ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/4681/18
Провадження № 1-кп/636/108/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000678, внесеному 01 липня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Августинівка, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , старшого кулеметника 1-го відділення 1-го взводу оперативного призначення 4-ї роти оперативного призначення 2-го батальйону оперативного призначення, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
Згідно Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошена часткова мобілізація. У відповідності до зазначеного Указу та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_5 було призвано на військову службу по мобілізації та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 . 19 вересня 2014 року наказом №46 командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 було зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на всі види забезпечення.
За наведених обставин солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Проте, солдат ОСОБА_5 , в порушення вищевказаних вимог та зобов`язань, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, через несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 15 листопада 2014 року о 08 год. 00 хв. самовільно залишив місце несення служби - територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , та незаконно перебував за межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 31 жовтня 2018 року.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без наказу та дозволу відповідних командирів та начальників, самовільно залишив місце служби - територію військового містечка № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яке дислокується у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 не приймав та про своє місцезнаходження командуванню, в органи військового чи цивільного управління не повідомляв.
31 жовтня 2018 року солдат ОСОБА_5 самостійно з`явився до військової прокуратури Запорізького гарнізону.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
12.12.2018 між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 470 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 407 КК України. Обвинувачений у повному обсязі сформульованої підозри у кримінальному провадженні беззастережно визнав свою винуватість. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений від покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік. та отримана згода обвинуваченого на його призначення. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні також просили укладену угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , зі складом злочину з кваліфікуючими ознаками за ч. 3 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінального покарання та його розміру, які встановлені КК України.
Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілих немає, шкода не завдана.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше не засуджений.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.
При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам ст. 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього Кодексу, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод, чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою.
Згідно зі ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_5 вчинив дії, що виразились у самовільному залишенні військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), і його дії кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України, та враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше не засуджений, суд дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому узгоджених сторонами виду та міри покарання за ч. 3 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого, виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 407 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого.
Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений. Матеріальної шкоди не завдано.
В ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався. У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, судом не вбачаються підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 473-476 КПК України, суд -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 грудня 2018 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя