Справа №463/9716/19
Провадження №1-кс/463/5452/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 р. Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву скаржника ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду судового провадження № 463/9716/19 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним законом строк -
в с т а н о в и в:
В провадження слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_4 поступила скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним законом строк.
Вказана скарга розглянута по суті 18.11.2019р., за результатами чого ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова постановлена відповідна ухвала про часткове задоволення скарги. В подальшому, ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 06.12.2019р. за заявою скаржника роз`яснено резолютивну частину ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 18.11.2019р. На даний час за заявою скаржника ОСОБА_3 слідчим суддею ОСОБА_4 вирішується питання про виправлення описки в ухвалі слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 18.11.2019р.
Скаржник ОСОБА_3 подав заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що останній при розгляді справи неодноразово порушував вимоги КПК України, не дотримується процесуальних строків, змушував секретарів судових засідань скеровувати йому SMS-повідомлення, хоча він повідомляв про недопустимість таких повідомлень. Крім того, слідчий суддя ОСОБА_4 звинуватив його у тому, що він здійснює тиск на суд, тоді як він лише звертав увагу на умисне, чи то очевидно недбале внесення ним завідомо недостовірних відомостей у проголошеній слідчим суддею ухвали від 18.11.2019р. та від 22.11.2019р. Також, слідчий суддя ОСОБА_4 змусив його протиправно очікувати в приймальні громадян майже весь робочий день 06.12.2019р., а після закінчення судового засідання не забезпечив йому можливості ознайомлюватись з матеріалами справи.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Скаржник подав до суду клопотання про відкладення розгляду питання про відвід у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі. Суд приходить до переконання про можливість розгляду заяви без їх участі, оскільки неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви про відвід. З цих же підстав суд відхиляє клопотання скаржника про відкладення розгляду справи.
Оглянувши матеріали скарги та заяву про відвід, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.
У статті 75 КПК України наведено перелік обставин, що виключають участь слідчого судді у кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) «особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, що свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться».

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу, відповідно, запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Виходячи зі змісту поданої заяви про відвід, у всіх її десяти розділах скаржник по суті висловлює свою незгоду щодо процесуальних дій слідчого судді ОСОБА_4 під час розгляду ним скарги, що не створює обґрунтованого сумніву у безсторонності суду. Більше того, по кожному із десяти розділів заяви про відвід скаржник не надає жодного доказу на підтвердження викладених ним обставин, що в сукупності, не дає об`єктивних підстав для сумніву в упередженості чи необ`єктивності слідчого судді ОСОБА_4 при розгляді ним як самої скарги ОСОБА_3 так і інших, пов`язаних з нею питань.
Таким чином, правові підстави для задоволення заяви відсутні.
Будь-яких інших правових підстав передбачених ст.ст. 75,76 КПК України для відводу слідчого судді в даному кримінальному провадженні судом не встановлено.

Керуючись, ст.ст. 75, 76, 80, 81 КПК України, -
у х в а л и в :
В задоволенні заяви скаржника ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду судового провадження № 463/9716/19 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові щодо нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним законом строк відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1