КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001513 стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2016 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 -х років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 22 липня 2016 року близько 23 години 50 хвилин, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу будинку № 128 по вул. Ставищанській в м. Біла Церква Київської області, за попередньою змовою між собою, діючи умисно, з корисливих мотивів відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 за наступних обставин.
Так, ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в область потилиці потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю.
Після цього, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 з шиї потерпілого ОСОБА_9 , зняли належне останньому майно, а саме: срібний ланцюжок із срібла 925 проби вагою 5,2 г. бувший у використанні вартістю 258,49 грн., срібний хрестик із срібла 925 проби вагою 3 г. бувший у використанні вартістю 457,38 грн., срібну ладанку із срібла 925 проби вагою 2,1 г. бувшу у використанні вартістю 232,70 грн., з руки потерпілого зняли срібний перстень із срібла 925 проби вагою 3 г. бувший у використанні вартістю 280,68 грн., та з пояса зняли гаманець, який матеріальної цінності для потерпілого не становить, в середині якого знаходився мобільний телефон «Lenovo а328» чорного кольору бувший у використанні вартістю 1330 грн. та готівкові кошти в сумі 300 гривень.
Після цього, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зникли разом з викраденим майном, яким у подальшому розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 2859 гривень 25 копійок.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київської області ОСОБА_7 не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення просить скасувати вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, в порушення ч. 1 ст. 337 КПК України, у формулюванні обвинувачення визнаного доведеним, незаконно вказав, що злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України у співучасті з ОСОБА_6 вчинив ОСОБА_8 , в той час як судовий розгляд проводився лише стосовно ОСОБА_6 , оскільки під час розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції, у зв`язку з переховуванням ОСОБА_8 від суду, матеріали кримінального провадження стосовно останнього були виділені в окреме провадження в порядку ст. 334 КПК України.
Апелянт вказує, що зазначаючи у вироку стосовно ОСОБА_6 про вчинення ним злочину у співучасті з ОСОБА_8 , суд першої інстанції фактично зробив висновок щодо вчинення останнім даного кримінального правопорушення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги заступника прокурора Київської області, обвинуваченого, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження № 0001513 та апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому за попередньою змовою групою осіб за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, апеляційним судом не перевіряються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що розгляд кримінального провадження проводився стосовно ОСОБА_6 , а стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження у зв`язку з переховуванням останнього від суду.
Однак, формулюючи обвинувачення визнане судом доведеним, суд першої інстанції зазначив, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України у співучасті з ОСОБА_6 вчинив ОСОБА_8 .
На думку колегії судді, констатуючи у вироку стосовно ОСОБА_6 фактичні обставини про те, що останній вчинив злочин у співучасті з ОСОБА_8 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, є неприпустимим з огляду на вище названі загальні засади кримінального провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку, де сформульовано обвинувачення визнане судом доведеним, щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України разом з ОСОБА_8 , тобто посилання в мотивувальній частині вироку на особу ОСОБА_8 , змінивши вказане формулювання на «особу, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження».
Відтак, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 про порушення прав ОСОБА_8 та вважає, що відновлення порушеного права підлягає шляхом зміни вироку з виключенням посилання на особу останнього, а не скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, оскільки для цього відсутні передбачені КПК України законні підстави (ст.ст. 412, 415 КПК України).

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0001513 стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України з ОСОБА_8 , вказавши на вчинення вказаного злочину з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3