печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання про арешт майна,-
В С Т А Н О В И В :
26.11.2019 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002376 від 30.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч.5 ст. 191 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, запобігання можливості приховування коштів отриманих протиправним шляхом, їх втрати, перерахування на інші рахунки, а також з метою збереження речових доказів коштів на рахунках вищевказаних юридичних осіб, припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що заподіюються державі у вигляді ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, запобіганню незаконного переведення указаних коштів в готівку, виникла необхідність у накладенні арешту на кошти, які розміщені на рахунку перелічених вище юридичних осіб.
У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий подав до суду заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Судовим розглядом встановлено, що Київською місцевою прокуратурою № 6 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002376 від 30.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191, ч.5 ст. 191 КК України.

В ході досудового розслідування кримінального провадження, серед іншого встановлено наступні обставини: невстановленими слідством особами в період 2018-2019 років розроблено та втілено у життя злочинний механізм, діяльність якого направлена на створення (придбання) ряду суб`єкті підприємницької діяльності (юридичних осіб), з метою прикриття незаконної діяльності, легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, пособництву ухиленню від сплати податків в особливо великих розмірах підприємствами реального сектору економіки, шляхом документального оформлення безтоварних операцій, внесення завідомо неправдивих відомостей до фінансово-господарських документів підприємств, щодо псевдо операцій з реалізації ТМЦ (робіт, послуг) використовуючи підприємства, які мають ознаки «фіктивності» і створені з метою прикриття незаконної діяльності, зокрема ТОВ "Виробниче підприємство папір-гофропак" (), ТОВ "Поліграфічна паперова фабрика" (), ТОВ "Аверіт" (), ТОВ "Радіал груп" (), ТОВ "Мегатерм плюс" (), ТОВ "Папір торг проект" (), ТОВ "Опттехно" (), ТОВ "Віакон сістем" (), ТОВ "Велокс трейд" (), ТОВ "Харків полімер ресайклінг" (), ТОВ "Лінктрейдінг" (), ТОВ "Прайд торг" (), ТОВ "Голдмарт" (), ТОВ "Проминвест компани" (), ТОВ "Папір груп" (), ТОВ "Навиум групп" (), ТОВ "Меритум" (код ЄДРПОУ 42590724), ТОВ "Південьконстрактмонтаж" (код ЄДРПОУ 42564029),ТОВ "Південьконстрактвироб" (код ЄДРПОУ 42562718), ТОВ "Південьконстракттрейд" (код ЄДРПОУ 42562393), ТОВ "Південьконстрактсейл" (код ЄДРПОУ 42562147), ТОВ "Південьконстрактбуд" (), ТОВ "Дрім буд" (), ТОВ "Лидас" (), ТОВ "Еліс торг" (), ТОВ "Мега велл торг" (), ТОВ "Макс олл торг" (), ТОВ «Делайт-трейдінг" (), ТОВ "Авангард строй сіті" (), ТОВ "Поліграфпак плюс" (), ТОВ "Асс-поліпак" (), ТОВ "Техсервіс харків" (), ТОВ "Енерго альбіон" (), ТОВ "Гофролайн" (), ТОВ "Пласт-технології" (), ТОВ "Полімер рісайклінг" (), ТОВ "АСС-Поліграфпак" (), ТОВ "Асс-гофропак" (), ТОВ "Асс-харківпласт" (), ТОВ "АСС" ().

Окрім того, отримано відомості, що невстановлені особи використовуючи реквізити вищевказаних підприємств здійснили підробку документів для підприємств реального сектору економіки, а саме: податкових декларацій з ПДВ, податкових накладних, видаткових накладних, податкової звітності документів фінансово-господарської діяльності підприємства тощо. Операції, які відображені у документах бухгалтерського та податкового обліку не підтверджуються по ланцюгу постачання, у зв`язку з відображенням у податкових накладних постачальниками реалізації (продажу) товарно-матеріальних цінностей відмінних від придбаних (куплених), відсутністю працівників, виробничих потужностей, складських приміщень для зберігання ТМЦ. Відповідно до отриманої інформації, указані підприємства створені з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягає в штучному (незаконному) формуванні податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки.

Вищезазначена злочинна схема забезпечує незаконне виведення безготівкових коштів підприємств реального сектору економіки у тіньовий неконтрольований державою обіг, минаючи при цьому систему оподаткування, органи Державного контролю та фінансового моніторингу що призводить до ненадходження податків до бюджету Держави - коштів в особливо великих розмірах.

Заходами оперативного характеру встановлено, що зазначені підприємства є пов`язаними юридичними особами з ознаками фіктивності, а грошові кошти, які перераховуються на їхні розрахункові рахунки з метою прикриття незаконної діяльності, яка направлена на конвертацію безготівкових коштів в готівку. Зазначені відомості також підтверджено проведеним комплексом слідчих та процесуальних дій.

Досудовим розслідуванням установлено, що невстановлені особи, використовуючи підконтрольні підприємства з метою переведення безготівкових коштів в готівку, а також безпідставному формуванні податкового кредиту в адресу підприємств вигодонабувачів, для чого відкрито у банківських установах розрахункові рахунки, а також використовуються кошти-ліміти ПДВ в системі електронного адміністрування.

Відповідно до отриманої інформації з бази даних ДФС України встановлено, що зазначені вище підприємства мають відкриті рахунки:

?в банківській установі АТ АБ "РАДАБАНК" (МФО 306500), відкриті розрахункові рахунки ТОВ "Виробниче підприємство Папір-гофропак" (код ) - № НОМЕР_1 (українська гривня); № НОМЕР_2 (українська гривня), ТОВ "Опттехно" ()- № НОМЕР_3 (українська гривня).
19.11.2019 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами грошових коштів, що знаходяться на вказаних рахунках.

Стороною обвинувачення доведено, що кошти, розміщені на рахунках зазначених підприємств є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації майна.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках.
Зважаючи на викладене, враховуючи обставини вчинення злочину, так як вони викладені в клопотанні прокурора, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, та те, що при розгляді клопотання встановлено достатньо даних для висновку, що ці грошові кошти можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення або набуті в результаті його вчинення, тобто відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, приходжу до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладенню арешту на кошти, які знаходяться на банківських рахунках з метою забезпечення збереження речових доказів.
Приходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках:
ТОВ "Виробниче підприємство папір-гофропак" (): № НОМЕР_1 (українська гривня); № НОМЕР_2 (українська гривня);
ТОВ "Опттехно" (): № НОМЕР_3 (українська гривня) відкритих у АТ АБ "РАДАБАНК" (МФО 306500), в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів що надходять, а також можливістю сплати податків, зборів, обов`язкових платежів, заробітної плати, із обов`язковим зазначенням дати та часу при оголошенні ухвали слідчого судді, а також в порядку виконання вказаного судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1