ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи : 655/878/18
Номер провадження : 11-кп/819/830/19 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія : ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року жовтня місяця 15 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в залі Херсонського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000414 від 10.10.2018 року, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 липня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 липня 2019 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заводівка Горностаївського району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта вища, працездатного, має сім`ю, є головою ФГ «Ганна», на утриманні дітей не має, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи. Вирішено питання щодо речових доказів та цивільного позову.

За вироком суду ОСОБА_7 09.10.2018 року близько 20:00 годин знаходячись в житловому будинку АДРЕСА_2 за місцем свого тимчасового проживання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів сталевим молотком по голові потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 , у відповідності до висновку експерта № 11/225к від 11.04.2019 року, тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому кісток черепу, забій головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, забиті рани та синці на голові, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.
На вказаний вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу де вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає що поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Просить відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України провести часткове судове слідство, під час якого дослідити матеріали, які характеризують особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16.07.2019 відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України скасувати та постановити відносно ОСОБА_7 новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121 КК України - 5 років позбавлення волі років, з поміщенням засудженого до кримінально-виконавчої установи закритого типу. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляцій, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які скаргу просили залишити без задоволення, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Вимогами ч.1 ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 121 КК Україниобґрунтовано доказами та ніким не оспорюються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання поза увагою суду фактично залишено той принцип, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував вимоги ст. 75 КК України, та приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням випробувального терміну, своє рішення належним чином не мотивував, безпідставно послався на ряд пом`якшуючих обставин, тоді як вказані обставини ніяким чином не знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, ОСОБА_7 призначено покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого внаслідок м`якості, що згідно з ст. 409, 412, 414 КПК України є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку.
Згідно із постановою Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Так, вчинене ОСОБА_11 кримінальне правопорушення відповідно ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком до восьми років.
Суд першої інстанції при обранні міри та виду покарання засудженому ОСОБА_12 із застосуванням ст.75 КК України послався на ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу підсудного, зокрема на те, що він за місцем проживання характеризується позитивно та те, що він має сім`ю. Проте, суд в мотивувальній частині вироку не зазначив, чому саме вказані дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Посилання суду на те, що підсудний позитивно характеризується та має сім`ю за своїм змістом лише характеризують особу винного і не впливають на ступінь тяжкості скоєних ним злочинів.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , судом не враховано те, що в результаті скоєного ОСОБА_7 злочину потерпілий ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, через що, як зазначав потерпілий під час судового розгляду, наразі він не може вести нормальний спосіб життя та влаштуватися на роботу.
Судом також не враховано спосіб вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 сталевим молотком по голові, через що заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для житія, що значно підвищує як суспільну небезпечність особи винного, так і суспільну небезпечність вчиненого злочину.
Судом належним чином не враховано ставлення ОСОБА_7 до вчиненого ним злочину та його поведінку після вчинення злочину. Так, судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, свою провину визнав повністю лише в судових дебатах після обвинувальної промови прокурора, в якому прокурор запропонував призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Можна дійти до висновку, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у інкримінованому йому злочині лише під тиском зібраних та досліджених доказів та в результаті розуміння, яке покарання за вчинений злочин до нього може бути застосоване.
Окрім того, згідно з показами потерпілого ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_7 пробачення за вчинений злочин у нього не просив, вартість тривалого та вартісного лікування, моральну шкоду не відшкодував, під час перебування ОСОБА_10 в лікарні жодного разу його не провідував. На підставі викладеного, потерпілий ОСОБА_10 був змушений звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Слід зазначити, що цивільний позов ОСОБА_7 також частково визнав лише в судових дебатах, під тиском зібраних та досліджених доказів, та з метою пом`якшення покарання. Вказане судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано.
Судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття обвинуваченого. Проте його поведінка, як на стадії досудового розслідування, так під час судового розгляду не свідчить про те, що ОСОБА_7 дійсно щиро розкаявся у вчиненому злочині.
Крім того, судом першої інстанції не враховано думку потерпілого ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_14 , які також наполягали на реальному покаранні для обвинуваченого у виді позбавлення волі.
Колегія суддів, вважає, що за таких обставин підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України не вбачається, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання без застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, у відповідності до вимог ст.50, ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення строком до восьми років, особу винного, який характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання, такі як каяття, а також відсутність обставини які обтяжують покарання, та вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в мінімальних межах, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 408, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Великолепетиського районного суду Херсонської області від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі з поміщенням до кримінально виконавчої установи закритого типу.
У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 //підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2