Провадження1-кс/910/464/19
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України,

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, у якій він просить зобов`язати директора (уповноважених посадових осіб) НАБ України виконати вимогист. 214 КПК України (у тому числі внести відомості до ЄДР, надіслати витяг, розпочати досудове розслідування), при отриманні заяви/повідомлення про кримінальні провадження (звернення № 11/26-НАБУ до депутата Верховної Ради України ОСОБА_4 ).

Скарга обґрунтовується тим, що 18.06.2019 мало місце звернення ОСОБА_3 за № 11/26-НАБУ до голови Комітету Верховної Ради України ОСОБА_4 , однак листом керівника Управління по роботі з громадскістю ОСОБА_5 від 12.07.2019 № 11-188/22919 повідомлено про відмову виконати вимоги ст. 214 КПК України.

За твердженнями ОСОБА_3 , Комітетом Верховної Ради України з питань запобігання та протидії корупції у загальновизначеному правовому порядку заяву переслано до Національного антикорупційного бюро України.

Невиконання уповноваженими особами НАБ України ст. 214 КПК України і стали підставою для звернення ОСОБА_3 до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з цією скаргою.

У судовому засіданні заявник підтримав подану ним скаргу повністю.

Детектив НАБ України не прибув у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового процесу, обмежившись наданням слідчому судді своїх письмових заперечень на скаргу, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, через що просив відмовити у задоволенні цієї скарги повністю.

Дослідивши матеріали, на які ОСОБА_3 посилається, обґрунтовуючи доводи скарги, заслухавши його думку з цього приводу, вбачається наступне.
Згідно зі ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.

Статтею 303 КПК України визначені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, серед яких, п. 1 ч. 1 вказаної статті КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Як зазначено вище у цій ухвалі, ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на бездіяльність директора (уповноважених посадових осіб) НАБ України стосовно невиконання вимогист. 214 КПК України.

Однак, як свідчать матеріали скарги, ані з її тексту, ані зі змісту заяви про вчинення кримінальних правопорушень № 11/26 від 18.06.2019 взагалі не зрозуміло, які саме дії директора та уповноважених службових осіб Державного бюро розслідувань, на думку ОСОБА_3 , підпадають під ознаки вчинення злочинів, про які він зазначає у своїй заяві.

Більше того, зі змісту заяви вбачається, що заявник зазначає виключно диспозиції статей Кримінального кодексу України та припущення щодо наявності ознак суб`єктивної сторони злочину (корупційний інтерес, зацікавленість уповноважених осіб, тощо), які жодним чином не підтверджені.

Водночас, ОСОБА_3 не навів жодних аргументів, які б свідчили про реальність події злочину, а також не додав до заяви жодних документів, які б підтверджували факт вчинення злочину директором та уповноваженими службовими особами Державного бюро розслідувань, про наявність яких він стверджує у своїй скарзі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та розпочати розслідування.

Вказані положення тісно пов`язані з ч. 1 ст. 2 КК України, відповідно до якої підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Зазначені положення законодавства свідчать про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні об`єктивні дані, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення, реальність конкретної події злочину. Якщо таких даних у заявах чи повідомленнях немає, то вони не можуть вважатись такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

До того ж, як свідчить ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Аналізуючи вказану правову норму, не можна посилатися на ч. 4 ст. 214 КПК України як на підставу для обов`язкового внесення до ЄРДР будь-яких відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки у цій частині мова йде саме про прийняття та реєстрацію заяв та повідомлень, а внесення відомостей до реєстру є вже іншою дією, про що вказано у наступній частині 5-й вказаної статті, і це не зазначено як безумовна дія.
Разом з цим, слід зауважити, що з наявних матеріалів, окрім лише самих слів ОСОБА_3 , не вбачається коли саме він подав заяву до Комітету ВР України, чи була вона взагалі зареєстрована та яку мала при цьому назву, оскільки слідчим суддею під час розгляду скарги на бездіяльність уповноваженої особи НАБ України виявлено, що у запереченнях детектива НАБ України ОСОБА_6 наявне посилання останнього на заяву, подану ОСОБА_3 , що має назву «заява/повідомлення про кримінальні правопорушення № 10». Однак про таку заяву в скарзі ОСОБА_3 взагалі не йдеться.

Таким чином, сама по собі заява ОСОБА_3 , що наявна у матеріалах справи за цією скаргою у якості доказу, містить виключно диспозиції статей КК України і припущення щодо наявності суб`єктивної сторони злочинів, без її належного обґрунтування та за відсутності фактичних даних, які б свідчили про наявність ознак злочину (час, місце, спосіб, та інші обставини вчинення злочину) не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, уповноваженою службовою особою НАБ України зроблені вірні висновки щодо відсутності ознак вчинення кримінального правопорушення з боку директора та уповноважених службових осіб ДБР, а отже слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування.

З огляду на що відсутні правові підстави для задоволення скарги, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 7, 9, 303, 307, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України та зобов`язання директора НАБУ виконати вимоги ст.214 КПК України та внести відомості до ЄРДР, надіслати витяг та розпочати досудове розслідування згідно його заяви про кримінальні правопорушення (звернення №11/26-НАБУ до депутата Верховної Ради України ОСОБА_4 ) відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1