Справа № 297/1198/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2019 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , перекладача ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000020 від 15.01.2016 року, яке поступило з обвинувальним актом, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з освітою 3 класи, неодруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 332 КК України,
встановив:

ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами та при невстановлених слідством обставинах, часі та місці, підшукав 6 громадян Республіки Афганістан а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , 1989 року народження, разом з дітьми ОСОБА_11 , 2012 року народження, та ОСОБА_12 , 2013 року народження, які мали на меті незаконно перетнути державний кордон України.

Після чого, в ніч з 21 на 22 березня 2016 року, ОСОБА_6 , діючи спільно із невстановленою слідством особою, зустріли вказану групу громадян Афганістану на околиці с. Вари, Берегівського району, Закарпатської області, та таємно супроводили їх до річки «Боржава», де накачали повітрям, заздалегідь заготовлений для переправлення вищевказаних нелегальних мігрантів гумовий човен, який спустили на воду та розмістили у ньому вказаних шістьох громадян Афганістану, які з метою конспірації слідували вказівкам та порадам ОСОБА_6 та невстановленої слідством особи по маршруту незаконного слідування через державний кордон України та Угорщини. Потім, з метою уникнення прикордонних нарядів Державної прикордонної служби, ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа, скориставшись темною порою доби, як прикриття, стали пропливати річкою по наміченому маршруту незаконного слідування до державного кордону Угорщини.

Однак, о 03 годині 25 хвилин 22 березня 2016 року ОСОБА_6 та шістьох громадян Афганістану, на напрямку 135 прикордонного знаку, на відстані 20 метрів від лінії державного кордону України з Угорщиною (ділянка відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 ), на околиці АДРЕСА_2 , було затримано військовослужбовцями відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , при спробі незаконного перетину ними державного кордону України з Угорщиною. В ході затримання невстановленій особі, яка діяла спільно за попередньою змовою із ОСОБА_6 , вдалося втекти з місця події та уникнути затримання.

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати винним у кримінальному правопорушенні за ст. 332 ч. 2 КК України, як сприяння порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою осіб.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та показав, що навесні 2016 року дійсно хотів допомогти шістьом громадянам Афганістану незаконно перетнути державний кордон України і потрапити на територію Угорщини. Так, він, доїхавши на попутному транспорті до с. Вари, Берегівського району, зустрів вказаних шістьох осіб громадян Афганістану, яких за допомогою вказівок провів до річки Боржава. Там, на дорозі вже знаходився гумовий човен, на якому вони мали перепливти на сторону Угорщини. У цих діях йому допомагали інші особи, яких він не знає. При цьому, переправити афганців на територію Угорщини йому не вдалося, оскільки човен зачепився за якийсь дріт і отримав пробоіну. Коли він допомагав громадянам Афганістану вилізти із води, та при цьому їх затримали працівники прикордонної служби. За вказану допомогу у сприянні незаконного переправлення вищевказаних осіб йому обіцяли грошову винагороду.
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений, його захисник та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням висновку судово-психіатричного експерта № 157 відносно обвинуваченого і обставин, які характеризують обвинуваченого.
Згідно висновку експерта № 157 від 27.11.2019 року обвинувачений ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 258-261).
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 слід визнати його щире каяття, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 171-172), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с. 183, 184, 185), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 174).
Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України (а.с. 226-229).
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, в якому щиро розкаявся, тобто ставлення винної особи до вчиненого нею порушення, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с. 171-172), має на утриманні трьох неповнолітніх дітей (а.с. 183, 184, 185), за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 174), ту обставину, що злочин не був доведений до кінця обвинуваченого та 6 громадян Афганістану правоохоронним органом було затримано (були відсутні негативні наслідки), суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому на підставі ст. 75 КК України слід прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, поклав на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо додаткового покарання передбаченого ст. 332 ч. 2 КК України - позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, суд констатує наступне.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 на час вчинення злочину і після його вчинення ніде не працює, вчинення ним злочину не було пов`язане з його посадою або із заняттям ним певної діяльності, тому додаткове покарання позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю до нього не слід застосовувати.

Ухвалою Берегівського районного суду від 16.08.2019 року клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 було задоволено та змінено запобіжний захід із застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Заставу звернуто в дохід держави сплачену заставодавцем ОСОБА_13 24.03.2016 року в розмірі 20 мінімальних заробітних плат, що становить 27560 (двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень (а.с. 149-152).

Так, згідно ч. 1 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі звільнення від відбування покарання.

Отже, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 слід припинити та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази: матерчату сумку, в середині якої знаходиться надувний резиновий човен, які зберігаються в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, слід конфіскувати як засіб вчинення злочину; металеву трубу, яка зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, слід знищити; скасував арешт на дане майно, накладене ухвалою слідчого судді від 25.03.2016 року (а.с. 179-180, 181, 182).
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 332 ч. 2 КК України та призначити йому покарання за ст. 332 ч. 2 КК України у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п. 1 і п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 припинити та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази: матерчату сумку, в середині якої знаходиться надувний резиновий човен, які зберігаються в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області - конфіскувати як засіб вчинення злочину; металеву трубу, яка зберігається в кімнаті речових доказів Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області - знищити; скасував арешт на дане майно, накладене ухвалою слідчого судді від 25.03.2016 року (а.с. 179-180, 181, 182).

На вирок може бути подана апеляція через цей суд до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1