ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/594/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0003138 від 22.03.2016 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської обл., громадянина України, українця, неодруженого, з середньою технічною освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2016 близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
п. 12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_8 виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо- транспортної пригоди шляхом виконання вимог вищевказаного пункту Правил, рухаючись на ділянці проїзної частини вулиці Ревуцького в м. Києві, а саме: неподалік будинку № 11, у середній смузі руху, зі швидкістю приблизно 50 км/год, своєчасно не виявив на проїзній частині пішохода - ОСОБА_9 , який рухався з права на ліво відносно траєкторії руху вказаного транспортного засобу, та являвся для водія ОСОБА_8 перешкодою та небезпекою для руху, яку він об`єктивно спроможний був виявити, після чого негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, почав здійснювати гальмування вказаного транспортного засобу із запізненням, а тому не зміг своєчасно зупинитись і здійснив наїзд вказаним транспортним засобом на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останньому спричинене середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вищевказаного пункту ПДР, а порушення цих вимог з боку останнього, відповідно, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме: із заподіянням пішоходу ОСОБА_10 тілесного ушкодження середньої тяжкості, яке виразилося у вигляді: закритої травми правого плеча у вигляді перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків.
Таким чином, ОСОБА_7 здійснив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України не визнав та суду пояснив, що дійсно 13.03.2016 приблизно о 18 год. 30 хв. він рухався на автомобілі «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ревуцького в бік станції метро «Харківська» з дозволеною швидкістю приблизно 50-60 км/год. Неподалік буд. № 9 на проїзну частину вибіг потерпілий ОСОБА_4 . Застосувавши екстрене гальмування, йому все ж не вдалось уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , від якого останній впав на проїзну частину. Таким чином, ОСОБА_7 вважав винним у ДТП виключно потерпілого, який вибіг на проїзну частину поза межами пішохідного переходу, тобто в недозволеному для цього місці, будучи крім того в стані алкогольного сп`яніння, та одягнутий в темний одяг, що ускладнювало його вчасне виявлення на проїзній частинні. Просив ухвалити виправдувальний вирок у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.
Разом з тим, вина обвинуваченого в об`ємі дій, зазначених у мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю наступних доказів, встановлених та досліджених у судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2016 у вечірній час він відпочивав разом з друзями біля озера «Сонячне», вживаючи в ході відпочинку алкогольні напої. Приблизно о 18-30 год. він разом з друзями направились до магазину «АТБ» неподалік місця відпочинку. Друзі йшли попереду нього, а він їх наздоганяв. Переходячи проїзну частину вул. Ревуцького в прискореному темпі, він почув писк галм та побачив автомобіль «Opel Astra», який, рухаючись ліворуч від нього, скоїв на нього наїзд на другій смузі проїзної частини. Наїзд відбувся в ліве стегно, внаслідок чого він впав та отримав ушкодження правого плеча. Не заперечував, що перетинав проїзну частину поза межами пішохідного переходу.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2016 у вечірній час він відпочивав у компанії друзів, серед яких був потерпілий ОСОБА_4 . Приблизно о 18-30 год. він разом з ОСОБА_12 направились до магазину «АТБ» по вул. Ревуцького. Перетинаючи проїзну частину вул. Ревуцького по пішохідному переходу, вони зупинились на середині проїзної частини на розділовій смузі, очікуючи можливість продовжити рух. Почувши звук гальм позаду, він повернувся та побачив момент наїзду автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 на потерпілого ОСОБА_4 , якого від удару відкинуло та потерпілий впав на землю.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2016 він святкував свій день народження разом із компанією дітей та дорослих, серед яких був потерпілий ОСОБА_4 . Приблизно о 18-30 год. він разом з ОСОБА_11 вирішили піти в магазин. Для цього вони почали перетинати проїзну частину вул. Ревуцького по пішохідному переходу на протилежний бік вулиці. Дійшовши до середини проїзної частини, він почув скрегіт гальм та, повернувшись, побачив позаду потерпілого, який лежав на землі внаслідок наїзду на нього автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 .
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними доказами.

