Справа № 462/2540/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/211/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Львова, проживаючої на АДРЕСА_1 , на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2019 року відносно неї,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, та обрано їй покарання у виді штрафу у розмірі 1500 /одна тисяча п`ятсот/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25500 /двадцять п`ять тисяч п`ятсот/ гривень з позбавлення права займати посади в органах Державної фіскальної служби України, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а також повноважень щодо здійснення митного оформлення та митного контролю строком на 3 /три/ роки.
Запобіжний захід у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишено без змін.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_6 28 лютого 2016 року о 15 год. 35 хв., у порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», Посадової інструкції головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС, затвердженої в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_9 від 28 липня 2015 року, будучи на посаді головного державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС, під час здійснення митного контролю та митного оформлення переміщуваних на митну територію України товарів пасажирами літака сполученням м. Стамбул, Республіка Туреччина м. Львів, Україна, перебуваючи в оглядовій кімнаті митного посту «Львів-аеропорт» Львівської митниці ДФС, який розташований в залі «Приліт» Міжнародного аеропорту «Львів» імені Данила Галицького за адресою: м. Львів, вул. Любінська, буд. 168, діючи з корисливих мотивів та, з метою незаконного збагачення, одержала від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в розмірі 300 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 28 лютого 2016 року становило 8174,58 грн., за безперешкодне ввезення з Республіки Туреччина на територію України товарів без відповідного їх митного оформлення.

Не погоджуючись із даним вироком, обвинувачена ОСОБА_6 подалаапеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2019 року, а саме пом`якшити їй основне і додаткове покарання на штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. та до 1 року позбавлення права займати посади в органах Державної фіксальної служби України, які пов`язані з виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також повноважень щодо здійснення митного оформлення та митного контролю, у зв`язку з невідповідністю призначеного їй оскаржуваним вироком основного і додаткового покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є несправедливим.

Вважає, що судом не було враховано ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, незначний розмір одержаної нею неправомірної вигоди, а також дані, які характеризують її особу.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження, що ніким не оспорюється.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Санкція ч.1 ст.368 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк від трьох до шести місяців, або позбавлення волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. У даній нормі позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю передбачається як обов`язкове додаткове покарання.

Згідно з положеннями ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як додаткове покарання на строк від одного до трьох років, та полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності - можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд при призначенні ОСОБА_6 основного покарання, врахував ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, який є корисливим, вчинений у сфері службової діяльності, особу обвинуваченої, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Урахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 основного покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з яким й погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Поряд з тим, призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, займатися певною діяльністю у максимальній межі покарання строком на три роки, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, якараніше не судима, стан її здоров`я, а саме така є інвалідом другої групи, на обліках у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи, на її утриманні перебувають неповнолітні діти, та призначив додаткове покарання у розмірі, що неспівмірне з характером вчиненого та особі обвинуваченого.

З огляду на наведені обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та наслідки вчиненого злочину, наведені вище дані про особу обвинуваченої, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе призначити обвинуваченій ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права займати посади в органах Державної фіскальної служби України, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а також повноважень щодо здійснення митного оформлення та митного контролю строком на 1 рік. Саме у такому розмірі додаткове покарання з основним покаранням у виді штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої, й запобігання вчинення нових злочинів, за своїм видом та мірою відповідають характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винної.

Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок суду в частині застосування додаткового покарання підлягає до зміни, а апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 до часткового задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 29 січня 2019 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.
Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 368 КК України до штрафу в розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. з позбавлення права займати посади в органах Державної фіскальної служби України, які пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, а також повноважень щодо здійснення митного оформлення та митного контролю строком на 1 /один/ рік.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4