Справа № 639/4120/19
Провадження № 1-кс/639/2116/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2019 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , ув`язненої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , 1977 року народження на незаконне тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без відповідних правових підстав,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , 1977 року народження на незаконне тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без відповідних правових підстав.

В своїй скарзі адвокат ОСОБА_5 просить визнати незаконним ув`язнення ОСОБА_4 та негайно звільнити її з - під варти в залі суду у зв`язку із тим, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року ОСОБА_4 було відстрочено виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року до досягнення її дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того за ч.1 ст. 71 КК України вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року у справі №640/15298/17 шляхом поглинання одного вироку (Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року) іншим (Київського районного суду м. Харкова ві 22.03.2019 року) було призначено до відбуття ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців. Під час винесення суддею Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 вироку від 22.03.2019 року по справі №640/15298/17 щодо ОСОБА_4 було враховано наявність в обвинуваченої малолітньої дитини до 3 років та неповнолітньої дитини 17 років, тому суд для можливості влаштування дітей не вбачив підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року не набув чинності.

Захисник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила задовольнити скаргу в повному обсязі.

В судовому засіданні ув`язнена підтримала подану скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, оскільки на даний час наявне судове рішення, на підставі якого ОСОБА_4 тримається під вартою, що відповідно свідчить про необґрунтованість поданої скарги.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що ОСОБА_4 була затримана 15.06.2019 року Київським РВ ГУНП України в Харківській області на виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року. До державної установи «Харківській слідчий ізолятор» ОСОБА_4 прибула 19.06.2019 року. ОСОБА_4 тримається під вартою в умовах установи на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року. Зазначила,що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року, ОСОБА_4 було відстрочено виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року до досягнення її дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ,а не 15.09.2019р. як вказує захисник у своїй скарзі, в зв`язку з чим просила відмовити у її задоволенні .

Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши зміст поданої скарги про незаконність утримання особи під вартою, матеріали судової та особової справ, надані докази в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 була затримана 15.06.2019 року Київським РВ ГУНП України в Харківській області на виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року. До державної установи «Харківській слідчий ізолятор» ОСОБА_4 прибула 19.06.2019 року. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року ОСОБА_4 засуджена за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 31.08.2017 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року виконання вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року відстрочено до досягнення дитини ОСОБА_4 3-х річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвала набула законної сили 29.09.2017 року. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року з урахуванням вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року ОСОБА_4 було призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 8 місяців. Під час винесення вироку Київського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року суддею було враховано наявність в обвинуваченої малолітньої дитини до 3 років та неповнолітньої дитини 17 років, тому для можливості влаштування дітей, суд обрав ОСОБА_4 запобіжного захід у вигляді домашнього арешту,але вказаний вирок суду не набрав законної сили через його апеляційне оскарження.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної

сили.

Як встановлено приписами ст. 3 вищевказаного Закону, підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених

законом.

Згідно п.1.1 Наказу Міністерства юстиції України від 18.03.2013 року №460/5 «Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, підставами для приймання та тримання у СІЗО ув`язнених і засуджених є ухвала слідчого судді (суду) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках передбачених законом, вироком суду, що набрав законної сили, про засудження до покарання у виді позбавлення волі стосовно засудженого, який не перебував під вартою.

Обставин, які б створювали обґрунтовану підозру, що ув`язнена ОСОБА_4 позбавлена свободи за відсутності судового рішення - не вбачається.
На теперішній час вирок Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року та ухвала Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року не скасовані та набрали законної сили.
З огляду на те, що ОСОБА_4 тримається під вартою в умовах установи слідчого ізолятору на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 07.06.2017 року, строк відстрочки виконання вищевказаного вироку суду сплив 15.06.2019р., тому доводи скарги адвоката щодо незаконності утримання ув`язненої під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» не знайшли свого підтвердження під час розгляду зазначеної скарги, у зв`язку з чим у її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 206, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на незаконне тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» без відповідних правових підстав відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1