Рівненський апеляційний суд
_____________________________________________копія:_________
У Х В А Л А
Іменем України

23 травня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, частково у режимі дистанційного судового провадження (відеоконференції) із Володимирецьким районним судом Рівненської області, кримінальне провадження №0000068 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України вважається таким, що судимості не має, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України;

За участі:
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді матеріалів кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 (далі прокурор ОСОБА_11 ) та апеляційною скаргою прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_8 (далі прокурор ОСОБА_8 ) на вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 просить вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року відносно ОСОБА_4 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Крім того, оскільки судом першої інстанції, на думку прокурора ОСОБА_11 , не було належним чином надано оцінку доказам, наданих стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_4 , просить повторно судом апеляційної інстанції дослідити у судовому засіданні такі докази: 1) протокол огляду місця події від 13 лютого 2016 року; 2) лікарське свідоцтво про смерть №22 від 13 лютого 2016 року; 3) висновок судово-медичної експертизи №22 від 25 березня 2016 року; 4) висновок комісійної судово-медичної експертизи №37 від 27 травня 2016 року; 5) висновок судово-медичної експертизи №17 від 18 березня 2016 року; 6) висновок судово-імунологічної експертизи №139 від 23 березня 2016 року; 7) висновок судово-імунологічної експертизи №140 від 21 березня 2016 року; 8) висновок судово-імунологічної експертизи №141 від 12 березня 2016 року; 9) висновок судово-імунологічної експертизи №142 від 23 березня 2016 року; 10) висновок судово-імунологічної експертизи №143 від 21 березня 2016 року; 11) висновок судово-психіатричної експертизи №39 від 30 березня 2016 року; 12) протокол медичного огляду №5 від 13 лютого 2016 року; 13) протокол проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2016 року; 14) постанову про закриття кримінального провадження №0000069 від 18 жовтня 2016 року. Також вважає, що судом першої інстанції невірно було трактовано та неповно вказано у вироку показання свідків, а тому є необхідність повторно допитати у судовому засіданні свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 ..

Прокурор ОСОБА_8 , згідно вимог його апеляційної скарги просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_4 також скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років. Також просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 судові витрати за проведення судових експертиз та допитати у судовому засіданні свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 і дослідити у повному обсязі протокол проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2016 року із додатком до вказаного протоколу DVD-R диском із відеозаписом вказаної слідчої дії.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 оскаржений в апеляційному порядку не був.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого та встановлено, що 11 лютого 2016 року, приблизно о 21-й год., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту на побутовому грунті, з метою помститися за образу ОСОБА_23 , умисно заподіяв не менше трьох ударів руками в ділянку голови останнього, внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, що виразилось у спричиненні закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому правої скроневої кістки, крововиливу під тверду мозкову оболонку в правій півкулі головного мозку, крововиливів під м`які оболонки та в речовину головного мозку, крововиливів у м`які тканини голови в правій тім`яно-скроневій ділянці, поєднаної із збійною раною правої брови, садном завушної ділянки справа, крововиливом верхньої повіки правого ока. Внаслідок отримання вищевказаної закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набуханням головного мозку та наступною його компресією, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вечірній час, ОСОБА_23 помер на місці події.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_4 визнано невинуватим та виправдано його за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Речові докази, а саме: куртку та штани ОСОБА_23 ; вирізку з наволочки з нашаруванням речовини бурого кольору; кофту з нашаруванням речовини бурого кольору, зрізи нігтів; фрагмент дерев`яної дошки з нашаруванням речовини бурого кольору знищено.

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_11 доводить, що вирок суду є незаконним та неумотивованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що судом не були взяті до уваги докази, здобуті органом досудового розслідування, та які могли істотно вплинути на висновки суду при прийнятті рішення, зокрема висновки судово-імунологічних експертиз, показання ряду свідків. Також вказує, що у ОСОБА_4 наявний шизотиповий розглад, який полягає у тому, що останній характеризується підвищеною агресивністю по відношенню до оточуючих, що могло стати підставою для вчинення злочину, з урахуванням того, що напередодні його вчинення у ОСОБА_4 були підозри, що ОСОБА_24 викрав у нього мобільний телефон. Крім того стверджує, що допитані у ході судового слідства свідки, зокрема ОСОБА_12 , підтвердили причетність саме ОСОБА_4 до вчинення даного злочину, про що і вказав сам обвинувачений.

