Номер провадження: 11-сс/813/699/19
Номер справи місцевого суду: 522/6285/19 1-кс/522/5966/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року про обрання запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0008128 від 14.12.2018 року,-

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 06.05.2019 року, з визначенням застави у виді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- у 2004 році Київським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі;
- у 2008 році Ширяївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.390 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 13.02.2009 року;
- у 2017 році Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 128, ст. 71 КК України до 150 годин громадський робіт, -
підозрюваного в кримінальному провадженні №0008128 від 14.12.2018 року у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Як убачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0008128 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 підозрюється в тому, що він, 01.01.2018 року, в період часу 02 год. 26 хв. по 03 год. 39 хв., маючи намір на таємне викрадення чужого майна, спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_12 , умисно, з корисних мотивів та з метою незаконного збагачення, прибули до приміщення офісу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом підбору ключа, проникли до вищевказаного приміщення офісу.

Реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , знаходячись у приміщенні офісу, розташованого за вищевказаною адресою, що належить ОСОБА_13 , при цьому об`єктом свого злочинного посягання вони визначили цінне майно, а саме: металевий сейф, в якому знаходились 1410 тисяч гривень (купюрами по 500 та 200 грн.), 28 тисяч доларів США ( купюрами 25 тисяч по 100 доларів США, решта по 20 та 10 доларів США), які згідно курсу НБУ України, станом на момент скоєння злочину дорівнює 785 тисяч 6802 гривень., диплом про закінчення вищої освіти, виданий на ім`я ОСОБА_13 у 1986 році, водійське посвідчення Ійорданії, видане на ім`я ОСОБА_13 , чотири державні акта на земельні ділянки, які знаходяться за адресою : Одеська область, с. Нерубайськ).

Крім того, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 розуміючи, що реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння металевим сейфом, в ніякий інший спосіб, неможливо, як шляхом винести його із приміщення. А тому ОСОБА_9 , мав при собі заздалегідь приготовлений предмет, тобто поліетиленову сумку, великого розміру, для скоєння кримінального правопорушення. Далі, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_12 , положили металевий сейф, у дану сумку, після чого покинули вищевказане приміщення офісу.

Заволодівши вищезазначеним металевим сейфом ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зникли з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_12 спричинили потерпілому ОСОБА_13 , матеріальний збитки, на загальну суму 925 тисяч 680 гривень.

02.01.2018 року відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України були внесені до ЄРДР за №0000023.

08.11.2018 року ОСОБА_9 повідомлення про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

14.12.2018 року постановою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 від 14.12.2018 року матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_9 , у зв`язку з розшуком останнього, виділені в окреме провадження, про що відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України були внесені до ЄРДР за №0008128.

12.04.2019 року ОСОБА_9 затримано в порядку ст.208 КПК Україні.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року клопотання слідчого задоволено та підозрюваному ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, до 06.05.2019 року, з визначенням застави у виді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 576300 (п`ятсот сімдесят шість тисяч триста) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подали апеляційні скаргу, в яких вказують на необґрунтованість та незаконність ухвали слідчого судді, просять скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисники в апеляційній скарзі вказують на те, що слідчим суддею не були дослідженні всі обставини, а також відсутність ризиків, які унеможливлюють обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, захисник ОСОБА_7 вказує, що слідчим суддею не було враховано наявність на утриманні підозрюваного хворої матері та вагітної дружини, а також стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_9 , який хворіє на тяжкі захворювання та потребує постійного догляду.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 надійшли заяви про відмову від апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 ; захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану апеляційну скаргу; дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень; обговоривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та доводи заяви захисника ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого.

Згідно з ч. 2 ст. 403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Станом на 25 квітня 2019 року ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року оскаржена також захисником ОСОБА_7 , а підозрюваний ОСОБА_9 своєю письмовою заявою погодив заяву захисника ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги, а інші учасники провадження не заперечували проти задоволення заяви захисника ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги, За таких підстав, провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 підлягає закриттю, в зв`язку з відмовою захисника за згодою підозрюваного від апеляційної скарги.

Розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , апеляційний суд приходить наступних висновків.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, те, що підозрюваний раніше був судимий, зокрема, за злочин проти власності, що вказує на схильність підозрюваного до злочинної діяльності, не одружений, не працює, тобто не має постійного джерела прибутку та міцних соціальних зв`язків, не має постійного місця проживання, слідчий суддя прийшов до переконання, що в рамках даного кримінального провадження наявні ризики, передбачені ч.1,5 ст.177 КПК України, а саме ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором. Також апеляційний суд враховує той факт, що підозрюваний в даному кримінальному провадженні вже вживав спроб переховуватися від органу досудового розслідування, в зв`язку з чим перебував у розшуку.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: зава потерпілого ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення; протокол допиту потерпілого; повідомленням про підозру ОСОБА_9 від 08.11.2018 року; доручення про проведення слідчих (розшукових) дій; постанова Одеської місцевої прокуратури № 3 від 14.12.2018 року про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_9 ; протокол огляду місця події; протокол затримання підозрюваного ОСОБА_9 від 12.04.2019 року та інші матеріали кримінального провадження в сукупності, на думку апеляційного суду, виключають собою можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Апеляційний суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_9 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій.

Апеляційний суд вважає, що обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у виді тримання під вартою в даній справі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Апеляційний суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, по даній конкретній справі, з урахуванням особи підозрюваного та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України.

Застосувавши до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя районного суду з достатньою повнотою мотивував своє рішення та на законних підставах визначив розмір застави, як альтернативу запобіжному заходу у виді тримання під вартою, який не перевищує розмір застави, встановлений положеннями п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

Слідчий суддя правильно вирішив, що застава в межах розмірів, зазначених в п.3 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків. Стороною захисту не доведено, що визначена слідчим суддею застава може бути визнана завідомо непомірною для підозрюваного.
На думку апеляційного суду, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, доводи захисника ОСОБА_7 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали є непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваним під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд не приймає до уваги надані захисником матеріали про позитивні характеристики підозрюваного з місця проживання та наявність у ОСОБА_9 на утриманні хворої матері та вагітної дружини, з огляду на наявність спроб підозрюваного переховуватись від органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні у зв`язку з чим він оголошувався у розшук.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на життя захищається у ст.2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. При цьому згідно зі сталою практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) це право вважається порушеним не тільки у разі позбавлення життя, але і при серйозних пошкодженнях організму людини, які не спричинили його смерть, але представляли серйозну загрозу його життю. Держава повинна не тільки утримуватися від умисного позбавлення людини життя, але і дотримуватися позитивного зобов`язання захищати життя людини від посягань третіх осіб або від ризику хвороби, яка може спричинити смерть.

З огляду на стан здоров`я підозрюваного, на підтвердження якого захисником апеляційному суду надано довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №14» від 22.04.2019 року, згідно якої ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою 04.04.2019 року та йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст. Ожиріння ІІ ст. Неускладнена гіпертонічна криза та рекомендовано дотримання дієти, уникнення психоемоційних і фізичних навантажень, до обстеження та лікування в стаціонарі терапевтичного, кардіологічного профілю, апеляційний суд, з метою дотримання положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод, вважає за необхідне в порядку ст. 206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор (№21)», де утримується ОСОБА_9 , а також Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, з урахуванням вимог Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», забезпечити належне медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_9 та в разі встановлення підстав на необхідності, забезпечити його належне лікування, в тому числі у разі існування реальної потреби в умовах медичного закладу.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 закрити, у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0008128 від 14.12.2018 року відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін.

В порядку ст. 206 КПК України зобов`язати відповідальних осіб ДУ «Одеській слідчий ізолятор (№21)» та Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України забезпечити медичне обстеження підозрюваного ОСОБА_9 , та в разі встановлення підстав та необхідності, забезпечити його належне лікування.

Копію ухвали надіслати для виконання начальнику ДУ «Одеській слідчий ізолятор (№21)» та начальнику Південного міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4