Провадження №11-кп/801/902/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
представника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» ОСОБА_11 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року у клопотанні засудженого ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Кіровоградського обласного суду від 04.12.1995 відмовлено.
Мотивуючи прийняте судове рішення, суд першої інстанції встановив, що на даний час ОСОБА_9 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
ОСОБА_9 засуджено вироком Кіровоградського обласного суду від 04.12.1995 до смертної кари, який 28.03.1996 ухвалою Верховного Суду України залишений без змін. Ухвалою суду від 19.06.2000 покарання у виді смертної кари відповідно до вироку суду замінено на довічне позбавлення волі.
Статтею 51 КК України визначено два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання передбачена ст. 81 КК України та може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Разом з тим, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 87 КК України помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Крім того, зі змісту ч. 7 ст. 151 КВК України випливає, що засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше двадцяти років призначеного покарання.
Таким чином, на думку суду першої інстанції, на даний час відсутні передбачені законодавством України та практикою Європейського суду з прав людини підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженим до довічного позбавлення волі іншим покаранням. Лише за умови внесення змін до національного законодавства щодо можливості дострокового звільнення засуджених від покарання у виді позбавлення або заміни такого покарання на більш м`яке вирішення таких питань можливе в порядку діючих статей 537, 539 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року скасувати та звільнити його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі умовно-достроково або замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. У разі відмови визначити для подальшого оскарження в ЄСПЛ чіткі пенологічні підстави, згідно з якими він повинен перебувати у ув`язнені довічно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у своєму рішенні Вінницький міський суд Вінницької області не вказав, на підставі яких пенологічних підстав він повинен перебувати в ув`язненні довічно. Посилається на рішення ЄСПЛ «Петухов проти України від 12.03.2019, яким встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в частині застосування національними судами до осіб покарання у виді довічного позбавлення волі без можливості перегляду справи з подальшим звільненням від покарання. ЄСПЛ прямо зобов`язав Україну реформувати систему перегляду довічного ув`язнення. Таким чином засуджений ОСОБА_9 вважає, що строк його покарання має бути переглянуто. Окремо зазначає, що відповідно до п. 9 та п. 12 Резолюції Комітету міністрів Ради Європи від 17.02.1976 перегляд довічного позбавлення волі має відбуватися після відбуття особою 8-14 років позбавлення волі на повторюватися через регулярні проміжки часу. Таким чином вважає, що враховуючи пряму дію норми ст. 8 Конституції України, на підставі ст. 28 Конституції України та ст. 3 Конвенції, особа має право на зменшення її довічного покарання на реалістичну перспективу її звільнення і таке право особа має незалежно від закріплення механізму його реалізації в законах України. Відсутність процесуальних норм вважає не є перешкодою для задоволення його клопотання.
Також зазначає, що з урахуванням ЗУ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» він відбув 26 років ув`язнення. Адміністрація установи, в якій він перебуває, характеризує його позитивно. Він щиро розкаявся у скоєному злочину й став християнином. Весь цей час він багато трудився над собою, закінчив понад два десятки міжнародних біблійних шкіл, навчався у християнському університеті. Бере активну участь у соціально-духовній праці зі спецконтингентом через християнське видання «Узник», головним редактором якого він є.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 поданій в інтересах засудженого ОСОБА_9 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року

Скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_9 від покарання у вигляді довічного позбавлення волі умовно-достроково або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки викладені у судовому рішенні містять істотні суперечності, тому ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставина кримінального провадження. Вважає, що з урахуванням характеристики особи засудженого, є підстави стверджувати, що ОСОБА_9 виправився, оскільки це довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Зазначає, що порядок помилування в Україні не відповідає ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказав на прогалину в законодавстві України, які є наслідком порушення прав осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Таким чином, національний суд немає права відмовляти в задоволенні клопотання засудженого лише у зв`язку із тим, що воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокове звільнення від відбування такого покарання. А тому, з урахуванням характеристики особи засудженого ОСОБА_9 , на підставі практики ЄСПЛ, у зв`язку з прогалиною в законодавстві України, є підстави стверджувати, що продовження довічного ув`язнення особи засудженого більше немає обґрунтованих пенологічних підстав, а також її подальше тримання в установі виконання покарань суперечитиме ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 28 Конституції України.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 подані ними апеляційні скарги повністю підтримали та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на викладені у них доводи.

