Справа №463/6971/19
Провадження №1-кс/463/3622/19
У Х В А Л А

17 вересня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

до слідчого судді надійшла скарга на постанову слідчого Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 4 червня 2019 року про закриття кримінального провадження №0003092 від 13 листопада 2018 року.

Скаргу мотивує тим, що оскаржувана постанова є незаконною з огляду на те, що саме Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради у своєму листі за № 2605/09-13211 від 23.11.2015 року повідомив скаржника, що з 07.11.2015 року втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до якого він втратив право на пільги; саме Личаківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради виключив скаржника як пільговика із бази відомостей про пільговиків; саме на відділи (управління) соціального захисту покладено обов`язок щодо формування бази відомостей про пільговиків (внесення відомостей або ж виключення відомостей про пільговика). Також, не відповідає дійсності і твердження про те, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 року не враховує наявні механізми реалізації пільг, а без них Личаківський відділ соціального захисту не може реалізувати рішення суду. Оманливим є і твердження посадової особи Личаківського відділу соціального захисту ОСОБА_5 про те, що потрібно організаціям, які надають послуги нарахувати грошові кошти за пільги, оскільки Личаківський відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики ЛМР не нараховує пільги. Так, дійсно не нараховує, а відшкодовує кошти за надані послуги по пільгах і це стосується і інших категорій пільговиків. Також, слідством не враховано, що на даний час є чинним Порядок надання пільг, затверджений постановою КМУ №389 від 04.06.2015 року, який регламентує процедуру надання пільг відділами (управліннями) соціального захисту населення. З врахуванням наявність правової підстави та встановленої процедури, невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 року є умисним і містить всі ознаки злочину, передбаченого ч.2 статті 382 КК України.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задоволити.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Оскільки його неявка до суду не перешкоджає розгляду скарги, вважаю за можливе здійснити розгляд такої на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з матеріалів скарги, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження №0003092 від 13 листопада 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбачене ч.2 ст.382 КК України.

Постановою слідчий СВ Личаківського ВП ГУ Національної поліції України у Львівській області ОСОБА_4 від 4 червня 2019 року кримінальне провадження №0003092 закрито з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки під час досудового розслідування ознак складу злочину не встановлено.

При цьому у мотивах вказаної постанови слідчий зазначив, що під час досудового розслідування проведено необхідні слідчі (розшукові) дії для встановлення усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за результатами яких не встановлено конститутивних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 КК України, враховуючи ч.1 ст.11 КК України, що тягне за собою закриття кримінального провадження.

Як вбачається із судового рішення - постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2016 року, таким визнано неправомірними дії Личаківському відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та зобов`язано поновити скаржнику та членам його сім`ї пільги (50% знижку по оплаті житлової площі, комунальних послуг, а також палива), передбачених ст.22 Закону України «Про міліцію», починаючи з часу їх припинення з 07 листопада 2015 року.

Як вбачається із матеріалів скарги та пояснень скаржника, вказане рішення набрала законної сили, проте на даний час не виконано.

З оскаржуваної постанови вбачається, що в ході розслідування було допитано начальника Личаківському відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який в обґрунтування законності невиконання судового рішення посилається на те, що в рішенні суду не враховано наявні механізми реалізації пільг та зобов`язано виконати речі, які він не може виконати.

Разом з тим, слідством не перевірено обґрунтованість вказаних тверджень, як і не надано оцінку доводам скаржника, який посилається наявність процедури реалізації вказаного рішення суду. Зазначені скаржником обставини та доводи суб`єктом оскарження в судовому засіданні також не спростовано.

Окрім цього, з об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: 1) невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили.

Так, невиконання судового рішення може полягати у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення. Ухилення - фактична відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні своїм підлеглим виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

В оскаржуваній постанові слідчий зазначає, що в ході розслідування кримінального провадження не встановлено конститутивних ознак складу кримінального правопорушення, тобто ознак злочину - умисного невиконання службовою особою постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, посилаючись і на відсутність події злочину загалом.

Проте, доводів, які надали йому можливості дійти відповідного висновку не зазначає, аналізу стану виконання рішення суду, причин його невиконання в постанові не викладено.

При цьому слідчий не враховує, що постанова апеляційного суду на виконання поступила більше 2-х років назад і не виконується, захищене судом право, на практиці не відновлено, скаржник дальше позбавлений пільг, які йому встановила і надала Держава, а керівництво відділу соціального захисту населення формально ставиться до виконання рішення суду, що може стати підставою для звернення скаржника із скаргою до ЄСПЛ на невиконання рішення суду до України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Виконання судового рішення є також сферою регулюванні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції. У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За таких обставин, оскільки слідчим досудове провадження здійснено без врахування всіх обставин кримінального провадження, які мають значення для об`єктивного та повного розслідування, не перевірено наявність об`єктивних доказів, які можуть вказувати на можливе вчинення кримінального правопорушення, а тому постанову слід скасувати.

Керуючись вимогами статтей 9, 284, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити.

Скасувати постанову слідчого Личаківського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 4 червня 2019 року про закриття кримінального провадження №0003092 від 13 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2019 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1