Пр.1-кп/336/369/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Приморська Запорізької області,громадянина України,з середньою спеціальною освітою,неодруженого,працює водієм ТОВ «Автостандарт»,зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

20.11.2018 р.приблизно о 05.30 год.водій ОСОБА_5 ,керуючи автобусом « РУТА 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по проїзній частині вул.Червоної,рухаючись з боку вул.Кругової в напрямку пр.Моторобудівників в м.Запоріжжі.

На перехресті вул.Червона-вул.Копьонкіна водій ОСОБА_5 виконував маневр правого повороту,продовжуючи рух по проїзній частині вул.Копьонкіна в напрямку пр.Моторобудівників.

Перед виконанням маневру повороту праворуч,водій ОСОБА_5 ,маючи об`єктивну можливість виявити пішохода ОСОБА_4 ,яка почала перетин проїзної частини вул.Копьонкіна,діючи в порушення вимог п.16.2 Правил дорожнього руху України,затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р.№ 1306(із змінами),де зазначено:«На регульованих і нерегульованих перехрестях водій,повертаючи праворуч або ліворуч,повинен дати дорогу пішоходам,які переходять проїзну частину,на яку він повертає,а також велосипедистам,які рухаються прямо в попутному напрямку»,не переконався у безпеці свого маневру,дорогу пішоходу ОСОБА_4 не надав, в результаті чого допустив наїзд передньою правою частиною кузова керованого ним автобуса на пішохода ОСОБА_4 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 згідно висновку експерта № 1495М від 27.12.2018 р.були спричинені тілесні ушкодження,а саме:тяжка черепно-мозкова травма,закритий трійний перелом лобної кістки справа,закритий перелом великого крила основної кістки зліва,забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з утворенням субдуральних(під твердою оболонкою головного мозку)крововилив в області намета мозочка та серпа мозку,закриті двосторонні вдавлені переломи верхньої щелепи,комірок гратчастої кістки,переломи латеральної та медіальної стінок лівої орбіти зі скупченням крові та повітря в стінках лівої орбіти в гайморових пазухах,рани в області лоба справа,на нижньому повіці правого ока,синці навколо обох очей.

Забої та садна в області голови(більш точна локалізація не вказана)в сукупності кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Закритий перелом лівої ліктьової кістки в середній її третині,садна в області лівого передпліччя,в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості,не небезпечні для життя,але які потягли за собою довготривалий розлад здоров*я,більше 21 дня.

Забій м`яких тканин в області 1-го пальця лівої кисті кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку експерта № 9-845 від 22.12.2018 р.,порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.16.2 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та наслідками,що настали.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 20.11.2018 р.приблизно о 05.30 год.він,керуючи автобусом « РУТА 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,здійснював рух по маршруту № 57 по проїзній частині вул.Червоної,рухаючись з боку вул.Кругової в напрямку пр.Моторобудівників в м.Запоріжжі до зупинки «Гортоп».На перехресті вул.Червона-вул.Копьонкіна виконував маневр правого повороту,продовжуючи рух по проїзній частині зі швидкістю 5-10 км/год.Пішохода ОСОБА_4 через погані погодні умови на пішохідному переході не побачив,а коли відчув наїзд на перешкоду,одразу загальмував,оглянувши місце події,виявив потерпілу,яка лежала на тротуарі.Після ДТП обвинувачений у межах своїх можливостей допомагав постраждалій на місці події,відвіз до лікарні,куди вона йти відмовилась,надалі відшкодував їй моральну шкоду у розмірі 8000 гр.У скоєному розкаявся,фактичних обставин справи та доказів,що їх підтверджують,не оспорював.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз*яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії по ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою,яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

Як випливає з положень ст. 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином умотивовано.

Згідно роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р.(із змінами) »Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті»,при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки,що настали,а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту,її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів,працівників,відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх,тощо),а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання,та особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого необережного кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_5 має постійне місце проживання,мешкає у сім*ї,раніше не судимий,є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,позитивно характеризується за місцем постійної роботи у ТОВ «Автостандарт»,негативних відомостей про особу обвинуваченого під час судового розгляду справи не встановлено.

Обставиною,яка пом*якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному,добровільне відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,одразу після події ДТП вжив заходів для невідкладної допомоги потерпілому,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з*ясувати обставини вчинення злочину,відшкодував потерпілій у повному обсязі моральну шкоду.

Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.

Потерпіла висловила думку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання та про відсутність до нього претензій матеріального характеру.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його критичне ставлення до скоєного,що вказує на усвідомлення ним протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення,дозволяє зробити висновок,що обвинувачений загрози для суспільства не становить,є суспільно корисним,можливо прогнозувати,що в майбутньому його поведінка не буде спрямована на порушення існуючих у суспільстві норм та правил.

Всі ці відомості суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки скоєного та дають підстави при призначенні покарання за ст.286 ч.2 КК України для застосування ст.75,76 КК України,оскільки забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання,але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов*язків органами з питань пробації протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Як зазначено у п.21 вказаної вище постанови Пленуму ВСУ,у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та

2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання

про доцільність застосування до винного додаткового покарання -

позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати

посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи

експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ст. 286

КК,суд може не призначати за наявності декількох обставин,які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,і з урахуванням особи винного.

За обставинами справи суд не вбачає необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами,оскільки він раніше до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності за порушення ПДР України не притягувався,вчинене ним вперше кримінальне правопорушення є необережним,робота водієм є основним та єдиним джерелом доходів обвинуваченого та членів його сім`ї,для яких він є годувальником.

Речовий доказ по справі,яким визнаний автобус « РУТА 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 ,необхідно залишити обвинуваченому за належністю.

За змістом обвинувального акту,по справі наявні судові витрати на проведення експертизи № 9-845 від 22.12.2018 р. у розмірі 1716 гр., відшкодування яких передбачено ст.118,122 КПК України.

При постановленні обвинувального вироку такі витрати у повному обсязі суд стягує з обвинуваченого у дохід держави.

Цивільний позов не заявлено.

Відносно обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.368,374,392 КПК України,суд-

З А С У Д И В:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75,76 КК України, ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити,якщо він протягом іспитового строку 1 рік не вчинить нового злочину та виконає такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази:

-автобус « РУТА 20» реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 ,залишити обвинуваченому ОСОБА_5 за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 ,паспорт серія НОМЕР_2 ,виданий 05.04.2001 р.Приморським РВ УМВС в Запорізькій області,у дохід держави судові витрати на проведення судової експертизи № 9-845 від 22.12.2018 р. у розмірі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять)гривень.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1