Ухвала
Іменем України

18 червня 2019 року
м. Київ
справа №314/5722/18
провадження № 51-2981ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року про закриття апеляційного провадження,
встановив:
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року (з урахуванням ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року про виправлення описки)задоволено клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-достроковезвільнення останнього.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на вказану ухвалу місцевого суду закрито, у зв`язку з поданням апеляційної скарги особою, яка не мала права на подачу апеляційної скарги.
У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що єдиною підставою для закриття апеляційного провадження згідно ч. 2 ст. 403 КПК України, є відмова від апеляційної скарги особою, яка її подала, а тому суд приймаючи рішення про закриття апеляційного провадження вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 407 КПК України. Крім того, зазначає, що подання апеляційної скарги заступником керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року, постановлену без проведення судового засідання та повідомлення учасників провадження про дату та час розгляду провадження, не суперечить положенням КПК України.
Перевіривши доводи в касаційній скарзі та надані копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити з огляду на таке.
У ст. 393 КПК України закріплено коло суб`єктів апеляційного оскарження судових рішень, одним з яких визначено прокурора.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 36 КПК України право на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Тобто, виходячи з положень наведених норм процесуального закону, право на подачу апеляційної скарги зі сторони обвинувачення має прокурор, який був учасником судового провадження, а також службові особи органів прокуратури вищого рівня.
Як видно з копій судових рішень, 18 грудня 2018 року зі сторони обвинувачення під час розгляду клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, брав участь прокурор ОСОБА_7 , а 14 січня 2019 року під час виправлення описки в ухвалі Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року, брав участь прокурор ОСОБА_8 .
Натомість заступник керівника Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу, не брав участі в судовому провадженні суду першої інстанції та не є прокурором вищого рівня за змістом ч.4 ст.36 КПК України.
Така позиція узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним в постанові від 20 червня 2018 року (справа № 303/3779/16-к), щодо права прокурора на подання апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.
Таким чином, оскільки прокурор ОСОБА_6 не був учасником судового провадження і не належить до кола службових осіб органів прокуратури вищого рівня, тому колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що вказаний прокурор не має права на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів касаційної скарги прокурора про те, що ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 грудня 2018 року, було постановлену без проведення судового засідання та повідомлення учасників провадження про дату та час розгляду провадження, то колегія суддів визнає їх непереконливими. Оскільки, як вбачається з копії цієї ж ухвали, судовий розгляд клопотання захисника в інтересах засудженого ОСОБА_5 відбувся 18 грудня 2018 року за участю прокурора ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними й доводи прокурора про істотне порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону при закритті апеляційного провадження.
Так, згідно приписів ст. 403 КПК України апеляційний суд закриває апеляційне провадження у випадку відмови від апеляційної скарги особи, яка її подала, за відсутності при цьому апеляційних скарг інших осіб або відсутності заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.
Випадків закриття апеляційного провадження у разі відсутності відповідних повноважень у особи, яка подала апеляційну скаргу, процесуальний закон не регулює.
Разом з цим, згідно практики Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Згідно ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, підтримання публічного обвинувачення в суді.
Прокурор є стороною кримінального провадження з боку обвинувачення та виконує свої повноваження відповідно до вимог КПК України.
Незважаючи на те, що згідно з ч. 4 ст. 36 КПК України окрім прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, правом на апеляційне оскарження судових рішень наділені також прокурори вищого рівня, однак жоден з зазначених осіб наданими їм повноваженнями в межах строку на апеляційне оскарження не скористався, натомість з апеляційною скаргою звернувся прокурор, який не має права на апеляційне оскарження, про що суду стало відомо вже після відкриття апеляційного провадження на стадії апеляційного розгляду.
Таким чином, встановивши на стадії апеляційного розгляду, що апеляційну скаргу подано неналежною особою, а також враховуючи, що прокуратура в Україні здійснює свої повноваження відповідно до вимог КПК України, апеляційний суд правильно закрив апеляційне провадження та повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.
І хоча прийняття такого рішення прямо не передбачено процесуальним законом, проте за своєю суттю воно відповідає загальним засадам кримінального провадження, а тому не може бути визнане таким, що прийняте з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Отже, переконливих доводів щодо необхідності скасування ухвали апеляційного суду з касаційної скарги прокурора не убачається, тому підстави для задоволення скарги відсутні, а у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року про закриття апеляційного провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3