З рапорту інспектора УПС МВС в м. Києві від 13.03.2016 р. вбачається, що до Дарницького УП ГУНП у м. Києві надійшло повідомлення про те, що за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, 11 був скоєний наїзд автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 на потерпілого ОСОБА_4 , який був госпіталізований /т.1 а.с. 103/.
Протоколом огляду місця ДТП від 13.03.2016 р. зафіксована ділянка проїзної частини по вул. Ревуцького, 11, де відбулась ДТП із зображенням на схемі автомобіля Опель та зафіксованим гальмівним шляхом цього автомобіля /т.1 а.с. 104-111/.
Дослідженням висновку комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р. встановлено, що в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстренного гальмування. З технічної точки зору, причиною даної ДТП-наїзду на пішохода є невідповідності дій водія автмобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 12.3 ПДР України /т.2 а.с. 222-241/.
В судовому засіданні експерт ОСОБА_13 повністю підтримав складений ним вказаний експертний висновок.
Дослідженням висновку судово-медичної експертизи № 1521/Е від 26.08.2016 р. встановлено, що внаслідок порушення обвинуваченим п. 12.3 Правил дорожнього руху України та наїзду на потерпілого ОСОБА_4 останньому було спричина закрита травма правого плеча у вигляді перелому хірургічної шийки правої плечової кістки зі зміщенням уламків. Дана травма була віднесена експертом до середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.
Також, експертним шляхом встановлено, що в крові ОСОБА_4 був виявлений етиловий спирт в концентрації 1,0%, що свідчить про те, що на момент транспортної травми він знаходився в стані алкогольного сп`яніння / т.1 а.с. 154-157/.
В ході проведення 08.09.2016 р. слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_4 , останній вказав на місце, де саме він розпочав переходити проїзну частину вул. Ревуцького та де він розпочав рух. Також потерпілий вказав місце наїзду на нього автомобіля «Опель». Згідно зроблених замірів відстань від місця початку руху і до місця наїзду склала 10,2 м. /т.1 а.с. 159-164/.
З листа директора КП «Київміськсвітло» від 12.04.2018 р. вбачається, що з 18-25 год. до 19-00 год. 13.03.2016 р. зовнішнє освітлення на проїзній частині по вул. Ревуцького біля буд. № 9-11, працювало в режимі 100% включення /т.1 а.с. 187/.
З відтвореного в судовому засіданні відеозапису з відеореєстратора, встановленого в автомобілі «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 вбачається, що на цьому відеозаписі зафіксований момент наїзду автомобіля «Опель» під керуванням обвинуваченого на пішохода - потерпілого ОСОБА_4 . На 18:37:10 хв. зафіксовано, як по проїзній частині рухається потерпілий ОСОБА_4 , а о 18:37:13 зафіксований наїзд передньою частиною автомобіля «Опель» в лівий бік тулуба потерпілого ОСОБА_4 , від чого останній падає на проїзну частину /т.2 а.с. 243/.
Разом з тим, обговорюючи позицію обвинуваченого та його захисника, суд не приймає до уваги їх твердження про те, що причиною виникнення ДТП слід вважати виключно дії пішохода ОСОБА_4 , який порушив ПДР України, вибігши на проїзну частину в недозволеному місці, оскільки зазначена позиція спростовується сукупністю вищенаведених досліджених в судовому засіданні доказів, у тому числі висновком комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р., де експертами констатовано, що з технічної точки зору, причиною даної ДТП-наїзду на пішохода є невідповідності дій саме водія автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вимогам п. 12.3 ПДР України.
