Проте, відповідно до положень ч. 4 ст. 69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Крім того, медична картка № 615/201 стаціонарного хворого та рентген-знімок не досліджувалися в суді, не долучені до матеріалів кримінального провадження та не визнані речовими доказами, що унеможливлює проведення повторної судово-медичної експертизи. Вказує, що в супереч норм КПК медична картка № 615/201 стаціонарного хворого та рентген-знімок отримані не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом. На ці обставини захисником в судових дебатах, які викладені в письмовій формі та долучені до матеріалів справи, було звернуто особливу увагу суду, проте в оскаржуваному вироку не наведено мотивів з яких міркувань судом відхилені вказані аргументи захисту.

Крім того, вказує апелянт, в судовому засіданні 28.11.2018 судом порушено порядок допиту потерпілого ОСОБА_9 .. Так, відповідно до положень ст. 352 КПК України допит потерпілого здійснюється за правилами перехресного допиту. При цьому право допиту надано лише сторонам кримінального провадження (прокурору, адвокату), а не суду. Головуючий наділений правом лише ставити запитання після проведеного допиту (ч. 11 ст. 351 КПК). Всупереч даної норми, головуючий у справі самостійно провів допит потерпілого ОСОБА_9 , після чого надав можливість поставити сторонам кримінального провадження питання, чим порушив право на перехресний допит.

Також, судом залишено поза увагою, що належний ОСОБА_7 автомобіль «DAEWOO» модель «FSO Lanos TF 69 Y», реєстраційний номер НОМЕР_3 та належний потерпілому ОСОБА_9 автомобіль «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які після вилучення з місця пригоди, всупереч вимогам ч.ч.1,2 ст.100 КПК України незаконно, без відповідних ухвал слідчого судді про арешт та тимчасовий доступ, утримувалися та надавалися експертам для дослідження. З цього слідує, що висновки експерта № 4/1216 від 01.08.2017 та № 4/693 від 06.06.2017 про технічний стан автомобілів - «DAEWOO» та «NISSAN» відповідно, - є недопустимими доказами силу ч. 2 ст. 86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Крім того, вказані транспортні засоби не відкривалися стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, що беззаперечно стверджується даними протоколу надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.02.2018.

На думку апелянта, зазначені порушення у відповідності до положень ст. 411, 412 КПК України є підставою для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у відповідності до положень п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляцію адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 із зазначених у ній підстав, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляції адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, обґрунтований перевіреними судом доказами, яким дана вірна юридична оцінка і на які суд посилається у вироку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, стверджується :

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те що 13.02.2017, близько 10.00 години, він, разом із дружиною, їхав з м. Київ відвідати близьких рідних, що проживають у Кіровоградській області. На вулиці було хмарно, дорога була сухою, на узбіччі лежав сніг. Їхній автомобіль рухався зі швидкістю 70-80 км/год. Проїжджаючи повз с. Валява, Городищенського району, він побачив, що на його смугу руху, назустріч, виїхав автомобіль «DAEWOO Lanos», який виконував маневр обгону вантажного автомобіля, що рухався також йому назустріч. Відстань між його автомобілем та автомобілем «DAEWOO Lanos» була близько 70-80 метрів. Побачивши це, він застосував екстрене гальмування та, зрозумівши, що зіткнення автомобілів в цьому разі не відвернути, скерував свій автомобіль на праве узбіччя, де і відбулося зіткнення автомобілів. В результаті зіткнення, він та його дружина отримали тілесні ушкодження;

- показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що 13.02.2017, він був пасажиром у автомобілі марки «DAEWOO Lanos» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_7 , який рухався у м. Київ. Проїжджаючи повз с. Валява, Городищенського району, Черкаської області, вони наздогнали вантажний автомобіль та водій автомобіля «DAEWOO Lanos» почав виконувати маневр обгону зазначеного вантажного автомобіля. Коли вони виїхали на зустрічну смугу руху, він побачив, що їм назустріч рухався автомобіль, з яким, через декілька секунд, на лівому узбіччі відбулося зіткнення;

- показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що в лютому 2017 року він був пасажиром автомобіля ГАЗ, який рухався з с. Валява в напрямку м. Корсунь-Шевченківський. Перебуваючи в «будці» зазначеного автомобіля, він чув звук зіткнення автомобілів на зустрічній смузі руху автомобілів, а коли їх автомобіль зупинився, то вони вийшли з нього та побачили, що на лівому узбіччі, по напрямку руху їх автомобіля, зіткнулися два легкових автомобілі «DAEWOO Lanos» та «NISSAN»;

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що в лютому 2017 року він був пасажиром автомобіля ГАЗ, який рухався з с. Валява в напрямку м. Корсунь-Шевченківський. Перебуваючи в «будці» зазначеного автомобіля, він чув звук зіткнення автомобілів на зустрічній смузі руху автомобілів, а коли їх автомобіль зупинився, то вони вийшли з нього та побачили, що на лівому узбіччі, по напрямку руху їх автомобіля, зіткнулися два легкових автомобілі «DAEWOO Lanos» та «NISSAN»;

- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що в лютому 2017 року, коли він рухався в автомобілі ГАЗ, у кузові якого знаходилось двоє чоловіків, в напрямку м. Корсунь-Шевченківський, став очевидцем ДТП, яка сталась в районі с. Валява, за участі двох легкових автомобілів «DAEWOO Lanos» та «NISSAN». Автомобіль «DAEWOO Lanos», що рухався позаду нього в попутному напрямку, виконуючи маневр обгону керованого ним автомобіля ГАЗ, який рухався зі швидкістю близько 50-60 км/год. виїхав на зустрічну смугу руху, тоді як на зустріч їм рухався автомобіль «NISSAN». В результаті цього, вказані автомобілі зіткнулися на лівому узбіччі автодороги по напрямку руху його автомобіля;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.02.2017, згідно якого було оглянуто місце ДТП на автодорозі Київ-Знам`янка 156 км + 150 м та зафіксовано положення транспортних засобів «DAEWOO Lanos» та «NISSAN» на місці пригоди, складена схема до протоколу огляду місцевості та фототаблиця. Автомобілі, в подальшому, були направлені на майданчик тимчасового тримання ТЗ Городищенського ВП;

- даними протоколу огляду місця події від 13.02.2017 року, згідно якого місцем події було приміщення СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, де ОСОБА_7 , згідно поданої заяви, добровільно передав заступнику начальника СВ Городищенського ВП ОСОБА_15 карту пам`яті з мікро СД, об`ємом 4 Гб, яка була вставлена у відеореєстратор, що знаходився у автомобілі «DAEWOO Lanos». В результаті перегляду відеофайлу «PICT 9609», що знаходився на вказаній карті пам`яті, було встановлено, що саме на ньому зафіксовані обставини ДТП, що сталась;

- даними висновку експерта № 05-11-01/111 від 22.05.2017, згідно якого, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку; закритого перелому кісток нижньої третини правої гомілки, забійної рани верхньої третини правої гомілки, які утворилися від дії тупого(их), твердого(их) предмету(ів). Дані тілесні ушкодження могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних у постанові. Зокрема, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та забійної рани правої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричиняють короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток нижньої третини правої гомілки відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я;

- даними висновку експерта № 4/693 від 09.06.2017, зробленим в результаті проведеної експертизи технічного стану автомобіля марки «NISSAN NOTE», згідно якого, до моменту ДТП, деталі ходової частини робочої гальмівної системи та рульового керування вказаного автомобіля знаходилися в працездатному (робочому) стані;

- даними висновку експерта № 4/1316 від 01.08.2017, зробленим в результаті проведеної експертизи технічного стану автомобіля марки «DAEWOO Lanos», згідно якого, до моменту ДТП, деталі ходової частини робочої гальмівної системи та рульового керування вказаного автомобіля знаходилися в працездатному (робочому) стані;

- даними висновку експерта № 4/2024 від 22.12.2017, згідно якого в причинному зв`язку з виникненням даного ДТП, з технічної точки зору, знаходиться виїзд автомобіля марки «DAEWOO Lanos» під керуванням ОСОБА_7 на смугу руху автомобіля «NISSAN NOTE» під керуванням ОСОБА_9 ;

- даними копії акту хіміко-токсикологічних досліджень № 181, проведених 22.02.2017, відповідно до направлення лікаря ОСОБА_11 м. Городище від 13.02.2017, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,89 проміле;

- даними речового доказу - картки пам`яті «Micro SD Adapter», об`ємом 4 Гб, яка була вставлена у відеореєстратор, що знаходився у автомобілі «DAEWOO Lanos», на якій міститься відеофайл «PICT 9609», в результаті перегляду якого, встановлені фактичні обставини ДТП, що сталася 13.02.2017.

Отже, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч.1 ст.286 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що зазначені докази були дослідженні судом у судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Суд у вироку дав зазначеним доказам належну оцінку, обґрунтовано визнав їх достовірними та допустимими, оскільки вони об`єктивно та органічно узгоджуються між собою, та поклав їх в обґрунтування судового рішення.

За таких обставин, вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що необхідно, на його думку, скасувати вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29.11.2018 стосовно ОСОБА_7 , а провадження у справі щодо ОСОБА_7 закрити у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, не підлягають до задоволення та спростовуються доказами наведеними у вироку суду першої інстанції з якими також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На думку колегії суддів апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими та належними, та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 , діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілого, свідків та частково обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Наведені вище процесуальні документи в сукупності з показами потерпілого та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом необґрунтовано прийняті в якості допустимих доказів картка відеозапису із відеореєстратора вилученого із автомобіля, яким керував ОСОБА_7 , проте з таким твердженням не погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів провадження (а.с. 76), даний доказ дійсно отриманий на підставі добровільної заяви обвинуваченого ОСОБА_7 , проте в самій заяві вказано, що вказану карту пам`яті працівникам поліції обвинувачений надав добровільно. Також вбачається, що вказану заяву обвинувачений написав сам особисто та власним почерком, тобто він, на час написання заяви знаходився у свідомості та розумів значення своїх дій.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним також зазначити те, що як видно з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_7 не тільки на день вчинення ДТП та написання заяви про видачу картки відеозапису із відео реєстратора, вилученого із його автомобіля (13.02.2017) не бажав скористатись послугами професійного захисника - адвоката, але і на час направлення обвинувального акту до місцевого суду для слухання справи по суті, ще також не бажав скористатись послугами адвоката. Тобто, на думку колегії суддів у цих діях (добровільному наданні органам досудового слідства видачі картки відеозапису із відеореєстратора, вилученого із автомобіля обвинуваченого ОСОБА_7 ) порушень його прав та законних інтересів не вбачається.

Що стосується необґрунтованого, на думку сторони захисту, прийняття в якості допустимого доказу протоколу огляду місця події від 13.02.2017, згідно якого місцем події було приміщення СВ Городищенського ВП ГУНП в Черкаській області, де ОСОБА_7 , згідно поданої заяви добровільно передав картку пам`яті, яка була вставлена у відеореєстратор його автомобіля, вказує, що суд не звернув увагу, що ця слідча дія проведена у відсутність ОСОБА_7 , протокол не підписаний ОСОБА_7 та за своїм змістом не є оглядом місця події, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки як вбачається зі змісту (тексту) даного протоколу обвинувачений ОСОБА_7 був присутній при проведенні такої дії, також даний протокол був проведений у присутності двох понятих, зауважень до його проведення не було, про що вони й розписались. Тобто, на думку суду апеляційної інстанції даний документ - протокол огляду місця події є допустимим та належним доказом. Крім того, посилання адвоката на те, що, дане відео не було відкрите стороні захисту під час відкриття матеріалів досудового розслідування стороною обвинувачення, є безпідставним, оскільки в матеріалах провадження (а.с.6) є розписка про отримання обвинуваченим ОСОБА_7 копії обвинувального акта та копії реєстру матеріалів досудового розслідування, в якому під номером 7 ч.1 «Проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії» зазначено Протокол огляду місця події в м.Городище по вул. Миру, 79 із зазначенням дати та часу проведення такої дії та вилучення даної карти пам`яті, яку в подальшому було визнано речовим доказом (а.с.80);

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо того, що копії акту хіміко-токсикологічних досліджень № 181, проведених 22.02.2017, відповідно до направлення лікаря ОСОБА_11 м. Городище від 13.02.2017, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,89 проміле, що такі копії не містять відомостей про те, що було дотримано порядок відібрання біологічних зразків для дослідження, передбаченого частиною 3 ст.245 КПК України на підставі постанови прокурора, а не направлення лікаря; що на підтвердження суспільно небезпечних наслідків (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень), суд послався на єдиний доказ - висновок судово-медичного експерта № 05-11-01/111 від 22 травня 2017 року. Проте, такий висновок судово-медичного експерта, на думку апелянта, є також недопустимим доказом, оскільки з нього вбачається, що експертиза проведена по рентген-знімку та медичній картці № 615/201 стаціонарно-хворого. При цьому, як зазначено у висновку, підекспертний (тобто потерпілий ОСОБА_9 ) самостійно надав судово-медичному експерту для проведення експертизи, рентген-знімок правого гомілково-ступневого суглобу від 13.02.2017. Проте, відповідно до положень ч. 4 ст. 69 КПК України експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи; що стосується того, що в судовому засіданні 28.11.2018 судом порушено порядок допиту потерпілого ОСОБА_9 .. Так, відповідно до положень ст. 352 КПК України допит потерпілого здійснюється за правилами перехресного допиту. При цьому право допиту надано лише сторонам кримінального провадження (прокурору, адвокату), а не суду. Всупереч даної норми, головуючий у справі самостійно провів допит потерпілого ОСОБА_9 , після чого надав можливість поставити сторонам кримінального провадження питання, чим порушив право на перехресний допит; щодо того, що місцевим судом залишено поза увагою, що належний ОСОБА_7 автомобіль «DAEWOO» модель «FSO Lanos TF 69 Y», реєстраційний номер НОМЕР_3 та належний потерпілому ОСОБА_9 автомобіль «NISSAN» модель «NOTE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які після вилучення з місця пригоди, всупереч вимогам ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, без відповідних ухвал слідчого судді про арешт та тимчасовий доступ, утримувалися та надавалися експертам для дослідження. З цього слідує, що висновки експерта № 4/1216 від 01.08.2017 та № 4/693 від 06.06.2017 про технічний стан автомобілів - «DAEWOO» та «NISSAN» відповідно, - є недопустимими доказами силу ч. 2 ст. 86 КПК України, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Крім того, вказані транспортні засоби не відкривалися стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, що беззаперечно стверджується даними протоколу надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування, то колегія суддів апеляційного суду бере до уваги ці доводи апеляції, але, при цьому, вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки це не є істотним порушенням норм КПК України, що могло б потягнути скасування судового рішення і в зв`язку з цим документи, висновок судово-медичного експерта, вказані автомобілі обґрунтовано місцевим судом визнані допустимими та належними доказами.

Що стосується, посилання захисника на недопустимість доказу - протоколу слідчого експерименту від 22.11.2017, в якому брав участь ОСОБА_7 , який на час проведення даної слідчої дії не набув статусу підозрюваного, та висновку автотехнічної експертизи від 22.12.2017 № 4/2024, в основу якого покладено протокол слідчого експерименту від 22.11.2017, як такі що зібрані в порушення норм діючого КПК України, то суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим судом щодо безпідставності таких доводів апеляції, оскільки відповідно до ч.3 ст.240 КПК України до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 22.11.2017 (а.с.118-122) він проводився з потерпілим ОСОБА_9 ..

Проте ОСОБА_7 також погодився провести слідчий експеримент і не заперечував з цього приводу. При проведенні даного експерименту були присутні також поняті, по закінченні даної слідчої дії всі учасники, в тому числі поняті та ОСОБА_7 особисто розписались, при цьому ніяких зауважень викладено не було.

Крім цього, колегія апеляційного суду також вважає, що проведення зазначеної слідчої дії та використання її результатів при проведенні експертизи, не потягло за собою істотного порушення прав та свобод обвинуваченого ОСОБА_7 ..

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що сторона захисту не ставила під сумнів зазначений протокол під час досудового розслідування.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що в судовому засіданні місцевого суду допитано свідка ОСОБА_10 , який 13.02.2017 був пасажиром автомобіля «DAEWOO» під керуванням ОСОБА_7 та на момент ДТП знаходився біля водія на передньому сидінні, і він не підтвердив стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 , проте ця обставина не знайшла свого відображення в оскаржуваному вироку. В зв`язку з цим колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що, незважаючи на те, що місцевий суд взагалі не надав оцінки показам свідка ОСОБА_10 про не підтвердження стану алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано їх не взяв до уваги, оскільки свідок ОСОБА_10 був пасажиром автомобіля «DAEWOO» під керуванням ОСОБА_7 і в зв`язку з цим міг його не викрити, що той знаходився в стані алкогольного сп`яніння, до того ж це твердження спростоване даними, які зафіксовані копією акту хіміко-токсикологічних досліджень № 181, проведених 22.02.2017, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,89 проміле.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просив провести часткове судове слідство та дослідити ряд документів та доказів, які були ним зазначені в резолютивній частині його апеляційної скарги.

Проте згодом захисник відмовився від дослідження цілого ряду документів та доказів, а просив лише дослідити в апеляційній інстанції наступні матеріали кримінального провадження: висновок судово-медичного експерта від 22.05.2017 № 05-11-01/111 стосовно потерпілого ОСОБА_9 , протокол слідчого експерименту від 22.11.2017, протокол надання ОСОБА_7 доступу до матеріалів досудового розслідування від 23.02.2018.

Колегія суддів відмовила в задоволенні такого клопотання відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги захисника щодо того, що вирок місцевого суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, прийняття судом недопустимих доказів, підтвердження не знайшли, висновки у вироку суду ґрунтуються на належних, достовірних, допустимих та достатніх доказах, зокрема, з врахуванням експертних висновків, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зважаючи на все вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатньої кількості доказів, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому діянні.

До того ж, на думку колегії суддів апеляційного суду, навіть даних показів потерпілого та свідків достатньо для визнання винуватим обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.286 КК України кваліфіковано вірно, а призначене судом покарання відповідає характеру та ступеню суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про особу.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції належним чином були виконані вимоги ст.65 КК України, оскільки призначене йому покарання є розмірним і достатнім скоєному ним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, воно не має на меті завдати фізичних страждань або приниження людської гідності засудженого.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, місцевим судом не допущено суттєвих істотних порушень норм кримінального або кримінально-процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :