УХВАЛА
05.04.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в колегіальному складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000201 від 20.08.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст.ст. 115 ч. 1, 309 ч. 2, 310 ч. 2 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів, оскільки розгляд справи продовжується, а термін дії попередньої ухвали суду закінчується, підстав для зміни обраного заходу не вбачається.
Обвинувачений та його захисник заперечували щодо продовження строку тримання під вартою, просили замінити запобіжний захід на більш м`який, а саме домашній арешт.
Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора.
Судове засідання по розгляду кримінального провадження відкладено на 4.06.2019 року для виклику свідків, термін дії попередньої ухвали закінчується 07.04.2019 року, підстав для зміни обраного раніше обвинуваченому запобіжного заходу на даний час немає з огляду на наступне.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Особлива тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому, у сукупності із даними про особу, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, дає підстави вважати, що зміна відносно обвинуваченого запобіжного заходу на більш м`який є неможливою та не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час судового розгляду, а тому вважає доцільним продовжити дію запобіжного заходу тримання під вартою на 60 діб.

Керуючись ст. 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити на 60 днів строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою -обвинуваченому:

ОСОБА_9 - по 04 червня 2019 року (включно)

Головуючий:

Судді: