Справа № 149/1171/16-к
Провадження №11-кп/801/875/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю за участю учасників кримінального провадження
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000098 від 07.02.2016,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта загальна середня, не працюючого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, в силу ст. 89 КК України не має судимості,
- визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 342 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст.49 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.342 КК України в зв`язку закінченням строків давності.
Визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання вирішено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу.
Речові докази: оптичний диск із відеозаписами «18420129 .avi», « НОМЕР_1 .avi», «18420131.avi», «18420132.avi», «18420133.avi», «18420134.avi», «18420135.avi» - залишено зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вироком суду першої інстанції встановлено, що 30.12.2015 постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області обвинуваченого ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк сім діб. 04.02.2016 інспектором Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції ОСОБА_12 , для виконання постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області, ОСОБА_7 затримано та поміщено для відбування стягнення в ІТТ Хмільницького ВП. ОСОБА_7 05.02.2016 не відбувши стягнення, за рекомендаціями лікарів у госпіталізації, звільнений.
Під час несення служби з забезпечення публічної безпеки та правопорядку в м. Хмільнику 06.02.2016, згідно із наказом Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області № 18 від 20.11.2015 року «Про забезпечення охорони публічної безпеки і порядку на території Хмільницького району у осінньо-зимовий період 2015-2016 років», нічною мобільною групою в складі старших інспекторів Хмільницького ВП капітана поліції ОСОБА_9 та капітана поліції ОСОБА_13 , об 21 годині 24 хвилини, під час руху по вулиці 1-го Травня, було встановлено що дії водія автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 не відповідають вимогам п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, а саме задній номерний знак транспортного засобу не освітлювався. В зв`язку з цим, працівниками поліції за допомогою проблискових маячків та звукових сигналів водієві зазначеного транспортного засобу було подано вимогу про необхідність зупинки транспортного засобу. Водієм автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 вимогу працівників поліції було проігноровано та прискоривши швидкість продовжено рух. По вулиці Лисенка м. Хмільника, коли водій зазначеного автомобіля зупинив рух, капітан поліції ОСОБА_9 представився працівником поліції водієві автомобіля, яким виявився ОСОБА_7 , та одночасно з цим пред`явив йому законну вимогу надати документи, що підтверджують його особу, право володіння та керування вище вказаним транспортним засобом. Однак, ОСОБА_7 усвідомлюючи, що перед ним знаходиться представник правоохоронного органу та переслідуючи при цьому умисел спрямований на опір працівникові правоохоронного органу, з метою уникнення відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, відмовився виконувати законні вимоги капітана поліції ОСОБА_9 . Після наполягань останнього виконати його законні вимоги ОСОБА_7 , з метою перешкодити здійсненню покладених на працівників поліції службових обов`язків, усвідомлюючи, що своїми умисними протиправними діями чинить опір працівникам правоохоронного органу та бажаючи перешкодити виконанню ними своїх обов`язків, застосовуючи фізичну силу, почав вчиняти активну фізичну протидію здійсненню службових обов`язків покладених на інспектора Хмільницького відділу поліції ОСОБА_9 , який відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників судів та правоохоронних органів» являється працівником правоохоронного органу. З метою не бути притягнутим до адміністративної відповідальності, ОСОБА_7 вчинив опір працівникові правоохоронного органу, який відповідно до вимог ст. 44 Закону України «Про національну поліцію» здійснював його затримання, а саме намагався уникнути затримання, почав відштовхувати працівника поліції руками, спричиняючи при цьому фізичний біль, хапати за одяг, вириватися, з метою втекти від нього, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі та садна на п`ятому пальці лівої кисті, які згідно з висновком експерта № 19 від 17.02.2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень, чим в свою чергу вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а також умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легке тілесне ушкодження, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Після цього був фізично затриманий капітаном поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_13 .
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та за ч.2 ст. 345 КК України, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції прокурор Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , не оспорюючи вирок суду щодо доведеності вини засудженого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, просить вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 року стосовно ОСОБА_7 скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 342 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України в зв`язку з закінченням строків давності. Визнати винним та засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КК України на 4 роки позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку. В решті вирок залишити без змін.
Посилається в доводах апеляційної скарги на те, що вирішуючи питання щодо міри покарання ОСОБА_7 , суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину, ставлення його до скоєного, те що ні під час досудового розслідування, ні в судовому засідання він не розкаявся, винним себе не визнав, вчинив злочину в стані алкогольного сп`яніння, тому суд призначив йому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Окрім того, у даному кримінальному провадженні запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 не обирався та останній не затримувався, тому у даному випадку початок строку відбування ОСОБА_7 покарання має рахуватися з моменту його затримання на виконання вироку.
Також суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності, не застосовано положення ст. 74 КК України, та не звільнено його від покарання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 року скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що на їх думку суд формально і поверхово підійшов до дослідження доказів справи як в частині свідків, обвинуваченого, так і в частині письмових доказів, тому зробив помилкові висновки щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень. Також зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні оригінальний примірник технічного носія інформації відеозапису з відеореєстратора та відсутня інформація за допомогою яких технічних засобів без участі спеціаліста виготовлялись копії з карти пам`яті на оптичний диск, тому згідно ч. 4 ст. 99 КПК України даний доказ не може вважатися належним та допустимим. Не відповідає дійсності зазначення у вироку про те, що даний відеозапис переглядався у судовому засіданні.

Окрім того, вважає, що суд не обґрунтував належним чином відмову в задоволенні клопотання сторони захисту в проведенні повторної судово-медичної експертизи та проведення слідчого експерименті під час судового провадження.

Інші учасники кримінального провадження судове рішення не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу прокурора підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.
Також заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримали та наполягали на її задоволенні, посилаючись на доводи викладені у ній.
Щодо апеляційної скарги прокурора, то просили залишити її без задоволення, посилаючись на достатні підстави для скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним зазначених кримінальних правопорушень.
Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, посилаючись на повну доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та м`якість призначеного йому місцевим судом покарання.
Також потерпілий ОСОБА_9 вирок місцевого суду в апеляційному порядку не оскаржив.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників кримінального провадження, прослухавши звукозаписи на технічних носіях, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався належним чином.

Згідно вимог п.2 ч.3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
При цьому, формулювання обвинувачення, що визнане судом доведеним, необхідно викладати у ствердній формі, зазначаючи, хто, де, коли, яким способом та з яких мотивів і які дії вчинив, які наслідки від цього настали. При цьому у вироку не вказується, яке обвинувачення було пред`явлено підсудному (чи він обвинувачується) у вчиненні злочину. З викладу пред`явленого обвинувачення потрібно починати лише мотивувальну частину виправдувального вироку.
Зміст мотивувальної частини вироку визначається предметом доказування у кримінальному провадженні, також складом кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому і який визнано доведеним (або недоведеним) судом. У цій частині суд обґрунтовує рішення, яке буде викладене ним у резолютивній частині вироку, і воно повинно відповідати резолютивній частині.
Висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Не зважаючи на те, що що ОСОБА_7 як в ході судового розгляду справи у суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнав, пояснив, що він 06.02.2016 р. у вечірній час, приїхав додому та припаркував автомобіль на стоянці поблизу будинку. Коли вийшов з автомобіля, до нього підбігли два працівники поліції, які заламали йому руки, наділи кайданки та поклали на землю. Через декілька хвилин, до них під`їхав ще один автомобіль з працівниками поліції. Усі разом почали наносити йому удари. Потім, підняли з землі, заштовхали у автомобіль та завезли його до відділу поліції.
Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України колегія суддів розцінює як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.

Показання обвинуваченого щодо непричетності до вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а також умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, спростовуються показаннями потерпілого та свідків, які попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та іншими доказами дослідженими судом першої інстанції у судовому засіданні в сукупності. Їх показання щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 опору та заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу ОСОБА_9 є послідовними й логічними.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 , які він дав у суді першої інстанції вбачається, що під час несення служби в м. Хмільнику 06.02.2016 разом із капітаном поліції ОСОБА_13 , вони помітили, що дії водія автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 не відповідали вимогам п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, а саме задній номерний знак транспортного засобу не освітлювався. В зв`язку з цим, вони за допомогою проблискових маячків та звукових сигналів водієві зазначеного транспортного засобу подали вимогу про необхідність зупинки. Водієм автомобіля «Мерседес» було проігноровано їх вимогу про зупинку, та збільшивши швидкість продовжив рух. Вони на службовому автомобілі рухалися за автомобілем "Мерседес". Коли водій зупинив автомобіль по вул. Лисенка в м. Хмільнику, де він проживає, вони підійшли до автомобіля та попросили пред`явити документи. В цей час, від ОСОБА_7 вони почули різкий запах алкоголю. Однак, ОСОБА_7 відмовився виконувати їх вимоги. Він вийшов із автомобіля та намагався втекти додому, він хотів його зупинити, натомість ОСОБА_7 почав відштовхувати його руками, спричиняючи при цьому фізичний біль, хапав за одяг, виривався, потім вони впали на землю, почали борікатися, що змусило їх застосувати кайданки та викликати підмогу. Коли приїхала підмога, вони доставили ОСОБА_7 до відділу поліції. Пробувши деякий час у відділі поліції ОСОБА_7 заспокоївся, почав визнавати протиправність своїх дій.
