Справа №585/4308/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/607/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/4308/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок, застосувати ст. 69 КК та призначити йому покарання у виді штрафу, оскільки суд не в повній мірі врахував тяжкість вчинених злочинів та його особу. Вказує, що має на утриманні малолітню дитину, його матір потребує допомоги, збитки відшкодовані, а покарання у виді арешту призведе до його звільнення з роботи.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, та йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 185 КК у виді арешту строк 1 місяць; за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст.185 КК у виді арешту на строк 3 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді арешту строком 3 місяці.

Відповідно до вироку суду, 13.10.2018 близько 10:16 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , таємно викрав належну ФОП « ОСОБА_11 » портативну колонку вартістю 224 грн. В цей же день близько 14:40 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , діючи повторно, з метою таємного викрадення майна, взяв з полиці належну ФОП « ОСОБА_12 » портативну колонку вартістю 274 грн, поклав її під куртку та не розрахувавшись пройшов мимо каси магазину, і з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця, оскільки був зупинений охоронцем.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене покарання, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання, то вони заслуговують на увагу, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зокрема, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів (ст. 50 і 65 КК).

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин (ст. 69 КК).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, кримінальне покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Зазначені загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, проте потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, певних обставин, що впливають на визначення виду і розміру покарання.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Як убачається з матеріалів провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчинених останнім злочинів, які згідно ст. 12 КК є злочинами середньої тяжкості, суспільну небезпеку вчинених злочинів, фактичні обставини їх вчинення, вартість викраденого майна, інформацію про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, щиро розкаюється у вчиненому, відсутність претензій потерпілих, а також обставини, які його пом`якшують, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків. Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлено.

Невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (ст. 414 КПК). Ступінь тяжкості вчиненого злочину, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного злочину, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію злочину, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів ураховує, що «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства. Автономна концепція поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

З огляду на викладене, судом першої інстанції не були враховані всі ці обставини, внаслідок чого не було вмотивоване рішення суду щодо виду і розміру призначеного ОСОБА_9 покарання, що потягло за собою визначення покарання, яке явно не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке буде необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів, колегія суддів ураховує, що він вчинив злочин та замах на злочин, які відповідно до ст. 12 КК є злочинами середньої тяжкості, шкода потерпілим відшкодована шляхом повернення майна, злочини вчинені вперше в один день, обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює, щиро покаявся, визнав свою вину у повному обсязі і активно сприяв розкриттю злочину.

Наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, надає можливість колегії суддів застосувати ст. 69 КК.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 185 КК, яке не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, а за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, змінивши судове рішення і задовольнивши у такий спосіб апеляційну скаргу обвинуваченого.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09.04.2019 відносно ОСОБА_13 змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого.

Вважати ОСОБА_13 засудженим ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн;

- за ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4