Справа № 487/8585/19
Провадження № 1-кс/487/9033/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2019 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань

ВСТАНОВИВ:
22.11.2019 року, ОСОБА_3 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В обґрунтування скарги зазначив, що 19.11.2019 року звернувся до ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві із заявою про вчинення суддею Малиновського районного суду м. Одеси кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.375, ч. 1 ст. 356 КК України, які полягають у неодноразовому порушенні таємниці нарадчої кімнати, постановлення та проголошення завідомо неправосудних ухвал суду, надання пропозицій та вказівок прокурору щодо вибіркового виклику свідків у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Посилаючись на те, що на час звернення із зазначеною скаргою, даних стосовно внесення відомостей до ЄРДР за його заявою не отримав, просив визнати бездіяльність уповноваженихосіб ТУ ДБР розташованого у м.Миколаєві протиправною та зобов`язати внести відомості про вчинення суддею Малиновського районного суду м.Одеси ОСОБА_4 кримінальних правопорушень за ч.1 ст.28 ч.1 ст.375, ч.1 ст.376 КК України

До судового засідання ОСОБА_3 , не з`явився, надав заяву якою вимоги скарги підтримав, та її розгляд просив проводити за його відсутності.

Слідчий суддя дійшов висновку про можливість розгляду зазначеної скарги за відсутності ОСОБА_3 , оскільки останній реалізував своє право на оскарження дій слідчого, передбачене ч.1 п.1 ст. 303 КПК України.

До судового засідання уповноважена особа ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві, не з`явилася, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

У порядку ч.3 ст.306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені зокрема такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Як встановлено в судовому засіданні 19.11.2019 року ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві із заявою про скоєння злочинів суддею Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 375, ч.1 ст. 356 КК України.

В заяві ОСОБА_3 зазначив, що 18.03.2019 року під час судового засідання по справі за його обвинуваченням, прокурором були заявлені клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про направлення обвинувального акту до Одеського апеляційного суду для визначення підсудності. В свою чергу, суддя Малиновського районного суду м. Одеси за результатами розгляду даних клопотань, які були не обгрунитовані та не відповідали вимогам ст.184 КПК України, постановив завідомо неправосудну ухвалу про їх задоволення. Окрім того, при постановленні ухвали суддя перебував нарадчій кімнаті менше 1 хв.. Також не більше хвилин суддя пробув у нардчій кімнаті при винесені ухвали 28.10.2019 року, що свідчить про порушення суддею таємниці нарадчої кімнати.

В подальшому, суддею неодноразово, в порушення вимог КПК, було задоволено клопотання прокурора про продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу. Також суддя допускав особисте спілкування з прокурором поза межами судового засідання, що свідчить про його упередженість та необ`єктивність при розгляді кримінального провадження за його обвинуваченням.

Вказані дії судді, на думку заявника, свдчать про скоєння ним кримінальних правопорушень (злочинів).

Виходячи зі змісту ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст.303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В судовому засіданні встановлено, що заява ОСОБА_3 всупереч вимогами ст. 214 КПК України, не містить викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зокрема у поданій заяві не вказано будь-яких ознак кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 375 КК України, оскільки виходячи з об`єктивної сторони вказаного злочину - поняття «неправосудне судове рішення» у поєднанні з вказівкою на «завідомість» його постановлення підкреслює цілеспрямований характер злочинних дій судді, її свідоме прагнення та бажання всупереч матеріальному чи процесуальному закону і (або) фактичним обставинам, встановленим у справі, постановити судове рішення, яке за своєю суттю не може бути і не є актом правосуддя.

Також в матеріалах заяви ОСОБА_5 , відсутні будь-які відомості що можуть свідчити наявність в діях судді Малиновського районного суду м. Одеси об`єктивної сторони, кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Фактично, заява ОСОБА_3 подана до ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві 19.11.2019 року свідчить про його незгоду з прийнятими суддею Малиновського районного суду м. Одеси процесуальними рішеннями прийнятими в процесі розгляду кримінального провадження.

Незгода з процесуальним рішенням судді сама по собі, не може вказувати на наявність в діях судді ознак злочину. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що "відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені".

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 року також було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до пунктів 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин.

Як зазначено у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом лише на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність та недоторканність суддів гарантують статті 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Законом України Про судоустрій і статус суддів визначено умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 6 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо (Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004).

Згідно з положеннями статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Притягнення судді до кримінальної відповідальності є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння.

Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним потрібного судового рішення.

Таким чином ініціювання кримінального переслідування судді в згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, а така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав і свобод людини та громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, суддею Малиновського районного суду м. Одеси кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 356, ч.1 ст. 375 КК України відсутні, з урахуванням встановленого скарга ОСОБА_3 є необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1