Провадження № 1-кс/760/272/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання детектива П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , погоджене прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у кримінальному провадженні № 0000364 від 07.05.2014, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, ч.4 ст.368 КК України, -

в с т а н о в и в:

детектив Національного бюро П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором П`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів клопотання вбачається, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000364 від 07.05.2014 за підозрою колишнього голови Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.209, ч.4 ст. 368 КК України та його дружини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 209, ч.4 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання детектив зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що голова Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає особливо відповідальне становище, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , внаслідок злочинної діяльності, усвідомлюючи свої дії, умисно, з корисливих мотивів, у період з лютого 2011 року по лютий 2014 року на розрахункові рахунки «MEGA-COMMERCE LIMITED», «MEGANON-COMMERCE LLP» та «FARADAY & CO, S.A» шляхом вимагання від представників компаній «UNILES S.R.O.», «BALTIC WOOD SPOLKA AKCYJNA», «CONFANA INDUSTRIES SRL» та GRUP AGAC ITHALAT IHR SAN VE TIC» одержав неправомірну вигоду у сумах 3 695 201,56 доларів США та 10 829 159 Євро, що у перерахунку за курсом Національного банку України на дату одержання становить 144 717 269,48 грн., що є особливо великим розміром, та у подальшому під виглядом проведення нібито законних фінансово-господарських операцій спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 її легалізував, шляхом перерахування на розрахункові рахунки компаній «VESTERA GROUP S.A.» та «WILLORA COMPANY INCORPORATED», тобто вчинив кримінальні правопрушення, передбачені ч.4 ст.368, ч.3 ст.209 КК України.

Також, детектив у клопотанні зазначив, що за результатами проведеного досудового розслідування здобуто достатні докази про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.209 КК України, у зв`язку з чим, стосовно останнього 23.05.2016 року складено повідомлення про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, яке у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, було вручено йому шляхом направлення поштовим відправленням за місцем реєстрації та останнім відомим місцем його проживання, а також вказане повідомлення про підозру було отримано його захисником.

Разом з тим, детектив вказує, що обставини, які дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, підтверджуються зібраними по кримінальному провадженню матеріалами, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.368, ч.3 ст.209 КК України.

Крім того, детектив, обґрунтовуючи клопотання, посилався на те, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 покладаються на необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що він і робив більше двох років, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта чи спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а тому просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного прокурор та детектив просили клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Крім того, зазначала, що ОСОБА_6 статусу підозрюваного не має, від органів досудового розслідування та суду не переховується, його місцезнаходження достовірно відомо, у міжнародному розшуку він не перебуває, має громадянство Російської Федерації.

Також, стороною захисту суду було надано документи, що свідчать як про факт постійного проживання ОСОБА_6 на території Російської Федерації, громадянином якої він є, так і ті, що підтверджують факт того, що він не перебуває у міжнародному розшуку.

Перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 00000364, та дослідивши докази по даних матеріалах (письмові документи, надані сторонами), заслухавши думку прокурора, захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000364 від 07.05.2014 за підозрою колишнього голови Державного агентства лісових ресурсів України ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.209, ч.4 ст.368 КК України та його дружини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.209, ч.4 ст.368 КК України.
23.05.2016 слідчим в особливо важливих справах третього відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.209, ч.4 ст.368 КК України.
Сторона обвинувачення посилалася на те, що зазначене повідомлення про підозру було вручено ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, шляхом направлення поштовим відправленням за місцем реєстрації та останнім відомим місцем його проживання, а також вказане повідомлення про підозру було отримано його захисником.

Згідно положень ч. 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Відповідно до положень ч. 2, 7 ст. 135 КПК України, у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.
З огляду на положення наведених норм права, повідомлення ОСОБА_6 про підозру мало відповідати вимогам ч.7 ст.135 КПК України, а саме шляхом вручення згідно з міжнародними договорами про правову допомогу, згода на обов`язковість яких надана ВРУ, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.
Судовим розглядом встановлено, що 30.05.2016 ОСОБА_6 оголошено в розшук, оскільки останній ухилявся від явки до органів досудового розслідування у зв`язку з необхідністю проведення слідчих та процесуальних дій, у місцях свого проживання та реєстрації був відсутнім.

06.08.2018 постановою детектива Національного бюро П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_10 оголошено в міжнародний розшук ОСОБА_6 , оскільки органом досудового розслідування встановити місцезнаходження останнього не вдалося.

З даної постанови вбачається, що органом досудового розслідування вживалися заходи щодо встановлення місця проживання ОСОБА_6 .

Так, відповідно до отриманої оперативної інформації, підтвердженої відповіддю на доручення виконаного співробітниками Служби безпеки України, з метою подальшого ухилення від органів досудового розслідування, у лютому-березні 2014 року ОСОБА_6 , через тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим виїхав на територію Російської Федерації де можливо проживає на даний час.
Факт можливого перебування ОСОБА_6 на території Російської Федерації підтверджується інформацією Державної прикордонної служби про виїзд на указану територію членів його сім`ї, а саме: 07.08.2015 до Російської Федерації виїхала його дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Російської Федерації виїхала його дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до Російської Федерації виїхала його дочка ОСОБА_12 , які після виїзду на територію України не поверталися.
Поряд з цим, з метою перевірки інформації щодо можливого перебування ОСОБА_6 на території Російської Федерації, куди він міг виїхати задля уникнення кримінальної відповідальності за українським законодавством, 22.06.2016 на адресу компетентних органів зазначеної країни скеровано запит про надання міжнародної правової допомоги у якому українська сторона просила провести слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_6 .
У відповідь на вказаний запит Генеральної прокуратури України, яка надійшла на адресу органу досудового розслідування від російської сторони лише 27.06.2017, компетентними органами зазначеної країни зазначено, що по відповідним облікам міграції Головного управління МВС РФ ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до долучених додатків документований паспортом громадянина РФ від 16.11.2000, який змінив 10.09.2015 у зв`язку із досягненням 45-річного віку.
Національне центральне бюро Інтерполу в Російській Федерації підтвердило, що 31.01.2017 місце перебування ОСОБА_6 було встановлено в м. Москва Російської Федерації. Того ж дня ОСОБА_6 було доправлено до Тверського районного відділку поліції, де останній пред`явив свій паспорт громадянина Російської Федерації. Оскільки ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації, його не було заарештовано для подальшої видачі відповідно до законодавства Російської Федерації.
Крім цього, 30.03.2017 Генеральною прокуратурою України до Генеральної прокуратури Російської Федерації скеровано запит про надання міжнародної правової допомоги в зазначеному кримінальному провадженні з метою встановлення місця знаходження на території Російської Федерації підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також вручення їм в установленому законом порядку повідомлень про підозру, пам`яток про процесуальні права та обов`язки підозрюваних, а також повісток про виклик до слідчого.
У відповідь на вказаний вище запит від Генеральної прокуратури Російської Федерації отримано матеріали від 14.02.2018 № 82/1-2329-2017. Згідно отриманої інформації, наданої Слідчим комітетом Російської Федерації, з`ясовано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по вказаних в запиті адресах фактично не проживають. Встановити їх місце знаходження проведеними заходами не вдалось.
Таким чином, на даний час за наслідками вжитих органом досудового розслідування заходів встановити місцезнаходження ОСОБА_6 не вдалось.

При цьому, з поданого клопотання вбачається, що детектив в обґрунтування доводів клопотання посилався на зазначені обставини.

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, зокрема, з наданої стороною захисту довідки від 02.06.2018 Відділу міністерства внутрішніх справ Російської Федерації на запит адвоката ОСОБА_4 , що громадянин Російської Федерації ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Сторона захисту посилалася на те, що жодного виклику на повідомлену слідству адресу не надходило.

Таким чином, встановлено відсутність підстав для висновку, що орган досудового розслідування не мав відомостей про місце перебування ОСОБА_6 , з огляду на наявне в матеріалах справи повідомлення компетентних органів Російської Федерації, яке свідчить про місце перебування ОСОБА_6 .
При цьому, також, встановлено, що матеріали судового провадження не містять відомостей про вручення органом досудового розслідування ОСОБА_6 , місцезнаходження якого було встановлено у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлення про підозру.

Натомість, такої процесуальної дії на момент розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не здійснено, а отже ОСОБА_6 не повідомлено про підозру у передбачений законом порядок, внаслідок чого доводи прокурора та детектива про наявність обґрунтованої підозри є помилковими. Відсутність належним чином здійсненого повідомлення про підозру унеможливлює здійснення слідчим суддею оцінки об`єктивності твердження про обґрунтованість підозри, якою обумовлюється необхідність застосування запобіжного заходу, оскільки фактично ОСОБА_6 на теперішній час не має статусу особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, не має статусу підозрюваного і відносно нього не здійснюється публічного кримінального переслідування, що відноситься до виключної компетенції органів прокуратури.

Крім того, надаючи оцінку доводам прокурора та детектива, слід звернути увагу, що системний аналіз змісту ст.ст.132, 194 КПК України свідчить, що визначальною правовою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення такого ступеню тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Варто звернути увагу, що положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так, згідно з практикою ЄСПЛ, «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

У ч.1 ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміна «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980, скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982, скарга №8130/78), ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене, як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення, зокрема і вимозі дотримання порядку здійснення повідомлення про підозру. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є: 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч. 1 ст. 42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

В той же час статтею 276 КПК України передбачено вимогу обов`язкового здійснення повідомлення про підозру у випадках затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення, а також у випадку обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів.

Таким чином, передумовою наявності обґрунтованості підозри та підстав для застосування запобіжного заходу є здійснення відповідного письмового повідомлення особі про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, яке має бути здійснено належною уповноваженою особою у порядку, передбаченому законом.

З аналізу змісту ст.ст. 42, 277 КПК України випливає, що процесуального статусу підозрюваного (крім випадку затримання) особа набуває не після складання тексту, а лише після вручення повідомлення. Саме із цим моментом пов`язується набуття особою відповідних процесуальних прав після їх роз`яснення слідчим, прокурором. Виходячи зі змісту ст. 277 КПК України, процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Зазначена норма, згідно її змісту, містить винятки із загального правила, передбаченого ч.1 ст. 193 КПК України, щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без участі підозрюваного за умови оголошення його у міжнародний розшук.

Проте, матеріали судового провадження не містять відповідних даних щодо перебування ОСОБА_6 на момент розгляду даного клопотання у міжнародному розшуку.

Враховуючи те, що матеріали судового провадження не містять відомостей про вручення органом досудового розслідування ОСОБА_6 , місцезнаходження якого було встановлено у порядку, передбаченому ст.ст. 276-277 КПК України, повідомлення про підозру, а також те, що матеріали судового провадження не містять відомостей про перебування ОСОБА_6 на момент розгляду клопотання у міжнародному розшуку, слідчий суддя вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання детектива погодженого прокурором про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1, 3, 8, 9, 10, 17, 176-178, 184, 193, 194, 309, 481 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

клопотання детектива П`ятого відділу детективів Третього підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 , погоджене прокурором п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1