Справа № 522/5779/17
Провадження № 1-кп/522/1389/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Одеса кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000633 від 25.08.2018 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, з середньотехнічною освітою, одружений, працює водієм в ДП "ДАК "Хліб України", який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Учасники процесу:
прокурори - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
представник цивільних позивачів - ОСОБА_6
в с т а н о в и в:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
1. Так, 14 травня 2016 року приблизно о 14 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем "Daewoo Lanos", р.н. НОМЕР_1 , рухаючись біля буд. 32 по вул. Середньофонтанській, що в Приморському районі в м. Одесі з боку вул. Семінарської у напрямку вул. Краснова, при під`їзді до нерегульованого пішохідного переходу, відзначеного дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1 згідно з Правилами дорожнього руху України, не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою, не звернув увагу, що перед нерегульованим пішохідним переходом зупинився маршрутний автобус, не переконався у відсутності на пішохідному переході пішоходів, своєчасно не зупинив транспортний засіб, щоб дати їм дорогу, чим порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 і пішохода ОСОБА_8 .

2. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_7 заподіяні тілесні ушкодження: забійна рана лобної області справа, перелом кісток лицевого черепу з переходом на склепіння та основу черепа, а саме переломи зовнішньої та внутрішньої стінок правої лобної пазухи, переломи верхньої та нижньої стінок правої орбіти, переломи зовнішньої та внутрішньої стінок правої гайморової пазухи з розповсюдженням на клиновидну кістку, черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середньої важкості; переломи дуг 1-го та 2-го шийних хребців, забій шийного відділу хребта; садно правої дельтовидної області, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
3. В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_8 заподіяні тілесні ушкодження: закритий консолідуючий перелом обох кісток лівої гомілки з після травматичною невропатією великогомілкового нерву та загального малогомілкового нерву, гематому правої половини лоба, садна кінцівок, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%).
4. Вказані тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, які допустив ОСОБА_3 .

Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 :
5. У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у повному обсязі, у вчиненні кримінального правопорушення вказаного у вироку, та підтвердив, що за вказаними обставинами він, керуючи автомобілем випадково наїхав на пішоходів, у вчиненому розкаюється, цивільні позови визнає у повному обсязі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
6. Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. Цивільний відповідач, представник ПрАТ СК "ПЗУ Україна", до судового засідання не одноразово не з`являвся та його відсутність не перешкоджає з`ясуванню обставин, що стосуються цивільного позову. З урахуванням думки прокурора, обвинуваченого та представника цивільних позивачів суд відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються .

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 .
7. Беручи до уваги вище вказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілим тяжкі тілесні ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .
8. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

9. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.
10. Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

11. Судом встановлено, що ОСОБА_3 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та готовий добровільно відшкодувати матеріальну шкоду потерпілим, цивільний позов визнає. Обтяжуючих обставин не має. Крім цього, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 на обліках у психолога та нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується виключно позитивно. З урахуванням чого суд приходить до висновку, про можливість досягнення ОСОБА_3 мети покарання без ізоляції від суспільства, із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

12. В той же час, відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю. В даному разі, суд не може застосувати таке додаткове покарання, так як ОСОБА_3 працює водієм, та керування транспортним засобом є єдиним джерелом його доходу.
13. Крім того, під час судового засідання обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від покарання на підставі п. "в" ч. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки у нього на утриманні на момент вчинення злочину була неповнолітня дочка, та батьківських прав він не позбавлений.

14. Так, згідно з п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" постановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

15. Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України, тяжким злочином є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років.

16. Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
17. З наданих документів, вбачається, що станом на 2016 рік ОСОБА_3 мав на утриманні неповнолітню дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав обвинувачений не позбавлений, за таких підстав, суд вважає за можливе звільнити останнього від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році".

Підстави для задоволення цивільного позову
18. Так, до провадження суду в порядку ст. 128 КПК України, надійшов цивільний позов ОСОБА_8 відповідно до якого вона просить суд стягнути на її користь із відповідача ПрАТ СК "ПЗУ Україна" відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 24592, 41 грн. (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні дев`яносто одну копійку); моральної шкоди із ОСОБА_3 у розмірі 165 000 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч гривень), та відшкодування судових витрат за сплачений судовий збір з ОСОБА_3 у розмірі 2475 (дві тисячі чотириста сімдесят п`ять гривень).
19. Крім того, до провадження суду в порядку ст. 128 КПК України, надійшов цивільний позов ОСОБА_7 , відповідно до якого вона просить суд стягнути на її користь із відповідача ПрАТ СК "ПЗУ Україна" відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди у розмірі 13012, 69 грн. (тринадцять тисяч дванадцять гривень шістдесят дев`ять копійок); моральної шкоди із ОСОБА_3 у розмірі 150 000 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень); та відшкодування судових витрат за сплачений судовий збір з ОСОБА_3 у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень).
20. Так, відповідно до ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
21. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
22. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України 2004 року (який був діючим на момент подання цивільної заяви до суду) кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
23. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України).
24. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
25. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
26. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV.
27. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у законі №1961-IV (ст.3) визначено забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).
28. Згідно зі ст.6 закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого, відповідно до п. 1.4 ст. 1 вказаного закону, особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
29. За змістом закону №1961-IV (ст.ст.9, 2231, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
30. Крім цього суд бере до уваги положення вимог ч. 2 ст. 326 КПК України, відповідно до яких, якщо в судове засідання не прибув за викликом цивільний відповідач, який не є обвинуваченим, або його представник, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за відсутності зазначених осіб з`ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без них або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на цивільного відповідача в порядку, передбаченому главою 12 цього Кодексу.
31. З урахуванням думки учасників судового розгляду, належного сповіщення представників страхової компанії, суд вважає, що присутність представників страхової компанії не перешкоджає з`ясуванню усіх обставин, що стосуються цивільного позову.
32. Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення злочину правомірно володів транспортним засобом, яким і спричинив ДТП, оскільки мав у володінні реєстраційний документ на автомобіль. Підстав вважати володіння вказаним автомобілем неправомірним, у суду немає. Таким чином суд приходить до висновку, що з урахуванням усіх обставин по справі, ОСОБА_3 є особою, відповідальність якої застрахована, а тому відшкодовувати завдану кримінальним правопорушення матеріальну шкоду повинен саме ПрАТ СК "ПЗУ Україна" у межах страхової суми.
33. Крім цього, згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
34. Відповідно до Ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
35. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку, що насправді у потерпілих наявна моральна шкода, що виразилась у душевних стражданнях пов`язаних із їх станом здоров`я після ДТП, внаслідок чого потерпілі пережили також емоційний стрес, суд враховує характер та глибину перенесених ними душевних страждань, характер протиправних дій обвинуваченого та ступінь його вини, та вважає, що достатнім розміром відшкодування буде по 100 000 (сто тисяч) гривень.

Що стосується відшкодування судових витрат, суд враховує наступне.
36. Відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
37. Такі засади, до яких належить і законність, закріплено у статті 7 КПК України. Згідно з ч. 3 ст. 9 КПК України, закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
38. У главі 8 КПК чітко врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК. Зокрема, законодавець визначив такі види процесуальних витрат, які складаються: з витрат на правову допомогу; з витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; з витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Отже, судовий збір до вказаних витрат не належить. Більш того, відповідно до ст. 119 КПК у певному випадку, передбаченому цією статтею, суд вправі звільнити обвинуваченого від сплати навіть визначених у законі процесуальних витрат.
39. При цьому, суд при ухваленні вироку, враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

40. Так, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду по справі №187/291/17 від 23 січня 2019 року, зазначений такий правовий висновок: при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
41. З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що вимога цивільних позивачів про стягнення із ОСОБА_3 відшкодування судових витрат за сплату судового збору, є такою, що задоволенню не підлягає.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
42. Речові докази - відсутні.

43. Процесуальні витрати за проведення експертиз стягнути на користь держави з обвинуваченого.

На підставі ст. 75-76, 77 КК України, п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", керуючись ст.ст. 124, 128, 349,367-368,370-371,373-376,395,532 КПК України, суд -

у х в а л и в:
1. ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
2. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням строком на 2 (два) роки.
3. Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 і пункту 2 частини 3 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1. періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3. не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. На підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання.

5. Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 про відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди - задовольнити.
6. Стягнути з Приватного акціонерного товариства СК "ПЗУ Україна" (код ЄРДПОУ 20782312, вул. Січових Стрільців, 40 м. Київ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 24 592, 41 грн. (двадцять чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні сорок одна копійка).
7.Стягнути з ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в якості відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 100000 грн. (сто тисяч гривень).
8. Цивільний позов представника цивільного позивача ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про відшкодування завданої злочином матеріальної і моральної шкоди - задовольнити.
9. Стягнути з Приватного акціонерного товариства СК "ПЗУ Україна" (код ЄРДПОУ 20782312, вул. Січових Стрільців, 40 м. Київ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 13 012, 92 грн. (тринадцять тисяч дванадцять гривень дев`яносто дві копійки).
10. Стягнути з ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в якості відшкодування завданої моральної шкоди грошові кошти у розмірі 100000 грн. (сто тисяч гривень).
11. У задоволенні вимог представника цивільних позивачів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про стягнення судових витрат за сплачений судовий збір з ОСОБА_3 - відмовити.
12. Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судової автотехнічної експертизи з дослідження обставин наїзду автомобіля на потерпілих у сумі 528, 60 грн. (п`ятсот двадцять вісім гривень шістдесят копійок).
13. Вирок може бути оскаржений сторонами судового провадження з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
14. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги у випадку її відсутності.
15. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокуророві.
16. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
17. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокуророві.
18. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

06.12.2019