Справа № 493/1718/19
Провадження № 1-кп/493/182/19

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2019 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:
головуючої-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Балта Одеської області кримінальне провадження №0000404 від 13.09.2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балта Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст.. 89 КК України, не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
На початку серпня 2019 року, більш точної дати та часу під час досудового та судового слідства не встановлено, ОСОБА_4 знаходячись в лісосмузі за межами населеного пункту на відстані близько 1 кілометра в західну сторону від м. Балта Одеської області, знайшов ручну осколкову гранату РГД-5, яку, з метою подальшого незаконного зберігання, взяв собі.
Після чого, в цей же день та час, ОСОБА_4 , діючи умисно, не маючи законних підстав на придбання, носіння та зберігання вказаної ручної осколкової гранати РГД-5, і без отримання дозволу, обов`язковість якого регламентовано Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 576, та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, з метою незаконного придбання бойових припасів, взяв вказану ручну осколкову гранату РГД-5 та поклав до кишені, тим самим, достовірно знаючи про те, що знайдений ним предмет є бойовим припасом, здійснив, шляхом знахідки, придбання бойового припасу, без передбаченого законом дозволу. Після чого, з метою носіння та подальшого зберігання, переніс вищевказану ручну осколкову гранату РГД-5 до свого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де зберігав до 13.09.2019 року, тим самим здійснив носіння, зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.
13.09.2019 року в ході проведення санкціонованого обшуку домогосподарства, в якому проживає ОСОБА_4 , розташованого по АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено придатну до вибуху ручну осколкову гранату РГД-5, що є промислово виготовленим вибуховим пристроєм та належить до бойових припасів, яку ОСОБА_4 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Під час досудового розслідування між прокурором Котовської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності адвоката ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений беззаперечно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України, та узгодили покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, із звільненням від відбуття покараня на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік. При цьому після вступу вироку, яким затверджується угода, в законну силу, ОСОБА_4 зобов`язується на підставі п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення яке йому пред`явлено. Визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи встановлені досудовим слідством. Крім того, зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Прокурор зважаючи на те, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого йому обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно обвинувального акту, обвинуваченому ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке враховуючи положення ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Аналізуючи та оцінюючи обставини справи в їх сукупності, пояснення обвинуваченого, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України, що кваліфікується як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Суд, в порядку ст. 474 КПК України, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Цілком правомірним, на думку суду, узгоджене покарання за вчинений злочин.
Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд дійшов до переконання про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної в кримінальному провадженні № 1-кп/493/182/19 (№ справи 493/1718/19), (ЄРДР № 0000404 від 13.09.2019 року) між прокурором Котовської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності адвоката ОСОБА_5 .
Враховуючи, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, при розслідування якого проводилася експертиза, суд вважає, що витрати пов`язані з проведенням експертизи № 96-Б від 25.09.2019 року підлягають стягнення з обвинуваченого, відповідно до ст. 124 КПК України.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Угоду між прокурором Котовської місцевої прокуратури юристом 1 класу ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладену 02 жовтня 2019 року в присутності адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 1-кп/493/182/19 (№ справи 493/1718/19), (ЄРДР № 0000404 від 13.09.2019 року) затвердити.
ОСОБА_4 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити узгоджене покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік..
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 - не обирався.
Речові докази, що зберігаються в Балтському ВП ГУНП в Одеській області за квитанцією № 000359 знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 2512,16 грн.
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку відповідно до ч.1 ст. 473 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Балтського районного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та захиснику.

СУДДЯ