Справа №585/2867/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/520/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/2867/17 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , стосовно якого застосовано примусовий захід медичного характеру адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 лютого 2019 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, -

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

У поданій апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_6 , стосовно якого застосовано примусовий захід медичного характеру адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким надати ОСОБА_6 амбулаторну психіатричну допомогу. Вважає недоцільним застосування до ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. Психічне захворювання ОСОБА_6 не є тяжким і не викликає потреби у примусовій госпіталізації до психіатричного закладу, а необхідне для нього чергове лікування від психічної хвороби він може пройти і амбулаторно. На даний час за своїм психічним станом ОСОБА_6 не становить загрози для себе та суспільної небезпеки для інших осіб. У судових засіданням, ОСОБА_6 поводив себе спокійно, не агресивно і адекватно, відповідно до показів потерпілої ОСОБА_9 він допомагав їй та іншим жителям села по господарству, тобто працює по найму, поводить себе нормально, агресії з боку нього вона не помічала, претензій ніяких до нього не має. Дані пояснення підтвердила і співмешканка ОСОБА_6 , свідок ОСОБА_10 .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, як злочин, за наступних обставин.

05 липня 2017 року близько 23 год. 00 хв. ОСОБА_6 скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, таємно, розбивши шибку вікна сараю, яке знаходиться на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , проник у середину, звідки таємно викрав майно належне ОСОБА_9 , заподіявши потерпілій матеріального збитку на суму 660 грн.

Задовольняючи клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, суд мотивував своє рішення тим, що останній страждає на стійкий психічний розлад, перебіг якого істотно впливає на його волю і позбавляє його повної здатності керувати власними діями, психічне захворювання не є тяжким, проте протиправна поведінка останнього створює певну небезпеку для оточуючих, а вчинені ним протиправні, цілеспрямовані та заздалегідь продумані дії по відношенню до майна потерпілої свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_6 для оточуючих. Діяння, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, віднесені до категорії тяжких злочинів та вчинені у стані неосудності. ОСОБА_6 перебуває на обліку у лікаря-психіатра, у 2005 році, 2007 році відносно останнього застосовувалися судом примусові заходи медичного характеру за вчинені тяжкі злочини проти власності та частково проти здоров`я потерпілих, виявляє ознаки помірної розумової відсталості.

Про день та час розгляду провадження у порядку апеляційної процедури ОСОБА_6 було проінформовано, при цьому клопотання про відкладення не надійшло, а його участь в розгляді провадження судом апеляційної інстанції при перевірці судового рішення, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора, який вважає ухвалу суду законною, вмотивованою та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Висновок суду про вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за який до нього застосовано примусовий захід медичного характеру, обґрунтовано зроблений судом, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація дій ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України є правильною і також не оскаржується.

За правилами ст.ст. 92-94 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно-небезпечних діянь.

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру, згідно з ч.1 ст.94 КК України, є обов`язковим врахування: 1) характеру і тяжкості захворювання; 2) тяжкості вчиненого діяння; 3) ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

Зокрема, примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, передбачений ч.3 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

У п.15 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» вказано, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 161 від 12.07.2017 року, ОСОБА_6 страждає природженою недоумкуватістю у виді: «Помірної розумової відсталості, без порушення поведінки». Даний психічний розлад відносить до медичного та юридичного критеріїв неосудності. У період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння знаходився в стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Підпадає під дію ст. 19 КК України. Потребує застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на даний час ОСОБА_6 страждає психічним захворюванням, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період інкримінованих йому дій він також перебував у неосудному стані, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При визначенні ОСОБА_6 виду примусових заходів медичного характеру, суд першої інстанції врахував характер душевного захворювання останнього, рекомендації експертів про тип лікувального закладу, особу ОСОБА_6 , який скоїв суспільно-небезпечне діяння, що відноситься до категорії тяжких, раніше не судимий, та дійшов правильного висновку, що за своїм психічним станом він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 становить суспільну небезпеку, а тому застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із звичайним наглядом є необхідним та достатнім заходом, оскільки з матеріалів кримінального провадження та висновків лікарів-психіатрів не вбачається того, що останній видужав та стан його здоров`я значно покращився, внаслідок чого відпала б потреба у застосованих заходах.

Посилання захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_6 на даний час не становить загрози для суспільства за своїм психічним станом, не заслуговує на увагу, так як згідно матеріалів кримінального провадження, ухвалами судів першої інстанції від 06.12.2005 року, 21.12.2007 року, до останнього застосовувалися примусові заходи медичного характеру, проте ОСОБА_6 , знову вчинив суспільно небезпечне діяння, що говорить про відсутність покращення психічного стану останнього, а тому колегія суддів вважає, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 показано застосування примусових заходів медичного характеру з госпіталізацією до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Крім того, невжиття відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу заподіяння неминучої шкоди цій особі або іншим особам, оскільки пройшовши курс примусових заходів медичного характеру, останній продовжив вчиняти суспільно небезпечні дія.

Отже, всі обставини, на які посилається захисник, судом першої інстанції враховані, а тому викладені у апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Порушень судом першої інстанції під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 27 лютого 2019 року відносно ОСОБА_6 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , стосовно якого застосовано примусовий захід медичного характеру адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3-х місяців з дня її проголошення

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4