Також з показань свідка очевидця ОСОБА_13 , які він дав у суді першої інстанції вбачається, що 06.02.2016 він разом із ОСОБА_9 несли службу в м.Хмільнику. По вул. 1-го Травня ними було помічено, що водій автомобіля "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_2 порушив правила дорожнього руху і вони послідували за ним. По вулиці Лисенка, біля власного будинку ОСОБА_7 припаркував автомобіль "Мерседес" і вони до нього підійшли. ОСОБА_9 підійшов безпосередньо до водія автомобіля, та вимагав пред`явити документи. Він стояв за три метри до них, і контролював обстановку. Підтвердив, що ОСОБА_7 категорично відмовився виконувати вимоги ОСОБА_9 надати документи, коли його зупинили та намагався втекти додому, відштовхував ОСОБА_9 , хапав за одяг, виривався, потім вони впали на землю і почали борікатися, що змусило застосувати до ОСОБА_7 кайданки. Потім, на їх виклик, на підмогу приїхав екіпаж поліції, який допоміг доставити ОСОБА_7 до відділу поліції.
Також допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . ОСОБА_16 , суду пояснили, що вони 06.02.2016, патрулювали в м.Хмільнику. Були свідками як їхні колеги, та на службовому автомобілі переслідували автомобіль "Мерседес" д.н.з. НОМЕР_2 , який намагався втекти. Біля світлофора, автомобіль "Мерседес" почав робити невиправдані маневри, тому вони його запам`ятали. Через декілька хвилин, вони отримали прохання про підмогу, і прослідували на вулицю Лисенка. По приїзду, застали ОСОБА_7 , який лежав на землі у кайданках. Він вів себе агресивно, викручувався, терся обличчям об щебінь. Загальними зусиллями посадили ОСОБА_7 в службовий автомобіль та доставили його до відділу поліції.
Окрім того, судом першої інстанції були допитані свідки сторони захисту, зокрема свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що її чоловік ОСОБА_7 вечером поїхав за піцою. Зауважила, що в той день він алкоголю не вживав. Її син ОСОБА_18 , поки батька не було, то виглядав його у вікно, то сидів за комп`ютером. В той час вона відпочивала. Пізніше в двері хтось постукав та представились поліцією, на що вона сказала синові не відкривати. Син їй повідомив, що бачив події коли його батька посадили в поліцейську машину та повезли. Згодом повернувся Гненний та вона замітила, що її чоловік був побитий, в піску, куртка та футболка порвані. Вона викликала швидку та наряд поліції та просила повернути ключі від автомобіля, які у ОСОБА_7 забрав ОСОБА_19 . Вказала, що її чоловіка не було вдома десь півтори години. Проте як били її чоловіка вона не бачила.
Також допитаний судом першої інстанції малолітній свідок ОСОБА_18 , який суду пояснив, що увечері 06.02.2016 р., точної години не пам`ятає, його батько ОСОБА_7 знаходився вдома. Крім нього вдома була присутня ще його мама ОСОБА_17 та його сестра. Він попросив батька поїхати за піцою і знаходився в кімнаті та чекав на нього. Коли сидів на підвіконнику та побачив через вікно, як на своєму авто у двір заїхав батько, а за батьком заїхав поліцейський автомобіль, який зупинився. Бачив, як його батько ОСОБА_7 спілкувався з поліцейськими біля хвилини. Потім поліцейські положили батька не землю та почали бити ногами, а один поліцейський бив дубінкою по спині. Поліцейських було чотирьох та вони були всі у формі. Зауважив, що його батько не бив нікого. Вказав, що попри погане освітлення він міг побачити, що то били саме його батька, а також міг розгледіти форму працівників поліції.
Окрім цього, допитана судом першої свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що гуляла вночі із собакою поблизу будинку обвинуваченого. Приблизно 21:00-22:00 год., вона одна проходила по вул. Лисенка в м. Хмільник і бачила, як людину пхали в поліцейську машину четверо чи п`ятеро поліцейських. Людина яку запихали кричала. Знаходилась на відстані 100-150 метрів від цієї події. Бачила лише один поліцейський автомобіль бордового кольору.
Разом з тим, незважаючи на невизнання вини підсудним ОСОБА_7 , його вина у вчиненому доводиться повністю узгодженими та послідовними показаннями потерпілого, а також показаннями свідків-очевидців, які відповідають фактичним обставинам події, повністю відповідають показанням потерпілого та в сукупності узгоджуються з іншими доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України.

