УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та 05 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
17 липня 2019 року представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та 05 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась та не повідомила суд про причини свого неприбуття. Разом із цим, її неявка не перешкоджає розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , за клопотанням якого було арештовано майно, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що арешт накладений ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та 05 липня 2019 року обґрунтовано та потреба в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. При цьому, звертав увагу суду на те, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій та має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0004155 від 14 квітня 2018 року.

Аналогічну позицію в судовому засіданні висловив і представник потерпілого у кримінальному провадженні № 0004155 від 14 квітня 2018 року адвокат ОСОБА_4 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши позицію прокурора ОСОБА_3 та представника потерпілого ОСОБА_4 , а також вивчивши матеріали судових справ № 761/29694/18 (провадження № 1-кс/761/20155/2018) та № 761/26443/19 (провадження № 1-кс/761/18305/2019), слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У судовому засіданні встановлено, що Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0004155, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року у справі № 761/29694/18 (провадження № 1-кс/761/20155/2018) клопотання слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, задоволено та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2019 року у справі № 761/26443/19 (провадження № 1-кс/761/18305/2019) клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, задоволено та накладено арешт на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_5 .

При цьому, як вбачається зі змісту вказаних ухвал слідчих суддів, підставою для накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які на праві власності належать ОСОБА_5 , послугувала наявність розумних підозр вважати, що таке майно є безпосереднім об`єктом кримінально протиправних дій, тобто відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та є речовим доказом у кримінальному провадженні № 0004155 від 14 квітня 2018 року.

У той же час, на переконання суду, на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не наділений процесуальними повноваженнями вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, приходжу до висновку, що слідчий суддя обґрунтовано, відповідно до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене у клопотанні майно, з метою збереження речових доказів, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 та скасування арешту, накладеного ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та 05 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 98, 131-132, 170, 173-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 13 серпня 2018 року та 05 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 0004155, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1