КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційними скаргами представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0007100 від 27.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на:
- земельну ділянку за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Садова, 53, земельна ділянка 124, 126, АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:883:0310);

- об`єкт незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00)., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 .

В решті клопотання відмовлено.

Як вбачається з ухвали, слідчий суддя враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, прийшовдо переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою збереження речових доказів, забезпечення права на судовий порядок вирішення спору, а також з метою запобігання подальшого незаконного відчуження майна третім особам, знищення можливих наявних слідів вчинення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник ОСОБА_10 , діючи в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , подав апеляційні скарги, які є ідентичними а своїм змістом, в яких просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року про накладення арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:883:0310) та об`єкт незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 .

Як зазначає представник, ОСОБА_11 є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:883:0310), а ОСОБА_12 є власником об`єкту незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 .

Апелянт стверджує, що об`єктивних підстав вважати, що майно, належне ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить на собі ознаки або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, чи є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення (тобто є доказом злочину і відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України) немає. Не наведено жодних доказів того, що вище вказане майно має ознаки речових доказів та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Представник вказує, що ані ОСОБА_13 , ані ОСОБА_14 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України не пред`являлось.
Доказів на підтвердження того, що майно ОСОБА_15 та ОСОБА_7 є таким, що одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна: або того, що майно призначалося (використовувалося) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення: або було предметом злочину: або було підшукане, виготовлене пристосоване чи використане як засіб чи знаряддя вчинення злочину не надано.
В оскаржуваній ухвалі судом не зазначено, на якій конкретно підставі, відповідно до ст. 96-2 КК України, на майно ОСОБА_15 та ОСОБА_7 може бути застосовано спеціальну конфіскацію і на підставі яких доказів суд дійшов висновку про таку можливість.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні у провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного правління Національної поліції в місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007100 від 27 листопада 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

07 жовтня 2019 року слідчий СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва з клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0007100 від 27.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України а саме на:

- земельну ділянку за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Садова, 53, земельна ділянка 124, 126, АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:883:0310);

- об`єкт незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00)., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, 126, 128 із забороною приватним нотаріусам та/або державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації прав власності щодо вказаного майна (окрім відомостей щодо накладення арешту на підставі даного клопотання).

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року зазначене клопотання задоволено частково та накладено арешт на вказані об`єкти нерухомого майна.
В частині заборони приватним нотаріусам та/або державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації прав власності щодо вказаного майна (окрім відомостей щодо накладення арешту на підставі даного клопотання) відмовлено, оскільки як вказав в ухвалі слідчий суддя зазначена заборона є похідною вимогою, оскільки накладений арешт виключає можливість відчуження, реєстрацію та реалізацію вищезазначеного майна.
Задовольняючи клопотання щодо накладення арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують достатні підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження.

З таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132 КПК України,повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є співвласниками арештованого майна, в даному кримінальному провадженні жодній особі повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України не пред`являлось.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є запобігання подальшого незаконного відчуження майна третім особам, знищення можливих наявних слідів вчинення кримінального правопорушення.

Однак, слідчимне доведено існування правових підстав для накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що земельна ділянку за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Садова, 53, земельна ділянка 124, 126, 128 (кадастровий номер :90:883:0310) та об`єкт незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00)., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, 126, 128відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки слідчим у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, слідчий, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів також не вбачає.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про неповноту та однобічність судового розгляду, а також про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,- задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0007100 від 27.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України та накладено арешт на:
- земельну ділянку за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Садова, 53, земельна ділянка 124, 126, АДРЕСА_1 (кадастровий номер :90:883:0310);

- об`єкт незавершеного будівництва, будівництво тепличного центру загальною площею 4050 м2 (готовність незавершеного будівництва) реєстраційний номер № 00)., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка 124, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 скасувати.
Поставити нову ухвалу, якою у задовленні клопотання слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0007100 від 27.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6457/2019
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_16
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1