Провадження №1-кс/463/5367/19
У Х В А Л А

12 грудня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся до слідчого судді із скаргою на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000351 від 24 жовтня 2019 року.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваною постановою відмовлено в задоволенні клопотання скаржника про залучення його в якості потерпілого у кримінальному провадженні №0000351. Вважає вказану постановою необґрунтованою та протиправною, оскільки заявником подано заяву про вчинення щодо нього злочину, а слідчим неправильно тлумачить положення ст.55 КПК України, оскільки права потерпілого у нього виникли з моменту подання заяви про вчинення злочину.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з аналогічних підстав.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, подав заяву про залишення скарги без розгляду у зв`язку із відсутністю вказаного кримінального провадження у зв`язку із об`єднанням.

У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності вказаних сторін.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0000351 від 24 жовтня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.371, ч.1 ст.375 КК України.

Поставною від 14 листопада 2019 року слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні №0000351 з мотивів того, що заявником не наведено доводів про понесення шкоди, передбаченої ст.55 КПК України.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В судовому засіданні скаржник пояснив, що при поданні заяви про вчинення злочину він зазначав, що діями слідчих заподіяно йому шкоду, оскільки, на його думку, його було незаконно затримано по підозрі у скоєнні злочину, обмежено у свободі, незаконно вилучено його майно, що підтверджено судовим рішенням про припинення відносно нього кримінального провадження. В той же час, відмовляючи у визнанні потерпілим слідчий у своїй постанові зазначає, що заявником не наведено доводів про понесення шкоди, передбаченої ст.55 КПК України.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка згідно положень ч.2 ст.9 КПК України полягає в обов`язку прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Згідно з п.4 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані. За умови встановлення того, що зазначені вимоги є недотриманими, слідчі судді приймають рішення про скасування постанов.

Неналежне мотивування постанов про відмову у визнанні потерпілим, з одного боку, не відповідає вимогам процесуального законодавства, а з іншого не дає слідчому судді змоги перевірити правильність прийнятого слідчим, прокурором рішення про наявність чи відсутність шкоди для конкретної особи у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення.

Слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не надано оцінки доводам заявника щодо заподіяння йому шкоди,внаслідок незаконного затримання та притягнення до кримінальної відповідальності, хоч ним представлено достатньо доводів щодо очевидності та достатності підстав вважати, що подана ним заява про кримінальне правопорушення та заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, а тому за таких обставин оскаржувана постанова підлягає скасуванню. При цьому слідчий не врахував, що у відповідності до положень ч.1 ст.1176 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання.

Окрім цього, у відповідності до положень ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування (в порядку ст. 303 КПК України) може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно з положеннями ч.5 ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Беручи до уваги положення даної норми, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі слід скасувати постанову слідчого та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання, а в задоволенні вимоги про зобов`язання визнати потерпілим - відмовити у зв`язку із самостійністю процесуальної діяльності слідчого та недопустимістю втручання в таку.

В судовому засіданні також встановлено, що матеріали кримінального провадження №0000351 після винесення оскаржуваної постанови об`єднано із кримінальним провадженням №000000066 від 28 лютого 2018 року, що підтверджується заявою слідчого.

Доводи слідчого про те, що скарга є безпідставною, оскільки провадження №0000351 вже не існує, т.я. об`єднано із іншим не заслуговують на увагу, оскільки особа вправі оскаржити постанову, яка обмежує її права. Разом з тим, у зв`язку із скасуванням постанови про відмову в визнанні потерпілим, розгляд клопотання має бути здійсненим слідчим виходячи із матеріалів вже об`єднаного кримінального провадження.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 від 14 листопада 2019 року про відмову в визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000351 від 24 жовтня 2019 року та зобов`язати слідчого повторно розглянути клопотання від 14 листопада 2019 року.

В решті в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1