Також при оцінці дій обвинуваченого, суд не може взяти до уваги та визнати належним доказом відсутності в діях водія невідповідностей вимогам ПДР України досліджений в судовому засіданні висновок експертів за результатами проведення комплексної автотехнічної та фототехнічної експертизи № 7268/16-52/7269/16-35 від 17.05.2016 р. з наступних підстав. Так, в дослідницькій частині цього висновку для вирішення питання про наявність або відсутність у водія ОСОБА_7 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода було порівняно величину зупиночного шляху автомобіля з відстанню, на якій цей автомобіль знаходився від місця наїзду на пішохода в момент виходу пішохода ОСОБА_4 на смугу руху автомобіля «Опель». Тобто висновок про те, що водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості застосуванням екстренного гальмування керованого ним автомобіля уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 був визначений з моменту виходу пішохода на смугу руху автомобіля /т.2 а.с.13/, тоді як в дослідницькій частині висновку № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р. моментом виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 був визначений момент появи силуету людини на рівні правого краю проїзної частини (відносно напрямку руху автомобіля «Опель») /т.1 а.с. 235/. Таким чином, висновок експертів у експертизі № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р. щодо наявності технічної можливості водія ОСОБА_14 уникнути наїзду на пішохода був складений на підставі дослідження можливості водія уникнути зіткнення саме з моменту появи пішохода на проїзній частині, та поява якого на проїзній частині відображена на дослідженому відеозаписі, що свідчить про те, що водій об`єктивно був спроможний виявити появу даного пішохода на проїзній частині з урахуванням пори доби та освітлення, яке згідно листа директора КП «Київміськсвітло», на даній ділянці дороги працювало в режимі 100% влючення, що також вбачається з відеозапису, проте у висновку № 7268/16-52/7269/16-35 від 17.05.2016 р. момент появи пішохода на початку проїзній частині не досліджувався, а був взятий за основу дослідження момент появи пішохода на смузі руху автомобіля, оскільки, як конкретизував в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 момент виникнення небезпеки для водія досліджувався лише з часу появи пішохода в межах світла фар автомобіля, та не досліджувався за інших обставин,у тому числі за обставин вуличного освітлення. Також суд враховує обсяг вихідних даних, які використовувались під час проведення обох досліджених експертиз. Так, у висновку № 7268/16-52/7269/16-35 від 17.05.2016 р. досліджувався лише відеозапис з відеореєстратора, тоді як висновок № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р. був складений за наявності більш широкого спектру вихідних даних, у тому числі при складенні цього висновку враховувались покази обвинуваченого, потерпілого, свідків щодо обставин та механізму виникнення ДТП.
Таким чином, суд вважає за необхідним взяти за основу в якості належного доказу наявності невідповідностей дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 12.3 ПДР України саме висновок комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р., оскільки цей висновок відповідає встановленим обставинам, був складений з урахуванням більш широкого обсягу вихідних даних, та в частині визначення моменту небезпеки для водія узгоджується із дослідженим відеозаписом ДТП, на якому зафіксована поява пішохода на проїзній частині значно раніше, ніж в момент його появи на смузі руху автомобіля «Опель», що було предметом дослідження експертизи за заявою захисника. При цьому, суд ураховує покази експерта ОСОБА_13 , який в судовому засіданні роз`яснив, що момент виникнення небезпеки для водія був визначений відповідно до методології правильності визначення моментів небезпеки для руху водіїв і цей момент є можливим для використання та дослідженя технічної можливості водія уникнути зіткнення у разі виявлення небезпеки.
Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз вищенаведених показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та досліджених письмових доказів у їх сукупності, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє суду зробити висновок про те, що доведеність винуватості обвинуваченого у порушенні водієм правил дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, випливає із сукупності вищевстановлених ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, що дозволяє суду поза розумним сумнівом дійти до висновку, що вина обвинуваченого у судовому засіданні у скоєнні злочинних дій, зазначених у вироку доведена повністю, та органом досудового розслідування дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину, 2003 року народження.
Обставин, які б помякшували та обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст.ст. 66 , 67 КК України, судом не встановлено.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд керується відповідними роз`ясненнями, які викладені в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», де зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, особу винного, а також вину інших причетних до нього осіб, у тому числі пішоходів.

