Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
384/488/19
1-кп/394/94/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельськ в рамках кримінального провадження за № 0000077 від 05.06.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , росіянина, особи без громадянства, уродженця м. Тогучин Новосибірської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта базова загальна середня, не одруженого, утриманців і пільг немає, стан здоров`я задовільний, не військовозобов`язаного, раніше судимого:

11.04.2018 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до штрафу:

11.10.2018 року Голованіським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, судимість в законному порядку не знята та не погашена;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна ( крадіжку) повторно за таких обставин:

У період з 08 травня 2019 року по 03 червня 2019 року, за усною домовленістю з ОСОБА_5 виконував ремонтні роботи у домоволодінні, що належить останньому, та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Виконуючи ремонтні роботи ОСОБА_4 користувався електричним інструментом який привіз до домоволодіння ОСОБА_5 . Під час виконання ремонтних робіт у ОСОБА_4 виник корисливий умисел направлений на таємне викрадення електричного інструменту та іншого майна, що належить ОСОБА_5 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, повторно, діючи з корисливого мотиву, з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 01.06.2019 року близько 15 години, перебуваючи в будинку що належить ОСОБА_5 , таємно викрав електричний дриль торгової марки «ТЕХМАШ» моделі ТДУ1150, вартість якого згідно висновку експерта №45 від 30.07.2019 року складає 634 гривні 16 копійок.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 02.06.2019 року близько 07 години, під час перебування в домоволодінні ОСОБА_5 шляхом вільного доступу таємно викрав металеву трубу діаметром 102х3,5 мм і довжиною 1,5 метра, вартість якої згідно висновку експерта складає 321 гривні 30 копійок. Пізніше викрав та обернув на свою користь електричну кутову шліфувальну машину торгової марки «Граніт» моделі ШУ-125/1050М, вартість якого згідно висновку експерта №45 від 30.07.2019 року складає 564 гривні 39 копійок. Близько 21 години, шляхом вільного доступу з паливного баку автомобіля ГАЗ-53, що належить ОСОБА_5 та який знаходився на території домоволодіння таємно викрав та обернув на свою користь 10 літрів дизельного пального, вартість якої згідно висновку експерта складає 29 гривень 82 копійки за один літр, на загальну суму 298 гривень 20 копійок. Вказаними умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на загальну суму 1818 гривень 05 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому суті обвинувачення та положень ст. 63 Конституції та ст. 18 КПК України, пояснив, що йому зрозуміло в чому він обвинувачується, свою провину в інкрімінованих правопорушеннях визнав повністю. Надав покази, в яких повідомив, що вчинив правопорушення за обставин, які викладені в обвинувальному акті, події, місце і час відповідають дійсності. Вчинив злочин через скрутне матеріальне становище, в той час був у стані алкогольного сп`яніння, а в такому стані не завжди розуміє що робить. Щиро розкаюється у вчиненому, зазначив, що подібного більше не станеться, на даний він зрозумів протиправність своєї поведінки, просив суворо його не карати, має цивільну дружину, яка на даний час вагітна, через що просить дати йому ще один шанс на виправлення.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена, вважав за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказав, що просить справу за обвинувачення ОСОБА_4 розглядати без його участі, матеріальних та моральних претензій не має.

Враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєнні ним кримінального правопорушення, не оспорює фактичні обставини справи, погоджується з кваліфікацією вчинених ним діянь, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, а також заслухавши думку інших учасників судового розгляду, які не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши їм наслідки ст. 349 КПК України та з їх згоди, суд обмежившись дослідженням доказів по справі лише допитом обвинуваченого, та дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, які ним не оспорюються, та роз`яснив усім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , а також у тому, що він усвідомлює неможливість оскаржити обставини справи в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінального провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків. Саме сторона обвинувачення повинна забезпечити подання доказів, на обґрунтування обставин, на які вона посилається.

Судом було вжито всіх необхідних умов та заходів, передбачених КПК для реалізації сторонами своїх прав.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному , всебічному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття обґрунтованого рішення, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, про що прямо передбачено ст. 95 КПК України.

Розгляд кримінального провадження провадився відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , в межах пред`явленого йому, відповідно до обвинувального акта, обвинувачення.

Органом досудового розслідування і судом дотримано процесуальних умов зібрання, дослідження і закріплення цих доказів відповідно до вимог чинного законодавства.

При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, а саме: ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також рішення ЄСПЛ «Коробов проти України», «Кобець проти України», «Бочаров проти України» де зазначається, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність випливає із достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків.
Статтею 185 КК України передбачено відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку). Кваліфікуючоюи ознакою крадіжки є повторність.
Згідно п.20 постанови ПВС України №10 від 06.11.2009 року «Про злочини проти власності» під повторністю розуміється вчинення злочину особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених ст.ст. 185-187, 189, 262 КК України.
Така позиція узгоджується із положеннями постанови ПВС України №7 від 04.06.2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів і їх правові наслідки».
Суд, заслухавши обвинуваченого, який давав логічні і послідовні покази, прокурора, дослідивши та проаналізувавши всі докази, дійшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими, і стороною захисту не спростовані. В ході судового розгляду встановлено, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_4 , дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого доведена «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, органами досудового розслідування було вірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України і суд погоджується з такою кваліфікацією, оскільки об`єктом даного правопорушення є чуже право власності, об`єктивна сторона правопорушення полягає у таємному викраденні цього майна, при цьому правопорушення вчинено з прямим умислом з корисливою метою суб`єктом злочину. Кваліфікуюча ознака повторність знайшла своє підтвердження.

За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів., а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

При призначенні покарання, суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Відповідно до абзацу 17 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого. Так, з досудової доповіді, наданої суду Вільшанським РС з питань пробації, вбачається, що за результатами оцінки особи ОСОБА_4 є високий ризик вчинення повторних кримінальних правопорушень, факторами ризику є зловживання алкогольними напоями, відсутність роботи, потреба в додаткових коштах, матеріально він залежить від батьків, що також підвищує ризик вчинення повторного правопорушення.
Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими обвинуваченому покарання обставинами є щире каяття, яке виразилось у тому, що він визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним кримінального правопорушення, надавав послідовні пояснення як під час досудового так і судового слідства, що надало можливість встановити істину спо справі, при цьому, незважаючи на промову прокурора про відсутність обтяжуючих обставин, судом визнано обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено в судовому засіданні.

Призначаючи вид і міру покарання, суд враховує особу обвинуваченого, що за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, що згідно приписів ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості, є корисливими та вчиненими з прямим умислом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
При цьому, враховуючи роз`яснення які містяться у ППВС України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, маючи не зняту і непогашену судимість, вчинив ще ряд кримінальних правопорушень, за одні з яких він вже засуджений вироком Голованівського районного суду від 11.10.2018 року до 4 років 3 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців, також ту обставину, що він судимий за злочин проти власності, належних висновків щодо оцінки своєї поведінки не зробив, вчинив злочин в період звільнення з виробуванням, відсутність офіційної роботи, наявність ризиків повторного вчинення правопорушень, а також з огляду на характер, кількість та систематичність кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, суд приходить до переконання, що його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства, а тому остаточне покарання йому слід призначити у відповідності до вимог ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуте покарання за вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2018 року, зреальним відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Позбавлення волі на певний строк є найсуворішим покаранням, що може бути призначене особам. Це покарання має застосовуватися до таких осіб тільки тоді, коли у суду є переконання, що застосування більш м`якого покарання не сприятиме виправленню засудженого. Саме таке покарання найдоцільніше для профілактики вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових злочинів, буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення, зазначене випливає випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Так, в Рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року зазначено , що виконання вироку , який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки , яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою. Також такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.ст. 69 та 75 КК України, з врахуванням вчиненого та підвищеної суспільної небезпечності особи обвинуваченого, суд не знаходить.Разом з цим, згідно положень ст. 69-1 КК України при наявності обставин, передбачений пп.1,2 ч.1 ст. 66 КК України, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк покарання не може перевищувати двох третин максимального строку виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті Особливої частини КК України.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України

Процесуальних витрат в даному кримінальному провадженні немає

Запобіжний захід щодо обвинуваченого на до судовому слідстві і під час підготовчого судового засідання не обирався. Щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, про яке заявив прокурор в судових дебатах, суд дійшов до переконання, що таке клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, визначеному главою 18 КПК України.
При вирішенні клопотання прокурора суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України.
Санкцією ч. 2 ст. 185 КК України передбачене найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі строком до п`яти років, отже клопотання не підлягає задоволенню і запропонований прокурором запобіжний захід не може бути обраний в силу імперативних вимог ч. 2 ст. 183 КПК України. Так, прокурором не доведено ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченим ОСОБА_4 переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, до набрання вироком законної сили. обвинувачений добросовісно з`являвся у всі судові засідання, мав належну поведінку і під час досудового розслідування. При цьому, суд вважає що обвинуваченому до вступу вироку в законну силу слід обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обовязків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Такий запобіжний захід суд вважає достанім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 179, 183, 194, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Голованіського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2018 року, шляхом часткового складання покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

В силу вимог ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення за вироком Голованіського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2018 року з 15.08.2018 року по 11.10.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання вироком законної сили та звернення його до виконання.
До вступу вироку у законну силу обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора Вільшанського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури згідно ч.3 ст. 179 КПК України.
Речові докази в даному кримінальному провадженні, а саме: електричний дриль торгової марки «ТЕХМАШ» моделі ТДУ1150 та шліфувальну машину торгової марки «Граніт» моделі ШУ-125/1050М, що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 - повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно
Суддя ОСОБА_1