Провадження №11-кп/801/765/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

в с т а н о в и в :

16 квітня 2019 року до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді позбавлення волі на обмеження волі. Клопотання ОСОБА_9 мотивував тим, що, відбуваючи покарання за вироком апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2010 року у «Вінницькій ВК (№86)», він був працевлаштований, позитивно характеризується, за сумлінну працю неодноразово заохочувався адміністрацією установи, має 8 подяк.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 на день розгляду клопотання має одне незняте та непогашене в законному порядку дисциплінарне стягнення, по місцю відбування покарання характеризується з негативної сторони, за злісне порушення режиму відбування покарання переведений з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації ДУ «Вінницької ВК №86», що вказує на те, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою ст. 82 КК України в заміні засудженому невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на обмеження волі.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник - адвокат ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2019 року, постановленні нової ухвали, якою застосувати до ОСОБА_7 ст.82 КК України, замінивши невідбуту частину покарання більш м`яким. Оскаржувану ухвалу вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали з мотивів апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначивши що погоджується із ухвалою суду першої інстанції, просив її залишити без змін. Прокурор зазначив, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності і раніше вже був звільнений умовно-достроково, однак, знову вчинив злочин, відтак на його думку, немає достатніх підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідача, засудженого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Відповідно до ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст. 82 КК України). Суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії, слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Колегія судів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог.

На даний час ОСОБА_7 відбуває у «Вінницькій ВК (№86)» покарання за вироком апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2010 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, п. п. 4,6,12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 70 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, який набрав законної сили на підставі ухвали Верховного Суду України від 04.11.2010 року.

Згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2016 року засудженому ОСОБА_7 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі за вироком апеляційного суду Вінницької області від 09.06.2010 року строк попереднього ув`язнення з 10.08.2009 року по 04.11.2010 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Початок строку відбування покарання рахується з 10.08.2009, кінець строку 17.05.2021 року.

Станом на час розгляду клопотання, а саме 17.01.2017 року рішенням комісії установи (протокол №3 від 07.02.2017 року) засудженому ОСОБА_7 відмовлено в заміні невідбутої частини строку покарання більш м`яким (арк. особової справи № 124).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, суд першої інстанції виходив з того, що із характеристики засудженого та матеріалів провадження не вбачається, що засуджений став на шлях виправлення, а саме характеризується посередньо, попри наявні у нього заохочення неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, що підтверджує відсутність на даний час підстав для задоволення клопотання засудженого і заміни йому покарання на більш м`яке.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції .

Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 неодноразово судимий, був звільнений умовно-достроково, двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, однак щоразу вчиняв новий злочин, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість.

Впродовж строку відбування покарання, засуджений має 10 заохочень та11 стягнень, в тому числі поміщався до дисциплінарного ізолятора, одне із яких непогашене.

Згідно постанови про переведення засудженого з дільниці соціальної реабілітації ДУ «Вінницької ВК №86» до дільниці ре соціалізації ДУ «Вінницької ВК №86» від 25.03.2019 року вбачається, що засуджений ОСОБА_7 допустив грубе порушення режиму утримання, яке виразилось у створені конфліктної ситуації, що згідно ст. 133 КВК України є злісним порушеного режиму відбування покарання, у зв`язку з чим, засудженого ОСОБА_7 переведено з дільниці соціальної реабілітації ДУ «Вінницької ВК №86» до дільниці ресоціалізації ДУ «Вінницької ВК №86».

Не виявляє бажання підвищувати свій наявний загальноосвітній рівень та вдосконалювати наявні професійні навички, приймати участь у програмі диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях.

Згідно із ч. 8 ст. 131 КВК України, адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 п. 13 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому, висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставленні до праці за весь період відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує заміні невідбутої частини покарання на більш м`яке.

Отже, судом першої інстанції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим, наприклад, в умовах обмеження волі.

Таким чином, доводи адвоката засудженого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону суд також вважає безпідставними, як і його твердження, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини справи.

Колегія суддів переконана, що суд першої інстанції при вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 , належним чином та в повному обсязі дослідив обставини справи, врахувавши поведінку засудженого за весь період відбування покарання, його попередні судимості, характеристику, прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення, та обґрунтовано залишив без задоволення клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02.05.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст. 532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3