На підставі досліджених доказів судом об`єктивно встановлено, що в діях потерпілого ОСОБА_4 , як пішохода в даній дорожній обстановці за вищевикладених фактичних обставинах вбачаються ознаки порушення вимог п. 4.14 б,г) ПДР України, які регламентують заборону пішоходам раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід, а також переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках. На це вказує та обставина, що пішохід ОСОБА_4 в порушення вимог п.п. б,г п. 4.14 ПДР України переходив проїзну частину поза пішохідним переходом, а також здійснив вибіг на проїзну частину поза пішохідним переходом, чого не заперечував в судовому засіданні сам потерпілий, та підтверджено дослідженим в ході судового розгляду відеозаписом. Отже, суд вважає слушними твердження сторони захисту про допущення порушення потерпілим вимог п. 4.14 ПДР України, проте суд враховує, що згідно з висновком вищевказаної комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/742-9/200 від 24.05.2018 р. -з технічної точки зору причиною даної дорожньо-транспортної пригоди- наїзду на пішохода, є невідповідності дій саме водія автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 вимогам п. 12.3 ПДР України, а тому враховуючи відсутність причинного зв`язку між діями потерпілого ОСОБА_4 та суспільно небезпечними наслідками, суд вважає поведінку потерпілого ОСОБА_4 , яка передувала виникненню ДТП, врахувати при призначенні покарання обвинуваченому, а також під час вирішення заявленого потерпілим цивільного позову.
Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, позицію потерпілого та його представника, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ст.286 ч.1 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, а саме: заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкождень внаслідок непрофесійного керування обвинуваченим транспортним засобом та грубого порушення ПДР України, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого зазначеного додаткового покарання строком на 1 рік.
Відповідно до положень п.2) ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст. 74 КК України - особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Ураховуючи, що з дня вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, який є злочином невеликої тяжкості, минуло більше трьох років, а також з огляду на відсутність в ході судового розгляду клопотань від учасників судового провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_14 від основного та додаткового покарань за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі положень ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України.
Клопотань про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень Закону України «Про амністію у 2016 р.» від учасників провадження у судовому засіданні не надходило.
Обговорюючи законність та обґрунтованість цивільного позову, судом встановлено наступне.
Потерпілим ОСОБА_4 до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, вимоги за яким в ході судового розгляду були збільшені, в якому потерпілий просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь моральну шкоду в сумі 49246 грн., а також процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 21 700 грн., а також стягнути зі страхової компанії «Брокбізнес» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 15085 грн. 32 коп. та моральну шкоду в сумі 754 грн.
В обгрунтування понесених матеріальних витрат потерпілий ОСОБА_4 надав документи, які підтверджують факт понесення матеріальних витрат на лікування внаслідок отриманих в ході ДТП тілесних ушкоджень. В обгрунтування розміру моральної шкоди потерпілий ОСОБА_4 зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він зазнав моральних страждань, які виразились у перенесенні окрім фізичної також психологічної травми, яка пов`язана із тривалим процесом лікування та реабілітації, хвилюванням через те, що на даний час планується додаткова операція по видаленню імпланта, а також у зв`язку із ускладеннями травми, які на цей час заважають виконувати звичні функції, що впливає також на продуктивність його праці в ресторані, через що він змущений доручати роботу іншим працівникам. Також розмір моральної шкоди потерпілий обгрунтовує тривалим часом, протягом якого триває досудове розслідування та судовий розгляд вказаної справи.
Обвинувачений ОСОБА_7 позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на необгрунтованість заявленого до нього цивільного позову, оскільки він не вважає себе винним у вказаній ДТП.
Представник цивільного відповідача ПрАТ «СК «Брокбізнес» надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність заявлених до страховика потерпілим позовних вимог. В обгрунтування заперечень представник цивільного відповідача зазначив, що потерпілий не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому на думку представника страховика потерпілий не має правових підстав для відшкодування завданої йому шкоди. Також представник цивільного відповідача зазначив про часткову необгрунтованість понесених потерпілим витрат на лікування. А в цілому, представник ПРАТ «СК «Брокбізнес» просив в повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог до страховика.