Оцінюючи наведені докази колегія суддів визнає показання потерпілого та даних свідків правдивими і достовірними оскільки вони послідовні, конкретні, доповнюють один одного, не зацікавлені у вирішенні справи, а відтак є допустимими.
Крім показань потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджена наданими стороною обвинувачення доказами.
Так, відповідно до наказу Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області № 18 від 20.11.2015 року «Про забезпечення охорони публічної безпеки і порядку на території Хмільницького району у осінньо-зимовий період 2015-2016 років», встановлено, що нічна мобільна група в складі інспекторів несла службу з забезпечення публічної безпеки та правопорядку в м. Хмільнику 06.02.2016.
Відповідно до постанови Хмільницького міськрайонного суду від 23.03.2016 р. встановлено, що дійсно, 06.02.2016, о 21:24 год. ОСОБА_7 в м. Хмільнику по вул.1-го Травня керував транспортним засобом «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_3 , в стані алкогольного сп`яніння та не виконав вимогу працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу. Його визнано винуватим за ст..130 ч.2 та ст..122-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді десяти діб адміністративного арешту. (а.с. 93 том 2).
Як вбачається з постанови Хмільницького міськрайонного суду від 01.04.2016, відносно ОСОБА_7 також було складено адміністративний протокол за ст.185 КУпАП (злісна непокора працівнику поліції). Однак, в зв`язку із повідомленням про підозру, 03.03.2016 за ст. 342 ч.2, ст. 345 ч.2 КК України, провадження у справі закрито (а.с. 94 том. 2). Як встановлено в судовому засіданні, протокол було складено одразу після подій та направлено до суду, а після отримання висновку експерта щодо тілесних ушкоджень, було здійснено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 08.02.2016, встановлено, що оглядався службовий автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_4 , на якому було виявлено відео реєстратор із картою пам`яті. Дана карта вилучена слідчим. Протокол огляду речей та предметів від 08.02.2016 свідчить, що слідчим в присутності понятих оглядалася вищезазначена відео карта та дані із неї перенесені на диск. Даний диск, відповідно до постанови слідчого, визнано речовим доказом та приєднаний до справи. Судом першої інстанції у судовому рішенні зазначено, що під час перегляду диску в судовому засіданні встановлено, що працівники поліції переслідували автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Чітко видно, що автомобіль набирав швидкість та намагався втекти, що повністю узгоджується із поясненнями потерпілого, свідків та постановою про притягнення ОСОБА_7 до адмінвідповідальності. Крім того, на відео видно, що після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 , до автомобіля підбіг потерпілий. В цей час, ОСОБА_7 одразу спрямував свої руки в область верхньої частини тіла потерпілого, штовхаючи. На що останній намагався відвести руки обвинуваченого від себе, між ними виникла штовханина. А також, чути агресивні крики та висловлювання нецензурною лайкою з боку обвинуваченого ОСОБА_7 та його категоричне небажання підкорятися вимогам працівників поліції (а.с. 97-101 том 2).
Відповідно до висновку експерта №19 встановлено, що у ОСОБА_9 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця на лівому передпліччі та садна на п`ятому пальці лівої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, виниклих від дії тупого твердого предмета, можливо в строк, вказаний у постанові про призначення експертизи, 06.02.2016. (а.с. 88 том 2).
Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги твердження захисника ОСОБА_8 про те, що її підзахисний ОСОБА_7 не вчиняв злочинів, в яких його звинувачують, а натомість з боку працівників поліції вбачається перевищення повноважень, внаслідок яких йому завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта №215/302 де встановлено, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження, як він пояснив отримав під час його затримання 06.02.2016, оскільки такі твердження спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами та наданими суду доказами.
Зокрема, судом встановлено, що виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження він міг отримати під час затримання та здійснення активного опору працівникам правоохоронного органу, що підтверджують здійснюваний ним опір та завдання тілесних ушкоджень під час такого опору працівнику правоохоронного органу, що узгоджується з показаннями потерпілого та свідків.
Щодо тверджень в апеляційній скарзі захисника про те, щосуд на її думку не обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи та проведення слідчого експерименту під час судового провадження, колегія суддів звертає увагу на наступне. Встановлено, що під час судового розгляду в суді першої інстанції стороною захисту дійсно заявлялися клопотання щодо проведення повторної судово-медичної експертизи та проведення слідчої дії - слідчого експерименту. Ухвалою суду від 06.02.2019 року в задоволенні таких клопотань було відмовлено, оскільки такі клопотання мали б заявлятися на досудовому розслідуванні, при цьому судом наголошено про наявність у справі достатніх доказів для винесення законного рішення, оскільки вони є належними та допустимими та такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєному.