Аналогічними мотивами обгрунтовує апеляційну скаргу й прокурор ОСОБА_8 , зазначаючи, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 судом першої інстанції належним чином не перевірене, а йому лише надана однобічна оцінка. Крім того доводить, що суд першої інстанції лише перерахував, надані органом досудового розслідування докази у судовому рішенні, свідки, потерпілий та обвинувачений надавали показання, що містять суттєві суперечності у ході співставлення їх з іншими доказами та між собою, а тому є усі підстави дослідити їх повторно у суді апеляційної інстанції. До переліку таких доказів, які слід повторно дослідити, прокурор ОСОБА_8 відносить протокол проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2016 року, так як суд першої інстанції визнав його недопустимим за відсутності підпису обвинуваченого ОСОБА_4 та повторно допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , з приводу відомих їм обставин справи та для прийняття законного та обгрунтованого рішення, в порядку ст.370 КПК України та засудження ОСОБА_4 за вчинений ним тяжкий злочин проти життя та здоров особи.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 просить суд апеляційної інстанції залишити такі скарги без задоволення, та, відповідно виправдувальний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 без змін. Свою позицію мотивує тим, що висновки суду першої інстанції про недопустимість певних доказів по справі, зокрема слідчого експерименту, оскільки під час проведення даної слідчої дії був відсутній дозвіл на її проведення, наданий особою в якої проводився цей слідчий експеримент та огляд місця події. До того ж вказує, що сама потерпіла ОСОБА_10 стверджує, що ОСОБА_4 на винен, оскільки вдарив потерпілого долонею рук з невеликою силою в область лоба, а на наступний день потерпілий ОСОБА_23 пересувався, спілкувався та люди бачили його без ознак загрози життю.

У поданих запереченнях на апеляційні скарги прокурорів потерпіла ОСОБА_10 доводить, що на протязі усього досудового розслідування вона надавала послідовні показання та подавала письмову заяву, посвідчену нотаріально, що претензій до обвинуваченого не має, у суді першої інстанції просила його виправдати, а суд, в свою чергу, прийняв законне та обгрунтоване рішення, всупереч доводам апеляційних скарг прокурорів. Просить вказаний виправдувальний вирок відносно ОСОБА_4 за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін, а апеляційні скарги прокурорів без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який повністю підтримав, подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 , висловивши прохання про скасування оскаржуваного виправдувального вироку та просив ухвалити новий обвинувальний вирок відносно ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, пояснення потерпілої ОСОБА_10 , яка також просила відхилити апеляційні скарги прокурорів, висловивши позицію про законність оскаржуваного вироку, повторно дослідивши у судовому засіданні частково матеріали кримінального провадження, які просив дослідити прокурор ОСОБА_11 у скарзі, а також повторно допитавши у суді апеляційної інстанції, у тому числі, і у режимі відео конференції свідків, показанням яких, у суді першої інстанції, на думку прокурорів була надана неправильна оцінка, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурорів ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, із таких підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а також мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У ході перевірки оскаржуваного виправдувального вироку суду у межах поданих прокурорами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог зазначеної норми кримінального процесуального закону та належним чином не мотивував ухвалене рішення, у відповідності до вимог, також і положень ст.370 КПК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_23 , що спричинило смерть потерпілого та встановлено, що 11 лютого 2016 року, приблизно о 21-й год., ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту на побутовому грунті, з метою помститися за образу ОСОБА_23 , умисно заподіяв не менше трьох ударів руками в ділянку голови останнього, внаслідок чого спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження, і, внаслідок отримання вищевказаної закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набуханням головного мозку та наступною його компресією, ІНФОРМАЦІЯ_2 у вечірній час ОСОБА_23 помер на місці події.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 орган досудового розслідування кваліфікував за ч.2 ст.121 КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Із вказаним обвинуваченням суд першої інстанції не погодився та прийшов до переконання, що ОСОБА_4 необхідно визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю його вини у вчиненні даного кримінального правопорушення.

На думку колегії суддів, суд не вмотивував належним чином свої висновки, достатньо не проаналізував докази, не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дав дослідженим доказам вибіркову оцінку та не навів переконливих мотивів, чому прийняв одні докази та відкинув інші.

Так, виправдовуючи ОСОБА_4 , суд першої інстанції в основу прийнятого рішення поклав, зокрема показання обвинуваченого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_10 , показання яких, на думку колегії суддів, містять істотні суперечності, що стосується причин виникнення тяжких тілесних ушкоджень у померлого ОСОБА_23 , що призвели до його смерті.

Показання обвинуваченого, потерпілої, а також свідків по кримінальному провадженню вказують на те, що у померлого ОСОБА_23 удома в день настання події відбулася сварка у ході розпиття спиртних напоїв, зокрема через зникнення мобільного телефону в обвинуваченого, і аналіз показань учасників кримінального провадження вказує на те, що загиблий ОСОБА_23 побив на голові ОСОБА_25 стілець, обвинувачений ОСОБА_4 наніс декілька ударів долонею руки загиблому ОСОБА_23 в лоб у ході вчинення дій, що були направлені на те, щоб розборонити потерпілого та свідка ОСОБА_12 ..

Вироком підтверджується, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що 11 лютого 2016 року обвинувачений привіз його до ОСОБА_23 і вони пили горілку, а потім обвинувачений побив його за те, що померлий ніби-то вкрав у нього телефон, а що було далі не пам`ятає, однак додавав, що в останнього були синці на обличчі, а також сказав, що його, тобто ОСОБА_12 , побив ОСОБА_4 і при ньому, обвинувачений померлого ОСОБА_23 не бив.

Згідно ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У ході аналізу вироку суду, апеляційним судом встановлено, що показання ОСОБА_4 містять посилання на те, що після настання події, ОСОБА_4 забрали в поліцію, погрожували, били в голову, і тому він не пам`ятає, що він підписував у поліції, що ставить під сумніви правдивість показань обвинуваченого з приводу вказаної ним у суді першої інстанції позиції щодо відсутності умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, з урахуванням його показань про те, що він наніс потерпілому декілька ударів долонею руки в лоб.

Із мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції, у ході виправдання ОСОБА_4 , робив посилання на висновок експерта №22 судово медичної експертизи трупа потерпілого ОСОБА_23 від 25 березня 2016 року, згідно якого, смерть ОСОБА_23 настала (як зазначено у висновку), вірогідно, на місці виявлення його трупа від закритої черепно-мозкової травми, яка в своєму перебігу ускладнилась розвитком набряку-набуханням речовини головного мозку та наступною його компресією.

Також суд покликався на висновок комісійної судово-медичної експертизи №37 від 30 травня 2016 року, згідно якого, травма голови у ОСОБА_23 виникла від не менш як двох травматичних дій тупого (-их) предмету (-ів) з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука, нога людини чи інші тупі предмети, а особливості черепно-мозкової травми у ОСОБА_23 , а саме характер перелому правої скроневої кістки, вказують на безпосередню дію (удар) тупого предмету з досить значною силою в праву тім`яно-скроневу ділянку і не є характерною для виникнення при падінні, як з прискоренням, так і без, а також при самонанесенні.

Разом з тим, із матеріалів судового провадження вбачається, що в них знаходиться висновок судово-медичної експертизи №22-Д від 12.05.2016 р., витребуваний із Володимирецького міжрайонноговідділення КЗ «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» за клопотанням захисника-адвоката ОСОБА_9 , та долучений до матеріалів (а.с.26-28, т.3). Як убачається з технічного запису судових засідань, вказаний висновок був предметом судового дослідження. Згідно з експертними підсумками висновку експерта, черепно-мозкова травма у ОСОБА_23 виникла від дії тупого предмету, враховуючи наявність зони противоудару, можливо, внаслідок падіння з висоти власного росту (як з прискоренням так і без нього)…

Однак, дослідивши вказані судово-медичні висновки, суд першої інстанції взагалі не дав ніякої оцінки висновку № 22-Д від 12.05.2016 р., протиріччя у їх підсумках щодо механізму виникнення черепно-мозкової травми у потерпілого , не усунів, що є, на думку колегії суддів, істотним порушенням вимог кримінально-процесуадьного законодавства.

При цьому, як зазначено у вироку, встановлений механізм виникнення травми голови у ОСОБА_23 , загалом, узгоджується з наведеним у вивчених матеріалах кримінального провадження обставинами його травмування, а саме - нанесення потерпілому декількох ударів кулаками обох рук в ділянку голови, на що вказує у своїх показах підозрюваний ОСОБА_4 при проведенні з ним слідчого експерименту від 14 лютого 2016 року і, одночасно суд вказав, що показання ОСОБА_4 носять з судово-медичної точки зору досить неконкретний характер (не деталізовано чітко кількість ударів, точну локалізацію місць прикладання і сили ударів тощо), незважаючи на те, що ОСОБА_4 не заперечує, що наносив потерпілому ОСОБА_23 удари по голові.

Положеннями п.1 ч.2 ст.332 КПК України закріплено, що суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності.

Із зазначених висновків експертиз, суд зробив висновок про те, що як первинна, так і комісійна судово-медичні експертизи вказують на те, що удари потерпілому ОСОБА_23 були заподіяні в праву ділянку голови, а будь-яких інших висновків із цих процесуальних документів, суд першої інстанції не зробив і суперечності у зазначених висновках, шляхом призначення комплексної експертизи тощо, не усунув.

Як роз`яснено у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року, у випадках, коли в справі щодо одного й того ж предмета проведено декілька експертиз, у тому числі комплексну, комісійну, додаткову чи повторну, суд повинен дати оцінку кожному висновку з точки зору всебічності, повноти й об`єктивності експертного дослідження. Такій оцінці підлягають також окремі висновки експертів - членів комісійної чи комплексної експертизи, які не підписали спільний висновок. Не повинна віддаватись перевага висновку експертизи лише тому, що вона проведена комісійно, повторно, експертом авторитетної установи або таким, який має більший досвід експертної роботи, тощо.

Всупереч зазначеним роз`ясненням Пленуму ВСУ, на переконання колегії суддів, суд належним чином не з`ясував всіх обставин провадження, що стосуються локалізації та причин виникнення травми голови у потерпілого ОСОБА_23 , що має, на думку колегії суддів, істотне значення для прийняття рішення та оцінки першопричин та походження тілесних ушкоджень у померлого, і не навів у вироку переконливих мотивів, чому він прийняв одні докази та відкинув інші, і свої висновки у вироку належним чином не вмотивував, крім того, висновки суду містять істотні суперечності, на що обґрунтовано звертається увага в апеляційних скаргах прокурорів.

Не переконливою є, також, і вказівка суду у вироку про те, що потерпіла ОСОБА_10 стверджувала, що ОСОБА_4 не винен, і з яких мотивів виходив суд, зазначаючи таку позицію потерпілої та покладаючи її в основу виправдувального вироку суду відносно ОСОБА_4 , не є зрозумілим.

Між тим, апеляційний суд вважає слушними доводи прокурора ОСОБА_8 про недослідження у суді першої інстанції, у повній мірі, протоколу проведення слідчого експерименту від 14 лютого 2016 року із додатком до нього, а саме DVD-R диску із відеозаписом слідчої дії, який, на думку колегії суддів, мав істотне значення для кваліфікації дій обвинуваченого, наявності складу злочину в його діях, а також оцінки розвитку подій у день настання події та прийняття рішення за пред`явленим ОСОБА_4 органом досудового розслідування обвинувачення.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у мотивувальній частині виправдувального вироку належить викласти формулювання обвинувачення, за яким підсудного було віддано до суду; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих в судовому засіданні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, не допускається.

Колегія суддів вважає, як неврахування вказаних роз`яснень Пленуму ВСУ, а також, і всі, вищевказані порушення кримінального процесуального закону - є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду, відповідно до вимог ст.ст. 407,409,410,412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Переглядаючи вирок суду у межах, передбачених ст.404 КПК України, за апеляційними скаргами прокурорів, колегія суддів позбавлена можливості виправити вказані недоліки, тому, виходячи із засад кримінального провадження, закріплених у ст.ст. 7, 8, 9 КПК України, скасовуючи вирок суду першої інстанції, вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, інші доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та представника потерпілих, підлягають перевірці при новому розгляді.

Тому, при новому розгляді необхідно врахувати викладене в даній ухвалі, повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини провадження та, в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурорів ОСОБА_11 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Володимирецького районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року стосовно ОСОБА_4 за ч.2 ст.121 КК України у кримінальному провадженні №0000068 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1