УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 від 10.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
13 серпня 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшло клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 від 10.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.369 КК України, згідно якого слідчий просив накласти арешт на вилучене 12.08.2019 року, під час проведення огляду місця події, а саме службового автомобіля марки «ВАЗ -21230» державний номерний знак « НОМЕР_1 », майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківську кредитну картку з № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що слідчим управлінням ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000095 від 10.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.07.2018 № 243-ос, майора ОСОБА_6 призначено на посаду начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Далі слідчий у клопотанні з посиланням на відповідні положення законодавства України зазначає, що ОСОБА_6 є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Таким чином, начальник відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище уповноважений організовувати запобігання правопорушенням, протидію яким законодавством України віднесено до компетенції Держприкордонслужби та здійснювати управління відділенням інспекторів прикордонної служби та керувати його оперативно-службовою діяльністю.

У порядку ст. 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України.

Як зазначено у клопотанні слідчого, ОСОБА_5 будучи громадянином України, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, з метою особистого збагачення за рахунок реалізації викраденого лісу з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, вирішив стати на злочинний шлях, вчинивши корупційний злочин за наступних обставин.

Так, 09.06.2019 ОСОБА_5 , перебуваючи у селищі Іванків Київської обл. під час особистої зустрічі з начальником відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, запропонував надати останньому неправомірну вигоду, не конкретизуючи її суму, за невжиття ним заходів щодо запобігання правопорушенням на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом здійсненням управління та керування оперативно-службовою діяльністю зазначеного підрозділу на користь ОСОБА_5 у формі невиставленні прикордонних нарядів в місцях викрадення ОСОБА_5 лісу з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Одразу після цього, ОСОБА_6 про зазначені вище протиправні дії ОСОБА_5 повідомив правоохоронні органи та надалі діяв під їх контролем з метою викриття злочинної діяльності останнього.

Слідчим у клопотанні зазначено, що у подальшому, 12.08.2019 приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 рухаючись в службовому автомобілі відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_5 21230 д.н.з НОМЕР_1 разом із ОСОБА_6 та перебуваючи поблизу кафе, за адресою: АДРЕСА_1 в порушення вищевказаних вимог законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, надав ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1500 гривень за невжиття ним заходів щодо запобігання правопорушенням на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом здійсненням управління та керування оперативно-службовою діяльністю зазначеного підрозділу на користь ОСОБА_5 у формі не виставлення прикордонних нарядів в місцях викрадення ОСОБА_5 лісу з території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, чим вчинив надання службовій особі, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 369 КК України.
Далі, у період з 19 год. 00 хв. по 20 год. 45 хв. 12.08.2019 під час огляду місця події, а саме службового автомобіля марки «ВАЗ -21230» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який знаходився поруч з кафе, що за адресою: Київська область, Іванківський район, селище Іванків, вул. Поліський Шлях, 13-А, ОСОБА_5 добровільно видав речі, які були при ньому, серед яких виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківська кредитна картка з № НОМЕР_4 . Вказаний мобільний телефон у присутності понятих вилучено до спецпакету № 2481501 та опечатано. Банківську кредитну картку в присутності понятих вилучено до паперового конверту, який опечатано.

За змістом клопотання слідчий вказує, що оскільки зазначений мобільний телефон та банківська кредитна картка відповідають критеріям визначеним статтею 98 КПК України, 13.08.2019 рішенням слідчого СУ ГУНП в Київській області, вказані речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому в органу досудового розслідування є необхідність в накладенні арешту на зазначене майно.

Прокурор військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 та володілець вилученого майна ОСОБА_5 до суду не з`явилися, повідомлені про час та дату розгляду клопотання завчасно та належним чином, про причини не явки суду не повідомляли, при цьому жодних заяв та клопотань до суду не надходило.

Разом з цим, відсутність у судовому засіданні вказаних осіб, які були повідомлені про час та дату судового засідання завчасно та належним чином, не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно зі ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Однак, матеріали клопотання про арешт майна та матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні слідчого судді, не містять належного обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківська кредитна картка з № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилається на те, що вилучене у ОСОБА_7 майно, має доказове значення у кримінальному провадженні, однак належних доказів про відповідність вилученого майна вимогам ст.98 КПК України та наявність ознак речових доказів у кримінальному провадженні №0000095 до клопотання слідчим не долучено.

При цьому, ані зі змісту клопотання про арешт майна, ані з інших матеріалів кримінального провадження, які долучені до клопотання, не вбачається які саме ознаки вилученого майна вказують на його відповідність критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Так, згідно постанови слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 від 13.08.2019 року, майно, а саме: мобільний телефон марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківська кредитна картка з № НОМЕР_4 , яке було вилучено 12.08.2019 року у ОСОБА_5 , було визнано речовим доказом з огляду на те, що вказане майно має значення речового доказу у даному кримінальному провадженні та відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Водночас посилання слідчого лише на те, що вилучене майно має доказове значення у кримінальному провадженню, без посилання на підтверджуючі документи, не є безумовною підставою вважати таке майно речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу й на те, що до матеріалів клопотання не долучено і протоколу огляду майна, а саме мобільного телефону та банківської картки, з якого б вбачалося, що такий мобільний телефон та банківська картка оглянуті та на них міститься інформація, яка має доказове значення для кримінального провадження, та на підтвердження відповідності такого майна критеріям ст.98 КПК України.

При цьому, в даному випадку слід звернути увагу на рішення ЄСПЛ у справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007 р., у якому зазначено про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна причина.

Враховуючи, що з інших, наявних у розпорядженні слідчого судді, матеріалів також не вбачається належного обґрунтування необхідності накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківську кредитну картку з № НОМЕР_4 , яке було вилучено 12.08.2019 року у ОСОБА_5 , а також можливості використання вказаного майна як доказу у кримінальному провадженні, а тому слідчий суддя з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИЛА:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000095 від 10.06.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, а саме: мобільного телефону марки «Iphone-4» з IMEI: НОМЕР_2 в якому знаходилася сімкарта з абонентським номером НОМЕР_3 та банківської кредитної картки з № НОМЕР_4 , які було вилучено у підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та які належать останньому.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1