Також судом першої інстанції дана правильна критична показань малолітнього свідка ОСОБА_18 , оскільки вони є суб`єктивними, хоча і підтверджують, що був конфлікт між ОСОБА_7 та працівниками поліції.
Окрім цього судом також дана правильна критична оцінка показанням свідка ОСОБА_21 , оскільки встановлено, що вона особисто не бачила подій, які відбувалися 06.02.2016 року біля під`їзду будинку, де вони проживають, а також показанням свідка ОСОБА_20 , яка знаходилась на відстані від місця події та бачила лише силует людини, якого саджали до автомобіля.
Підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачений ч. 2 ст. 342, ч. 2 ст. 345 КК України ні суд першої інстанції, ні апеляційна інстанція не вбачає.
Таким чином колегія суддів переконана, що ретельно дослідивши зібрані по справі докази дій ОСОБА_7 у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, а саме передбаченого ч.2 ст. 342 КК України, тобто опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та передбаченого ч.2 ст. 345 КК України тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Щодо тверджень захисника обвинуваченого стосовно того, що вирок місцевого суду побудований на недопустимих доказах, через порушення вимог КПК України, то такі доводи свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли. Зокрема, такі ж вимоги адвокат ОСОБА_8 заявляла і у суді першої інстанції, й наведеному судом була дана детальна та об`єктива оцінка. Порушень вимог кримінального-процесуального законодавства у доказах, на яких побудовано обвинувачення, й які суд першої інстанції визнав належними, дослідив та дав їм оцінку не виявлено.
Як з`ясовано судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду те, що всі додатки з відеозаписами, а саме: оптичний диск із відеозаписами «18420129 .avi», «18420130 .avi», «18420131.avi», «18420132.avi», «18420133.avi», «18420134.avi», «18420135.avi» належним чином упаковані і зберігаються у матеріалах кримінального провадження, а тому достатніх підстав визнавати їх недопустимими у місцевого суду не було.
Також апеляційний суд не може погодитись з доводами захисника обвинуваченого викладеними у апеляційній скарзі з огляду і на те, що а ні в її апеляційній скарзі, а ні у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції до суду не надходило клопотань учасників судового провадження про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням.
Згідно вимогст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні права та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобіганню вчинення нових злочинів.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Зокрема, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання", належним чином врахував як характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, так і особу обвинуваченого, який вини у скоєну не визнав, у скоєному не розкаюється, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Окрім того, судом першої інстанції дана належна оцінка та враховані дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема, відсутність скарг за місцем проживання, не приймає активної участі в життєдіяльності будинку, у спілкуванні з сусідами відкритий та доброзичливий, за характером запальний та нестриманий, що підтверджується довідкою міськвиконкому м. Хмільник (а.с. 92 том 2), на обліку у лікаря психіатра, лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 85, 86 том 2). Також судом враховано, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Таким чином колегія суддів переконана, що за встановлених судом першої інстанції викладених вище обставин кримінальних правопорушень, особи винного, беручи до уваги зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов вірного та мотивованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів буде покарання передбачене санкціями статей передбачений ч.2 ст.342 та ч. 2 ст. 345 КК України.
Також суд першої інстанції, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин передбачений ч.2 ст.342 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, тому дійшов правильного та обґрунтованого висновку про призначення йому покарання передбаченого санкцією статті та на підставі ст.74 ч.5 КК України застосувавши ст. 49 КК України звільнив його від призначеного покарання в зв`язку з закінченням строків давності.
У зв`язку з цим колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що на його думку, звільняючи ОСОБА_7 на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, місцевим судом не було застосовано положення ст. 74 КК України, та не звільнено його від покарання.
Не може погодитись колегія суддів і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що вирішуючи питання щодо міри покарання ОСОБА_7 , на його думку суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 злочину та ставлення його до скоєного. Апеляційним судом встановлено, що у даному випадку суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання, взявши до увагивідсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини, яка обтяжує його покарання, відповідає характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, яке за своїм видом та розміром є справедливим,необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 не обирався та останній не затримувався, а тому колегія суддів вважає слушними та такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що у даному випадку початок строку відбування ОСОБА_7 покарання має рахуватися з моменту його затримання на виконання вироку, а не так як зазначено у резолютивній частині вироку суду першої інстанції з моменту вступу вироку в законну силу.Таким чином в цій частині вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а в іншій частині вирок місцевого суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 413, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції прокурора Калинівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України змінити.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.
В іншій частині вирок Літинського районного суду Вінницької області від 20.05.2019 відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді/підпис/

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_2