Прокурор ОСОБА_8 частково погодився із судовим рішенням суду першої інстанції та не заперечував проти часткового задоволення апеляційний скарг, скасування ухвали місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду.

Представник ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» - ОСОБА_11 суду пояснив, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання засудженого представника ДУ не викликав і особову справу на засудженого для її огляду не витребував. Окрім того, засудженим подані до суду разом із клопотанням копії характеристик видані ДУ ще у 2017 та 2018 роках, що направлялися для вирішення питанні про помилування засудженого. У 2019 році характеристика на даного засудженого у зв`язку з розглядом судом зазначеного клопотання не видавалась.

Допитані судом свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 дали суду пояснення з приводу поданого засудженим клопотання та необхідності його задоволення, оскільки на їх думку ОСОБА_9 за викладених у його клопотанні обставин, безумовно став на шлях виправлення і на даний час не є необхідним його подальше перебування в місцях позбавлення волі.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового провадження, свідків, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, надіслані суду клопотання з приводу розгляду клопотання засудженого, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволення, а судове рішення суду першої інстанції до скасування і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції належним чином дані вимоги не дотримав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 засуджений вироком Кіровоградського обласного суду від 04.12.1995 до смертної кари, який ухвалою Верховного Суду України від 28.03.1996 залишений без змін. Ухвалою Кіровоградського обласного суду від 19.06.2000 покарання у виді смертної кари відповідно до вироку суду ОСОБА_9 замінено на довічне позбавлення волі.
На даний час засуджений ОСОБА_9 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)».
30 травня 2019 року засуджений ОСОБА_9 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням (т.1 а.с. 1-116) у якому просив звільнити його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі умовно-достроково на підставі рішення Європейського суду з прав людини у справі Петухов проти України (№2) (заява № 41216/13 від 12.03.2019.
04 червня 2019 року засуджений ОСОБА_9 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з доповненням до клопотання від 30.05.2019 (т. 1 а.с.126-140) у якому просив розглянути його клопотання та звільнити його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі умовно-достроково або замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. У разі відмови визначити чіткі пенологічні підстави згідно з якими він повинен перебувати в ув`язненні довічно.

Згідно частини 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати зокрема такі питання:

2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;

3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким;

Відповідно до вимог ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається:

1) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2 - 4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13 1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу;

2) до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13 2 частини першої статті 537 цього Кодексу;

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособове згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.

У разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.

Якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання за знову вчинений злочин приєднує невідбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Крім того у п.п. 2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції в ході судового розгляду апеляційних скарг засудженого та його захисника, судом першої інстанції в порушення зазначених вимог кримінального процесуального закону не було розглянуте подане засудженим ОСОБА_9 до суду 04 червня 2019 року доповнення до клопотання від 30.05.2019 (т. 1 а.с.126-140) у якому просив розглянути його клопотання та звільнити його від покарання у вигляді довічного позбавлення волі умовно-достроково або замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким. У разі відмови визначити чіткі пенологічні підстави згідно з якими він повинен перебувати в ув`язненні довічно. Проте подане засудженим доповнення судом першої інстанції не було вирішено і судове рішення з цього питання судом не ухвалювалось.

Окрім того, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_9 не витребував з ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» та не оглядав особову справу даного засудженого. Також у матеріалах судового провадження взагалі відсутні копії судових рішень за якими був засуджений та відбуває покарання ОСОБА_9 .

За таких підстав колегія суддів апеляційного суду переконана, що оскаржуване судове рішення залишатись в законній силі не може та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції (ст. 415 КПК України), оскільки встановлено, що судом першої інстанції при розгляді клопотання засудженого з поданими до нього доповненнями, допущено неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409, 410, 412 КПК України), що завадило місцевому суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Зазначені порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого з поданими до нього доповненнями, є такими, що унеможливлюють за наслідками апеляційного розгляду за апеляційними скаргами скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419, 424 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 та апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_14 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_9 про його умовно-дострокове звільнення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя