У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000241.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Миколаївській області задоволено, накладено арешт на паперові конверти та папку із документами, що знаходились в них, системний блок, блокнот з чорновими записами, наказ на прийняття на роботу, картку обов`язкового страхування, три оптичні диски CD-R виявлені та вилучені 18.02.2019 р. під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 , із забороною користуватись, розпоряджатись та відчужувати вказане майно до скасування його арешту у встановленому КПК України порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді, та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу слідчого судді незаконною, прийнятою з порушенням норм КПК України.
Слідчим суддею не дотримано вимог ст. 173 КПК України.
Так, відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР у 2018 році, станом на час розгляду клопотання, жодній особі не повідомлено про підозру, та жодних конкретних обставин злочину слідчому судді не повідомлено.
Слідчим суддею не зазначено про можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, не перевірено, яким чином кожний з вилучених предметів, може бути використаний, як доказ в даному кримінальному провадженні, оскільки не зрозуміло, які конкретні факти та обставини розслідуються Баштанським ВП ГУНП в Миколаївській області, а посилання на відповідне рішення міської ради № 17/10 від 06.04.2017 р. є загальним та абстрактним.
Слідчим суддею не перевірено наслідки арешту майна, оскільки в результаті обшуку вилучені оригінали документів, які не мають відношення до будівлі Миколаївської загальноосвітньої шкоди № 3 та до капітального ремонту системи опалення та покрівлі з утепленням фасаду будівлі СК «Надія». Крім того, апелянт зауважує, що він не мешкає за адресою АДРЕСА_1 про що повідомляв слідчих, які проводили обшук.
Департамент енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради, ТОВ «Голден-Буд» та інші об`єкти знаходяться в м. Миколаєві, але досудове розслідування в порушення вимог ст. 218 КПК України, проводиться Баштанським ВП ГУНП в Миколаївській області, тобто не за місцем вчинення злочину.
Вважає, що на ТОВ «Голден-Буд» здійснюється тиск, з метою зупинки діяльності товариства, оскільки в провадженні Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області та СУ ГУНП в Миколаївській області проводяться досудові розслідування щодо ТОВ «Голден-Буд», в яких слідчі неодноразово звертались до товариства та отримували копії необхідних документів, і в цих кримінальних провадженнях жодній особі не повідомлено про підозру.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Баштанським ВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000241, за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 191 КК України, з включенням до складу групи слідчих СУ ГУНП в Миколаївській області.
В рамках даного кримінального провадження досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради, за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Голден-Буд», протягом 2018 року здійснили розтрату коштів Миколаївської міської ради, що виділяються з метою забезпечення ефективного використання паливно-енергетивних ресурсів у бюджетній сфері м. Миколаєва, реалізації рішення міської ради від 06.04.2017 р. № 17/10 «Про приєднання до Європейської ініціативи «Угода мерів», Меморандуму про партнерство щодо запровадження енергетичного менеджменту для підвищення енергетичної ефективності будівель бюджетних установ, що фінансуються за рахунок коштів місцевого бюджету, укладеного між Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України та територіальною громадою міста Миколаєва 27.04.2017 р., враховуючи вимоги національного стандарту ДСТУ ISO 50001:2014 «енергозбереження, під час виконання підрядних робіт на території м. Миколаєва, що стосується: реконструкції з термосанацією будівлі Миколаївської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 3, за адресою м. Миколаїв, вул. Чкалова, 114; капітального ремонту системи опалення та покрівлі з утепленням фасаду будівлі СК «Надія» (СДЮСШОР № 4), за адресою м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 40-А; надання послуг з розробки схеми теплопостачання м. Миколаєва.
18.02.2019 р. під час проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді, за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання директора ТОВ «Голден-Буд» ОСОБА_4 виявлено та вилучено майно, перелік якого наведений у протоколі обшуку.
Постановою слідчого від 19.02.2019 р. виявлене та вилучене майно визнано речовими доказами по кримінальному провадженню.
Клопотання мотивоване необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучене майно може мати доказове значення у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя, врахувавши вимоги ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, ст. 98 КК України, дійшов висновку, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на вказане майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні та вважав, що наявні достатні підстави для накладення арешту на вказане вилучене майно.

Враховуючи, що представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_5 та прокурором подані заяви про розгляд справи в письмовому провадженні, апеляційний суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження. Вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, проте, з урахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України щодо можливості оскарження ухвали слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення, дати постановлення оскаржуваної ухвали 27.02.2019 р. та дати подання апеляційної скарги 04.03.2019 р., апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження в даному випадку не пропущений, а тому порушене апелянтом питання про поновлення строку на апеляційне оскарження не розглядається.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до ЄРДР за № 0000241 внесені відомості за фактом розтрати чужого майна, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 191 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Департаменту енергетики, енергозбереження та запровадження інноваційних технологій Миколаївської міської ради за попередньою змовою із службовими особами ТОВ «Голден-Буд» протягом 2018 року здійснили розтрату коштів Миколаївської міської ради, яке полягало у безпідставному перерахуванні бюджетних коштів на адресу ТОВ «Голден-Буд», за завищенні фактичні роботи, а також їх невиконання, на підставі завідомо підроблених офіційних документів, щодо виконання підрядних робіт на території м. Миколаєва.
18.02.2019 р. під час проведення санкціонованого судом обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання директора ТОВ «Голден-Буд» ОСОБА_4 , виявлено та вилучено паперові конверти, системний блок, паперову папку, блокнот, диски та інші речі та документи.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами клопотання про арешт майна, зокрема копіями ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.01.2019 р. про дозвіл на проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , протоколу обшуку від 18.02.2019 р. за зазначеною адресою, постанови про визнання речовим доказом та долучення речового доказу до кримінального провадження від 19.02.2019 р., акту № 1 виконаних робіт з надання послуги з інженерного проектування Розробка схеми теплопостачання міста Миколаєва від 20.09.2018 р., платіжними дорученнями та протоколом огляду адміністративної будівлі СДЮШОР № 4 СК «Надія» від 18.02.2019 р., а також іншими матеріалами.
Оскільки встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що майно виявлене та вилучене за адресою АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а саме речі документи та комп`ютерна техніка, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то на думку апеляційного суду, слідчий суддя, дійшов вірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого та наклав арешт на вказане майно.
Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Отже, доводи апелянта про те, що матеріали клопотання слідчого не містять фактичних обставин кримінального правопорушення у зв`язку з чим слідчим не доведено того, що арештоване майно має відношення до обставин, які розслідуються досудовим розслідуванням, на даній стадії кримінального провадження не розглядаються.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта з приводу порушення досудовим розслідуванням вимог ст. 218 КПК України, щодо місця проведення досудового розслідування, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 2 ст.132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
До органів досудового розслідування ст. 38 КПК України відносить, зокрема слідчі підрозділи або органи Національної поліції.
Частина 2 статті 38 КПК України передбачає можливість здійснення досудового розслідування слідчими органами досудового розслідування одноособово або слідчою групою.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування вправі визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.
Так із постанови про призначення слідчої групи від 15.02.2019 р. у кримінальному провадженні № 0000241 вбачається, що у зв`язку із необхідністю виконання значного обсягу слідчих (розшукових) дій, спрямованих на швидке, повне та всебічне досудове розслідування кримінального провадження призначено слідчу групу, до складу якої входять, зокрема т.в.о. начальника СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, який призначений старшим групи і якому доручено керувати діями інших слідчих, заступник начальника СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, а також слідчі СУ ГУНП в Миколаївській області.
Тобто, до складу слідчої групи входять слідчі з різних слідчих відділів слідчого управління, які фактично та юридично знаходяться в різних містах, під юрисдикцією різних судів. При цьому старшим слідчим групи визначено т.в.о. начальника СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, який знаходиться в м. Баштанка, отже місцем проведення досудового розслідування є місцезнаходження СВ Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, за місцем знаходження якого визначено робоче місце старшого слідчої групи.
За таких обставин, підставою для визначення територіальної, як підслідності так і підсудності кримінального провадження є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 218 КПК України, спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Постанова начальника СУ ГУНП в Миколаївській області від 15.02.2019 р. у кримінальному провадженні № 0000241, на час розгляду клопотання слідчим суддею, не скасована прокурором, відтак є законною.

Щодо неповідомлення органами досудового розслідування будь-кого про підозру, то у даному випадку арешт накладений на майно юридичної особи оскільки існують достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає і апелянтом в апеляційній скарзі не наведено, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000241 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ _________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3