Дата документу 05.12.2019 Справа № 335/945/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1954/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/945/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Запоріжжя, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 26.12.2018 року приблизно о 19 годині, знаходячись у торговому відділі магазину «Брусничка» ТОВ «Український Рітейл», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 208, шляхом вільного доступу взяла з торгового стелажу каву в зернах «Якобз Еспресо», каву мелену «Якобз Монарх Інтенс», що належить ТОВ «Український Рітейл». Після чого, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, приховала вищевказане майно у пакет, що мала при собі. Далі ОСОБА_7 , досягнувши своєї мети, виконавши усі дії, які вона вважала необхідними для доведення злочину до кінця, з викраденим майном минаючи касову зону, не розплатившись за товар, але за межами магазину була затримана працівником магазину, чим спричинила матеріальну шкоду ТОВ «Український Рітейл» на загальну суму 272 грн. 70 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Їй призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.11.2018 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 2 місяців обмеження волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила звільнити її із зали суду, обмежившись відбутим нею строком покарання.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка її діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченою ОСОБА_7 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі обвинувачена просила звільнити її з-під варти, обмежившись відбутим нею строком покарання, тобто фактично просила пом`якшити призначене їй покарання.

Проте колегія суддів не може погодитись із такими вимогами обвинуваченої виходячи з такого.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено до злочинів середньої тяжкості, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Також суду врахував, що обвинувачена сприяла органам досудового розслідування у розкритті злочину, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Разом з тим, суд обґрунтовано прийняв до уваги дані про особу обвинуваченої, яка протягом 2018 року тричі притягалася до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, офіційно не працює. Після ухвалення попереднього вироку від 09.11.2018 року щодо обвинуваченої, остання на шлях виправлення не стала і вже 26.12.2018 року вчинила новий умисний корисливий злочин за тотожних обставин, за який її засуджено у даній справі.

Така стала поведінка обвинуваченої красномовно свідчить про її схильність до вчинення злочинів та вказує на очевидне її небажання стати на шлях виправлення та перевиховання.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченої, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання. Адже призначене обвинуваченій судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст.65 КК, та з огляду на вимоги ст.50 КК узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.

Правових підстав вважати призначене обвинуваченій покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, оскільки за наведених у справі обставин і даних про особу обвинуваченої таке покарання фактично є мінімально можливим. Переконливих аргументів, які би ставили під сумнів наведені висновки районного суду і доводили необхідність і можливість пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Отже, вирок суду є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Судова колегія також відзначає, що обвинуваченій після проголошення даного судового рішення до прибуття ОСОБА_7 до виправного центру продовжує зараховуватись час її тримання під вартою за правилами передбаченими ст.72 КК у відповідності до положення ч.2 ст.58 КВК, згідно з яким особі, яка тримається під вартою у строк покарання за правилами, передбаченими у статті 72 КК, зараховується час попереднього ув`язнення під вартою, а також час слідування під вартою до виправного центру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4