Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
24 вересня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційні скарги прокурора ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 липня 2018 року у кримінальному провадженні №0000031 за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Самари Ратнівського району Волинської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції, яка діяла до 20.06.2017 року), зараховано судом обвинуваченому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за даним вироком за період з 21.01.2017 року по 20.06.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а за період з 21.06.2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (відповідно до ч.5 ст.72 КК України в чинній редакції).

Строк відбування покарання вирішено рахувати з 21 січня 2017 року.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також судом вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів у провадженні.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що 21 січня 2017 року приблизно о 03 год. 00 хв., він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в належному його будинку за адресою АДРЕСА_2 , після спільного розпивання спиртних напоїв із знайомим ОСОБА_9 , у ході конфлікту, який виник раптово на побутовому ґрунті, під час бійки та який двічі збивав з ніг ОСОБА_6 , не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій смерті потерпілого, хоча повинен був і міг їх передбачити, завдав ОСОБА_9 кілька ударів руками та ногами по голові, тулубу, верхніх і нижніх кінцівках, від яких потерпілий впав на підлогу, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, субараханоїдальних крововиливів в обох великих півкулях, субдурального крововиливу в правій тім`яно-потиличній ділянці, крововиливи в м`які тканини голови, в правий скроневий м`яз, синці та садна голови, які за ступенем тяжкості згідно в висновку експерта № 11 від 13.03.2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, та тілесні ушкодження у вигляді синців та саден обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості, згідно висновку експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Від отриманих травм ОСОБА_9 , помер.

Не погодившись з вироком суду, прокурор ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 оскаржили судове рішення в апеляційному порядку.

Захисник обвинуваченого у апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що суд дійшов неправильного висновку щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки ОСОБА_6 захищався від неправомірних дій потерпілого, який першим накинувся на нього, збив з ніг, а обвинувачений, в даному випадку, реалізовував своє право на необхідну оборону. При цьому, з огляду на встановлені в суді першої інстанції обставини, на думку сторони захисту, в даній ситуації мало місце перевищення меж необхідної оборони. Просить вирок суду скасувати, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст.124 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті. В доповненні до апеляційної скарги просить провести зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання згідно вимог ст.72 КК України та правового висновку Верховного Суду (Постанова ВС від 29.08.2018 року, провадження №13-31кс18).

Прокурор у апеляційній скарзі вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, а також на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого. Стверджує, що суд дійшов неправильного висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки такий не вчинив вбивство через необережність, а умисно завдав тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , що спричинило його смерть. Зазначає, що судовий розгляд проведений з порушенням норм матеріального та процесуального закону, оскільки будь-яких прямих доказів щодо вчинення обвинуваченим саме злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України не здобуто ні досудовим ні судовим слідством. На думку прокурора, навпаки, сукупність письмових доказів разом із показаннями свідків, наданих у судовому засіданні, - спростовують версію обвинуваченого щодо перевищення меж необхідної оборони чи вбивства через необережність. Просить вирок суду скасувати, визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання позбавлення волі строком 8 років.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які під час апеляційного розгляду частково підтримали вимоги апеляційної скарги захисника і просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції, через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального законодавства, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора-апелянта, водночас зазначила, що мають місце істотні порушення вимог ст.ст.412-415 КПК України, які перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

За вимогами ст. 367 КПК України під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні

Зазначених вимог закону у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції не дотримано.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та журналу судового засідання, розгляд даного провадження здійснювався суддею Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_10 одноособово, який вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення вироку 22.06.2018 року та перебував в ній до 13-ої год., 07 хв. 03.07.2018 року (т.1 а.к.п.282, 282, 289). Однак, з витягу Єдиного державного реєстру судових рішень слідує, що суддя ОСОБА_10 , незважаючи на перебування в нарадчій кімнаті, в зазначений період, вирішував інші справи. Зокрема, 27.06.2018 року ним ухвалено рішення за 375248082 у цивільній справі за № 166/584/18.

Наведене свідчить про порушення таємниці нарадчої кімнати, що, відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України, колегія суддів розцінює, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, та, згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для його скасування.

При цьому колегія суддів виходить з вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, згідно якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.

Оскільки вирок суду першої інстанції підлягає до скасування саме з підстав зазначеного істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства, при новому розгляді дотримання вимог КПК України судом повинно бути забезпечене неухильно.

При новому розгляді справи суду першої інстанції, з дотриманням прав учасників кримінального провадження та вимог кримінального процесуального закону належить ухвалити законне, обґрунтоване мотивоване та справедливе судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 03 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

__________ __________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3