Провадження № 1-кп/761/594/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000020 щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудня Овруцького району Житомирської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Побірка Теплицького району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

У С Т А Н О В И В:
Шевченківським районним судом м. Києва розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020.

На вирішення суду надійшло клопотання захисникаОСОБА_6 про зміну застосованого до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави на особисте зобов`язання. Клопотання захисник мотивує тим, що на його подальше застосування до ОСОБА_4 застави не відповідає вимогам національного законодавства, міжнародним стандартам кримінального судочинства та практиці ЄСПЛ. Захисник також посилається, що ОСОБА_4 не має наміру ухилятися від суду та взагалі відсутні ризики, встановлені ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим застосування до нього такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання повною мірою забезпечить виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_7 , а також обвинувачений ОСОБА_3 підтримали клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення вказаного клопотання, обґрунтовуючи свою позицію відсутністю підстав для зміни ОСОБА_4 запобіжного заходу.
Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд, керуючись принципом правової визначеності, приходить до наступного висновку.

Так, на стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу або його зміни оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, тому неможлива.

Таким чином, підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_4 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується, у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його вини, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна.

При цьому на думку суду у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, не можливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Таким чином, за результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч. 1 ст. 194 КПК.

Зазначене доводить, що, виходячи з високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням високого ступеня суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до його особистої свободи, встановлені вище обставини є достатніми для прийняття судом рішення про подальше застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави.
З огляду на вказане, суд не знаходить переконливими доводи сторони захисту про можливість зміни застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який.
Крім того прокурором ОСОБА_8 внесено в рамках провадження клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, яке в суді підтримав прокурор ОСОБА_5 .

При цьому в судовому засіданні державний обвинувач зазначає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, і саме особисте зобов`язання буде слугувати тим заходом, який у повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували щодо застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, обґрунтовуючи свою позицію тим, що останній має відповідальну процесуальну поведінку, не допускає будь-яких порушень обов`язків, покладених на нього вимогами ч. 7 ст. 42 КПК України.

Заслухавши доводи сторони обвинувачення в особі прокурора, сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є убезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На даний час ризики, які суд повинен враховувати під час застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України в даному кримінальному провадженні фактично відсутні, оскільки в перебігу судового розгляду процесуальна поведінка ОСОБА_3 свідчить про повне дотримання ним покладених обов`язків та інших вимог КПК України, що вказує по-перше на відсутність на даний час ймовірності вчинення ним спроби переховування від суду або впливу на інших учасників провадження чи перешкоджання провадженню іншим чином.

Згідно п. 9 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання в порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до кримінального процесуального законодавства України», виключно «єдиною» метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із дохідністю запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, враховуючи, що ОСОБА_3 раніше не судимий, не має на меті переховуватись від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, з урахуванням недоведеності прокурором обставин, які б свідчили про необхідність застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу, дотримуючись принципів, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свободта практики Європейського суду з прав людини, оскільки ризики, які передбачені статтею 177 КПК України на даний момент відсутні, а одна тільки тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_3 , не є визначальним фактором і безумовною обставиною для застосування запобіжного заходу, суд приходить до переконання, що, клопотання прокурора підлягає задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 184, 194, 201, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу з застави на особисте зобов`язання - відмовити.
У задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання - відмовити.
Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: