КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0005389 відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кузнєцовськ Рівненської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року ОСОБА_5 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Застосовано до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 визначено обчислювати з 19 червня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 286 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 48729,28 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а всього стягнуто 58 729,28 грн.

На вказане рішення суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати як такий, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула на вирішення питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого.

Вважає, що висновки суду в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не підтверджуються належними доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовомурішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;висновки суду, викладені в судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вказує на те, що суд, зазначивши у вироку як доказ протокол пред`явлення особи для впізнання від 20 червня 2018 року, залишив поза увагою порушення порядку проведення вказаної слідчої дії, яка здійснювалася за допомогою фотографій, а не особистої участі обвинуваченого.
Вважає необґрунтованими посилання суду у вироку на показання свідка ОСОБА_9 , яка зазначила, що бачила двох осіб, які здійснили напад на потерпілого та не вказала на обвинуваченого, як на одного з вказаних осіб, оскільки пред`явлення особи для впізнання за участю вказаного свідка та обвинуваченого не проводилося.
Окрім того, не погоджується з висновком про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №182 від 02 жовтня 2018 року він не виявляє будь-які психічні розлади.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено.

Як установив суд, 19 червня 2018 року близько 17 години 10 хвилин ОСОБА_5 , знаходячись на майданчику для стоянки транспортних засобів біля приміщення «Ощад Банк» по пр. Маяковського, 47 в м. Києві, з метою відкритого викрадення чужого майна вступив в попередню змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, після чого діючи згідно розподілених ролей, разом підійшли позаду до раніше незнайомого ОСОБА_8 та ОСОБА_5 кулаками рук та ногами наніс дев`ять ударів потерпілому в область голови та ніг, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, чим застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого. Невстановлена досудовим розслідуванням особа в цей час перебувала поряд та спостерігала за навколишньою обстановкою, підтримуючи своєю присутністю дії ОСОБА_5 , після чого обвинувачений рукою вирвав у ОСОБА_8 сумку з речами, від чого потерпілий впав та відчув фізичний біль. Продовжуючи злочинні дії ОСОБА_5 разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, тим самим обвинувачений за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, відкрито викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 загальною вартістю 48729,28 грн.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану обвинуваченим апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».
Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має грунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого.
З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вважає, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, які підтверджено належними та допустимими доказами, які обґрунтовано покладено в основу вироку.
Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини, на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд, обґрунтовано послався на показання:
потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 19 червня 2018 року близько 17 год. 00 хв. він прийшов до пункту обміну валют по пр.Маяковського, 26 в м.Києві, де обміняв гривні на долари в сумі 1700 доларів США та поклав їх в свою сумку, після чого пішов до свого автомобіля, який знаходився на протилежній стороні вулиці, а саме на стоянку по пр.Маяковського, 47 в м.Києві. Відчинивши двері автомобіля відчув, що позаду нього хтось раптово почав виривати у нього сумку. Він утримував сумку своїх руках, на що ОСОБА_5 , якого він добре роздивився, наніс йому удари кулаком в обличчя та ногами по ногах, після чого вирвав у нього з рук його сумку, в якій знаходилися: грошові кошти в сумі 1700 доларів США та 3500 грн., мобільний телефон марки «Саrе-рhоnе 5» чорного кольору вартістю 270 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Водафон» із залишком на рахунку 200 грн., документи - пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана праці, картка киянина, паспорт громадянина України, квитанція по сплаті за комунальні послуги, від чого він впав. В цей час неподалік знаходився інший співучасник злочину та спостерігав за цими подіями. Після того, як ОСОБА_5 вирвав у нього сумку, вони разом побігли, однак невдовзі ОСОБА_5 був затриманий, оскільки його бачила свідок. Внаслідок нанесених ОСОБА_5 ударів йому були спричинені тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі та на ногах;
свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що 19 червня 2018 року в період часу з 17 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. вона знаходилася на балконі квартири по місцю проживання на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , де почула крики, на які повернулася та побачила, як від чоловіка похилого віку, яким виявився ОСОБА_8 , тікає двоє хлопців, які пробігли повз балкону, на якому вона знаходилася. У одного з цих хлопців, а саме ОСОБА_5 , якого вона добре запам`ятала, під рукою була сумка. Вона вийшла на вулицю та спочатку направилася в сторону, куди побігли ці хлопці, яких вже видно не було, тому вона підійшла до потерпілого, викликала працівників поліції, після чого повернулася у квартиру та знову вийшла на балкон. Приблизно через хвилин 40 після цих подій, обвинувачений ОСОБА_5 , якого вона запам`ятала, повернувся та стояв неподалік її балкону, спостерігаючи за працівниками поліції, які були з потерпілим. Вона сфотографувала обвинуваченого, після чого повідомила працівників поліції про те, що особа, яка вчинила злочин, знаходиться поруч та передала їм його фотокартку.

Показання зазначених потерпілого та свідка є послідовними, логічними, такими, що узгоджуються з іншими доказами, у тому числі письмовими, на які, зокрема, суд обґрунтовано послався у вироку на підтвердження встановлення судом обставин.
Окрім того, винуватість обвинуваченого доводиться письмовими доказами, які суд першої інстанції дослідив та прийняв до уваги при винесенні рішення, а саме:
даними, які містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 червня 2018 року, згідно якого ОСОБА_8 заявив про відкрите заволодіння 19 червня 2018 року по пр.Маяковського, 47 в м.Києві невідомими його сумкою, в якій знаходились 1700 доларів США, 3000 грн., паспорт, ключі;
даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 19 червня 2018 року, згідно якого оглядається ділянка місцевості позаду будівлі №47 по пр.Маяковського в м.Києві, зі слів заявника на даній ділянці у нього відібрали сумку шляхом ривка, також при огляді присутній ОСОБА_5 , який пояснив, що зі своїм наглядно знайомим відкрито викрав сумку у літнього чоловіка;
даними, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 впізнав за фотознімком ОСОБА_5 як особу, який 19 червня 2018 року близько 17 год. 10 хв. по пр.Маяковського, 26 в м.Києві вирвав у нього сумку з грошовими коштами та документами;
даними, які містяться в копії квитанції про здійснення валютно-обмінної операції №13206, чеку РРО від 19 червня 2018 року, довідки ТОВ «Фінансова гарантія» №406 від 26 вересня 2018 року, згідно яких 19 червня 2018 року в 16 год. 59 хв. в пункті обміну іноземної валюти №39 ТОВ «Фінансова Гарантія» по пр.Маяковського, 26 в м.Києві була здійснена операція продажу валют, а саме продано валюти 1700 доларів США, прийнято нац. валюти 44795грн., прізвище, ім`я та по-батькові клієнта у квитанціях та чеках валютно-обмінних операцій на суму в еквіваленті меншу за 150000 грн. не вказується;
даними, які містяться у висновку експерта №12-4/1203 від 26.07.2018р., згідно якого ринкова вартість викраденого мобільного телефону марки «Саrе-рhоnе 5» чорного кольору станом на 19.06.2018р. могла становити 270грн.;
даними, які містяться у висновку експерта №1346/е від 10 серпня 2018 року -10 вересня 2018 року, згідно якого дані судово-медичного обстеження свідчать про те, що після події 19 червня 2018 року у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження, які спричинені дев`ятикратною травмуючою дією тупого предмету, могли утворитись в термін 19 червня 2018 року, не є небезпечними для життя, відносяться до легкого тілесного ушкодження, утворення вказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння ОСОБА_8 з вертикального положення тіла на площину виключається;
речовими доказами, якими постановою слідчого від 20 червня 2018 року визнано тряпчана сумка, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , квитанції, рахунки за комунальні послуги, три зв`язки ключів.
Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства та без порушення прав обвинуваченого, а також із врахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень «Ірландія проти проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, де зазначено, що при оцінці доказі, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо непричетності його до відкритого викрадення майна ОСОБА_8 , спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який зазначив, що 19 червня 2018 року по пр.Маяковського, 47 в м.Києві його сумку з грошовими коштами та документами вирвав з рук саме ОСОБА_5 , якого він добре роздивився та запам`ятав, який також наносив йому тілесні ушкодження, і якого було затримано працівники поліції, в чому також приймала участь і інша особа, яка знаходилась поруч та разом з ОСОБА_5 втекла, а також показаннями свідка ОСОБА_9 , згідно яких саме ОСОБА_5 з сумкою під рукою та з іншим чоловіком відбігали від потерпілого, після чого ОСОБА_5 , якого вона запам`ятала та впізнала, повернувся та спостерігав за працівниками поліції з потерпілим.
Крім того, потерпілий ОСОБА_8 одразу після вчинення щодо нього кримінального правопорушення зазначив, що бачив особу, яка вчинила щодо нього злочин, та може її впізнати, що вбачається з даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 червня 2018 року, після чого впізнав ОСОБА_5 за фотознімками, що вбачається з даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20 червня 2018 року.
У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 підтвердив усі обставини вчиненого щодо нього злочину та причетність обвинуваченого ОСОБА_5 .
Враховуючи те, що до вчинення злочину потерпілий та свідок не були особисто знайомі з обвинуваченим, та під час допиту у суді першої інстанції у порядку ст.ст. 352, 353 КПК України попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суперечить зібраним в ході досудового слідства та дослідженим в суді доказам та свідчить про його намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що вказані потерпілий та свідок давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого, а тому доводи обвинуваченого щодо необґрунтованого посилання суду у вироку на показання свідка ОСОБА_9 не заслуговують на увагу.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що після затримання працівниками поліції ОСОБА_5 пояснив про відкрите викрадення зі своїм наглядно знайомим сумки у літнього чоловіка, що вбачається з протоколу огляду місця події від 19 червня 2018 року, який був підписаний ОСОБА_5 та будь-які зауваження щодо викладеного в протоколі він не зазначив (а.п. 39-41).

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд, зазначивши у вироку як доказ протокол пред`явлення особи для впізнання від 20 червня 2018 року,залишив поза увагою порушення порядку проведення вказаної слідчої дії, яка здійснювалася за допомогою фотографій, а не особистої участі обвинуваченого, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч.6 ст.228 КПК України за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.

Порушень встановленого КПК України порядку проведення судом першої інстанції судового розгляду колегією суддів не встановлено.

Порушень вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині розгляду справи незалежним і безстороннім судом (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Хаушильд проти Данії»), колегією суддів не встановлено.

При призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції враховано положення ст. 65 КК України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином; дані про особу винного, який раніше не судимий, не працює, негативно характеризується по місцю реєстрації, перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, його вік, психічний стан, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та вартість викраденого майна, думку потерпілого щодо міри покарання, який вважає необхідним призначення суворого покарання; відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 ; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.»
Не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру.
За правилами ст.ст. 92-94 КК України (у редакції Закону України №222-VII (222-18) від 18 квітня 2013 року), примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.
Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.
Згідно даних висновку висновку судово-психіатричного експерта №182 від 02 жовтня 2018 року (а.п. 72-79), на період кримінального правопорушення, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_5 , він не виявляв ознак тимчасового розладу психічної діяльності, виявляв ознаки легкої розумової відсталості зі значними розладами поведінки і за своїм психічним станом не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час ОСОБА_5 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання, а саме ознаки легкої розумової відсталості зі значними розладами поведінки, за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Як убачається із мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, встановивши наявність у ОСОБА_5 стану обмеженої осудності, врахувавши обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_5 , а також ступінь його небезпечності для інших осіб, дійшов обгрунтованого висновку про застосування щодо обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Відтак, порушень закону при вирішенні питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру, колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.
Вирок суду відносно ОСОБА_5 є законним та обґрунтованим, а тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 рокущодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

___________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3