Справа № 305/1481/19
Номер провадження 1-кп/305/374/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2019 Рахівський районний суд Закарпатської області у складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000448 від 31.05.2019 відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорна Тиса, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із загальною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше несудимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи зобов`язаним, згідно постанови Рахівського районного суду від 24 вересня 2001 року (справа №2-812/2001), сплачувати на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 20 вересня 2001 року по листопад 2015 року, частково сплачував аліменти, починаючи з грудня 2015 року по травень 2017 року, умисно, злісно, ухилився від сплати встановлених вказаним рішенням суду коштів (аліментів), внаслідок чого допустив заборгованість на загальну суму 19792 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні.

Таким чином, ОСОБА_4 , умисно, допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини на загальну суму 19792 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та пояснив. Йому відомо, про те, що відповідно до постанови Рахівського районного суду, з вересня 2001 року, його зобов`язано сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно починаючи з 20 вересня 2001 року до досягнення дитиною повноліття. Час від часу він допомагав вже повнолітньому синові, даючи йому на руки кошти, в рахунок заборгованості по аліментах. Оскільки аліменти не сплачував через виконавчу службу не зміг надати квитанції про сплату алліментів, заборгованість зростала. У вчиненому розкаюється.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні просить суворо покарати обвинуваченого, який маючи реальну можливість сплачувати аліменти, на утримання сина коштів не сплачував, допустив заборгованість, поставивши її у скрутне матеріальне становище. Як потерпіла цивільний позов не заявляє, претензій морального характеру до обвинуваченого немає.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у повному обсязі у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого йому злочину при обставинах викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п.150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п.57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частина 2 ст.61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Вину у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 визнав повністю, у вчиненому розкаявся, що, суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

ОСОБА_4 , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

З досудової доповіді органу пробації на обвинуваченого ОСОБА_4 , слідує, що його виправлення без позбавлення волі на певний строк є можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі, окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, який просив призначити покарання без ізоляції обвинуваченого від суспільства, суд, вважає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання без його ізоляції від суспільства в межах санкції ч.1 ст.164 КК України, у виді громадських робіт.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався. В ході судового розгляду клопотань про обрання такого не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити покарання - 100 (сто) годин громадських робіт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Головуюча: ОСОБА_1