Справа № 574/700/18
Провадження № 1-кп/574/113/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року Буринський районний суд Сумської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду кримінальне провадження №0000148 від 14.06.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Лухтівка, Буринського району Сумської області, українки, громадянки України, із середньою освітою, заміжньої, не працюючої, раніше не судимої, маючої на утриманні малолітню дитину, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3
захисник адвокат ОСОБА_5
в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_3 , з метою ведення особистого селянського господарства, діючи умисно, всупереч вимогам ст.ст.112,116-126 Земельного Кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність чи надання у користування земельної ділянки, навесні 2018 року, у точно не встановлений в ході досудового розслідування день, самовільно зайняла земельну ділянку державної власності, площею 0,5584 га, що знаходиться за 0,5 км на північ від с. Дич, Червонослобідського старостинського округу Буринської міської ради Буринського району Сумської області, та є частиною земельної ділянки історико-культурного призначення, на яку сформовано кадастровий номер :05:001:1500, ділянка паспортизована як пам`ятка археології «Городище та поселення 10-середини 13 століття», яку в подальшому за допомогою сільськогосподарської техніки, що належала невстановленим особам, засіяла сільськогосподарською культурою пшеницею. Вказані протиправні дії відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» є самовільним зайняттям земельної ділянки.

У відповідності до Постанову КМУ №928 від 03.09.2000 року «Про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України» дана земельна ділянка є землею державної власності історико-культурного призначення та відноситься до археологічних пам`яток культури «Городище та поселення 10- середини 13 століття».

Відповідно до ст.53 ЗК України та ст.34 ЗУ «Про охорону культурної спадщини» до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини.

Згідно до ст.150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.

Відповідно до розрахунку, проведеного Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області, шкода заподіяна державі внаслідок самовільного захоплення земельної ділянки розміром 0,5584 га. ОСОБА_3 становить 2884 грн.03 коп.

Таким чином суд прийшов до висновку про те, що дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.197-1 КК України, так як вона вчинила самовільне зайняття земельної ділянки особливо цінних земель.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 26.06.2018 між прокурором та підозрюваною ОСОБА_3 під час досудового розслідування.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.197-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, беззастережне визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення за вищевказаних обставин.

Сторони узгодили покарання та погодилися на призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.197-1 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав укладену з обвинуваченою угоду щодо визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, просив її затвердити.

Обвинувачена та захисник також просили затвердити укладену угоду про визнання винуватості. Наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, обвинуваченій роз`яснені та зрозумілі, вину у вчинені злочину при вищевикладених обставинах остання визнала повністю.

Вирішуючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, передбачені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Суд переконався, що укладення прокурором та обвинуваченою угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, а тому угоду слід затвердити та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374 , 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 червня 2018 року між прокурором Буринського відділу Конотопської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України і призначити із застосуванням ст.69 КК України узгоджене сторонами покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження копію вироку можуть отримати в суді.

Головуючий: