ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2098/14-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/10/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Терпилівка Підволочиського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Звільнено його від призначеного покарання на підставі п. ґ ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Згідно з вироком 14 липня 2014 року о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Галицькій у м. Бучач Тернопільської області, в центрі міста, підійшов до інспектора ІТТ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області ОСОБА_9 , який перебував у міліцейському форменому одязі, та під час виконання ним службових обов`язків, з яким розпочав словесну суперечку. У ході суперечки ОСОБА_7 умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 три удари кулаком правої руки в обличчя, внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді садна на обличчі, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України. Вважає вирок суду незаконним і таким, що прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права, а матеріали провадження такими, що не доводять винуватості обвинуваченого. Вважає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення не було встановлено, що тілесні ушкодження, які отримав потерпілий, були нанесені йому в зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків. Крім того, жоден свідок у своєму поясненні не зазначив, що саме говорив ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 під час конфлікту, що, у свою чергу, унеможливлює встановлення причин нанесення удару потерпілому, зокрема, чи це були удари, нанесенні у зв`язку із виконанням службових обов`язків потерпілого, чи це були удари, нанесенні з інших причин, в тому числі через особистий конфлікт. Також вказує, що ні потерпілий, ні свідки не змогли описати точний механізм нанесення трьох ударів кулаком правої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_10 . Тобто, показання обвинуваченого, що він не перебував в стані алкогольного сп`яніння і не наносив тілесних ушкоджень потерпілому, місцевим судом не спростовані. Крім того, як слідством, так і судом першої інстанції порушені норми КПК, зокрема, учасники кримінального провадження не були повідомлені про завершення досудового розслідування та їм не було надано доступ до матеріалів досудового розслідування, які в подальшому були покладені в основу обвинувального вироку, що суперечить вимогам закону і порушує право обвинуваченого на захист. Стверджує, що ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру з порушенням встановлених законом строків, а тому воно втратило чинність.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, прокурора, який підтримав відмову від апеляційної скарги прокурора і вважає вирок законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши його обставини, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вироку повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а висновки суду суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.2 ст.345 КК України є вірними.

Свій висновок щодо доведеності вини обвинуваченого суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями:

потерпілого ОСОБА_11 про те, що в липні 2014 року, коли він перебував у форменому одязі працівника міліції на зупинці громадського транспорту в центрі м. Бучач Тернопільської області, до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 , який нецензурно висловлювався з приводу його роботи в правоохоронному органі, а в подальшому у відповідь на його зауваження з цього приводу вдарив його три рази кулаком своєї правої руки в праву сторону обличчя. Про ці події потерпілий повідомив чергову частину, після чого пройшов судово-медичну експертизу.

свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були очевидцями повідомлених потерпілим подій і підтвердили, що в липні 2014 року близько обіду на зупинці громадського транспорту обвинувачений ОСОБА_7 спочатку нецензурно висловлювався, а потім наніс кілька ударів рукою в обличчя потерпілому, який перебував у форменому одязі працівника міліції;

свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , які на той час були працівниками міліції і підтвердили, що літом 2014 року близько обіду в чергову частину надійшло повідомлення, що обвинувачений ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження працівнику міліції ОСОБА_17 , після чого ОСОБА_7 був виявлений по місцю свого проживання, доставлений в медичний заклад для медичного огляду, яким встановлено його перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Повідомлені свідками і потерпілим обставини суд вірно оцінив, як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, а саме даними висновку судово-медичної експертизи №240 від 15.07.2014 року у відповідності до якого в ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді одного садна на обличчі та однієї рани на 1-му пальці лівої кисті.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України, за ознаками умисного заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Перевіркою матеріалів провадження також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням належних мотивів, правильно відхилив доводи обвинуваченого, що він не наносив ударів потерпілому, оскільки вони спростовуються даними показань допитаних в судовому засіданні свідків і потерпілого та встановленими судом обставинами кримінального провадження. Так, потерпілий на протязі досудового розслідування та в ході судового розгляду послідовно стверджував, що обвинувачений нецензурно висловлювався відносно нього в громадському місці та у відповідь на зауваження наніс удари рукою йому в обличчя. Факт нанесення ударів обвинуваченим потерпілому підтвердили троє свідків, очевидців події, які також вказали, що перед цим обвинувачений нецензурно висловлювався в громадському місці.

Доводи апеляційної скарги захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого через відсутність даних про виконання потерпілим службових обов`язків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції потерпілий, який був працівником правоохоронного органу і знаходився на зупинці громадського транспорту у форменому одязі, зробив зауваження потерпілому ОСОБА_7 з приводу його нецензурних висловлювань у громадському місці, тобто діяв відповідно до вимог ч.2 ст.10, а також п.1 ч.1 ст.11, ч.2 ст. 20 Закону України Про міліцію (в редакції, що діяла на час вчинення злочину), за змістом яких працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, в разі безпосереднього виявлення події, яка загрожує громадській безпеці, зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень. Міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право вимагати від громадян, які порушують громадський порядок, припинення цих правопорушень. Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами.

Отже, саме у відповідь на законні дії потерпілого по реалізації його службових повноважень обвинувачений ОСОБА_7 наніс йому кілька ударів рукою в обличчя, чим заподіяв тілесні ушкодження.

Також, як вбачається з наведених у вироку показань обвинуваченого ОСОБА_7 він підтвердив, що вступив у конфлікт з потерпілим з приводу того, що потерпілий був у форменому одязі працівника міліції і тому, на переконання обвинуваченого, на той час повинен був перебувати в зоні АТО. Твердження обвинуваченого, що він при цьому не порушував громадського порядку і не знав, що потерпілий є працівником міліції та не наносив йому ударів, суд першої інстанції вірно оцінив як намагання уникнути відповідальності за вчинене, оскільки такі показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є послідовними та узгоджуються між собою.

Доводи захисника та показання обвинуваченого про невиконання органом досудового розслідування вимог закону щодо відкриття матеріалів кримінального провадження стороні захисту суд першої інстанції належним чином перевірив і обґрунтовано відхилив, навівши у вироку відповідні мотиви, з якими колегія суддів погоджується.

Згідно ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 221 цього Кодексу, та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу.

Зазначене право підозрюваного і обвинуваченого кореспондується з обов`язком сторони обвинувачення, визначеним ч.1 ст.290 КПК України, відповідно до якої визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

За змістом ст.111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор повідомляє певного учасника кримінального провадження про про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

З положень ч.1 ст.135, ст.136 КПК України слідує, що особа може викликатися до слідчого, прокурора шляхом здійснення виклику по телефону. Належним підтвердженням ознайомлення особи зі змістом повістки можуть бути будь-які дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

В ході судового розгляду встановлено, що 13 жовтня 2014 року старший слідчий СВ Бучацького РВ УМВС України в Тернопільській області здійснив повідомлення підозрюваного ОСОБА_7 про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів, однак ОСОБА_7 на неодноразові виклики в СВ Бучацького РВ для ознайомлення з матеріалами даного кримінального провадження відмовлявся з`явитись, тому з метою такого ознайомлення 22 жовтня 2014 року слідчий, поняті та захисник прийшли до нього додому. Проте ОСОБА_7 не відчинив вхідні двері та виражався в сторону учасників нецензурною лайкою, тобто відмовився від ознайомлення з матеріалами.

Наведене підтверджується даними повідомлення про відкриття сторонами кримінального провадження матеріалів від 13 жовтня 2014 року та протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 22 жовтня 2014 року. Також, з цього протоколу слідує, що слідчий в присутності всіх учасників зачитав вголос зміст всього кримінального провадження.

Крім того, з матеріалами кримінального провадження до закінчення досудового розслідування були ознайомлені захисник ОСОБА_18 та захисник ОСОБА_8 , який був залучений до участі в цьому кримінальному провадженні пізніше, що вказує на належне виконання стороною обвинувачення вимог ст.290 КПК України щодо надання можливості стороні захисту ознайомитися з матеріалами досудового розслідування.

Як вбачається зі змісту показань обвинуваченого в ході судового розгляду та доводів апеляційної скарги захисника, в них не заперечуються фактичні обставини того, що стороною обвинувачення було вжито заходів для відкриття матеріалів кримінального провадження, в тому числі по місцю проживання обвинуваченого направлено слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження з участю понятих і захисника.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення обвинуваченого про закінчення досудового розслідування та порушення вимог ст.290 КПК України та права на захист є формальними і не відповідають фактичним обставинам, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції обвинуваченому було забезпечено можливість ознайомитися з матеріалами провадження, однак він не скористався своїм правом. В ході судового розгляду не встановлено будь-яких даних про те, що обвинуваченому чи його захиснику чинились у цьому перешкоди. Навпаки і захисник, який брав участь в кримінальному провадженні на час відкриття матерів стороною обвинувачення, і захисник, який був залучений пізніше, ознайомились з усіма матеріалами, що підтвердили відповідними розписками.

Відомостей про наявність у обвинуваченого будь-яких перешкод в ознайомленні з матеріалами досудового розслідування ні він, ні його захисники в ході судового та апеляційного розгляду не повідомляли.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухилення обвинуваченого від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не може розцінюватися як порушення вимог ст.290 КПК України, за змістом якої ознайомлення із цими матеріалами є процесуальним правом обвинуваченого, якому відповідає обов`язок слідчого і прокурора лише забезпечити реальну можливість реалізації такого права, що в даному випадку ними було виконано.

Доводи апеляційної скарги, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 18 вересня 2014 року станом на час його вручення 20 версеня 2014 року втратило свою чинність колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з аналізу положень ст. ст. 113, 116, 278 КПК України в їх взаємозв`язку слідує, що ними не передбачено таких процесуальних наслідків. Навпаки, частиною першою ст.278 КПК України визначено дії слідчого чи прокурора у випадку неможливості вручення повідомлення про підозру в день його складання. Тобто, у вказаній статті визначено різні строки вручення повідомлення про підозру. Зокрема для особи, яка не перебуває під вартою, вони залежать від наявності реальної можливості здійснити таке вручення у день складання повідомлення.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час апеляційного розгляду не виявлено, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404-419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Монастириського районного суду Тернопільської області від 13 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи