Справа № 346/2341/17
Провадження № 11-кп/4808/182/19
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000371 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та, із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України, призначено покарання у виді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання постановлено рахувати з часу затримання з 08 квітня 2017 року.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування призначеного покарання час попереднього ув`язнення з 08 квітня 2017 року по день ухвалення вироку, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції 26.11.2015р. і звільнено обвинуваченого з під варти в залі суду негайно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 7396 грн. 72 коп.

Вирішено питання про речові докази в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, за таких обставин.

Так, 08 квітня 2017 року приблизно о 19 год. 30 хв. обвинувачений, перебуваючи по місцю свого проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, маючи на меті спричинення умисних тілесних ушкоджень, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, кухонним ножем наніс один удар в область живота ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота та грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів.

Згідно висновку судово - медичного експерта від 11.05.2017р. виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота та грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини ОСОБА_8 , вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.69 КК України, взагалі не вказав, які саме обставини справи або дані про особу він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. Вважає, що суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів і становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки вчинений в стані алкогольного сп`яніння та із застосуванням ножа.

Просить вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.03.2019 року щодо ОСОБА_8 скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України покарання 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду залишити без змін;

- прокурор підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч.1 ст.121 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на незаконність вироку суду у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, безпідставне застосування судом положень ст.69 КК України.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які піддягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, та особу винуватого, зокрема, те, що він негативно характеризується, має постійне місце проживання, не судимий, що злочин вчинено в житлі обвинуваченого в результаті раптово виниклого конфлікту з потерпілим, а також позицію потерпілого, який згідно поданої заяви просить обвинуваченого суворо не карати.

Відповідно до вимог ст.66 КК України суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, часткове добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Із врахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст.121 КК України

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора, оскільки наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, з урахуванням особи винного, давали суду першої інстанції підстави прийти до обґрунтованого висновку про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину і необхідність призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення більш суворого покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5