Обговорюючи обгрунтованість позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_4 з цивільного відповідача ПрАТ «СК «Брокбізнес», суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 6 Закону - страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Відповідно до абзацу першого п. 24.1 ст. 24 Закону - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Потерпілим ОСОБА_4 в обґрунтування цивільного позову були надані чеки, які підтверджують витрати, які пов`язані з лікуванням потерпілого. Загальний розмір витрат за чеками, долученими до цивільного позову судом розрахований та становить 15085 грн. 32 коп. При цьому суд не бере до уваги позицію представника страховика про те, що частина позицій в чеках не є належними медичними препаратами для лікування потерпілого, оскільки представником цивільного відповідача не надано належних доказів на підтвердження цієї обставини. Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь потерпілого ОСОБА_4 документально підтверджений розмір матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням в загальній сумі 15085 грн. 32 коп.
Обговорюючи позицію представника ПрАТ «СК «Брокбізнес», який заперечував наявність підстав для задоволення цивільного позову до страховика у зв`язку із тим, що потерпілий в передбачений законом строк не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, суд приймає до уваги відповідний правовий висновок, який закріплений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 р. у справі № 465/4621/16-к. У постанові зазначено, що для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є обов`язковим. При цьому, у вказаній постанові констатовано, що визначений законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування, та обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини, а тому застосування положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.
Таким чином, суд вважає неналежними твердження представника страховика про відсутність правових підстав для задоволення цивільного позову потерпілого до страховика.
Відповідно до ст. 26-1 Закону - страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Враховуючи, що шкода заподіяна здоров`ю потерпілого судом оцінена в розмірі 15085 грн. 32 коп., суд вважає за необхідне стягнути з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на користь потерпілого ОСОБА_4 , моральну шкоду в сумі 754 грн. (15085 грн. 32 коп.* 5%).
Щодо позовних вимог потерпілого до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди, суд керується наступними вимогами закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом об`єктивно встановлено, що потерпілий ОСОБА_4 внаслідок вчинення обвинуваченим злочину зазнав моральних переживань, які були викликані фактом отримання внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що призвело до погіршення його здоров`я та завдало фізичних страждань у зв`язку із хірургічною операцією на плечі, що спричинило потерпілому фізичний і психологічний дискомфорт. Також, суд враховує, що перебування потерпілого ОСОБА_4 на тривалому лікуванні порушило звичайний життєвий ритм потерпілого, що також спричинило психологічний дискомфорт. Вказані обставини свідчать про заподіяння потерпілому ОСОБА_4 з вини обвинуваченого моральної шкоди.
Обговорюючи доведеність позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого на суму 49 246 грн. та зі страховика на суму 754 грн., а також наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також враховуючи поведінку потерпілого, яка передувала ДТП та містить ознаки порушення потерпілим вимог ПДР України, суд приходить до висновку про можливість задоволення цивільного позову в частині відшкодування потерпілому ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 25 000 грн., яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, а також в сумі 754 грн., яка підлягає стягненню зі страховика на користь потерпілого. Такм чином, позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.
Обговорюючи обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь потерпілого ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, суд керується наступним.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України - процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України - у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Судом встановлено, що відповідно до договору № 23/05 від 23.05.2016 р. потерпілий ОСОБА_4 уклав угоду з адвокатом ОСОБА_5 про надання правової допомоги.
При визначенні необхідного розміру витрат на правову допомогу, суд керується відповідними правовими позиціями, які зафіксовані Верховним Судом, зокрема в Постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18, де зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також констатовано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, беручи до уваги фінансовий стан обвинуваченого, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини, суд вважає, що розумним та справедливим розміром понесених потерпілим витрат на правову допомогу слід вважати витрати на суму 13 000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 8500 /вісім тисяч п`ятсот/ гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 /один/ рік.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від основного та додаткового покарань за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , ПрАТ «СК «Брокбізнес» «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» // на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду в сумі 15 085 /п`ятнадцять тисяч вісімдесят п`ять/ гривень 32 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» // на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 754 /сімсот п`ятдесят чотири/ гривні.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду в сумі 25 000 /двадцять п`ять тисяч/ гривень.
Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 процесуальні витрати в сумі 13 000 /тринадцять тисяч/ гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 4816 /чотири тисячі вісімсот шістнадцять/ гривень 18 коп. на користь держави.

Речові докази:
-автомобіль «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 - залишити у власності ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1