ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

з участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000048 від 21.04.2018 року за апеляційними скаргами від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новодністровськ, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

1) вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 14.04.2009 року за ст.309 ч.1 КК України на 15 днів арешту;

2) вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11.09.2009 року за ст.ст.309 ч.2, 104 КК України на 2 роки позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 31.05.2010 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано;

3) вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17.11.2011 року за ст.186 ч.1 КК України на 120 годин громадських робіт;

4) вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 03.08.2012 року за ст.ст.389 ч.2,71 ч.1 КК України на 2 роки 5 місяців 15 днів позбавлення волі;

ЄУНСС: 719/235/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_8
НП: 11-кп/822/101/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
5) вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29.11.2012 року за ст.ст.309 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України на 3 роки позбавлення волі;

6) вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області від 21.10.2014 року за ст.ст.309 ч.2, 75 КК України на 2 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

7) вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області від 01.10.2015 року за ст.309 ч.2, ст.71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого 28.02.2018 року по відбуттю строку покарання;

8) вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 16.07.2018 року за ст.395 КК України на 3 місяці арешту, покарання не відбув,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю даного злочину та злочину, передбаченого ст.395 КК України, за вчинення якого ОСОБА_6 засуджений вироком Новодністровського міського суду від 16.07.2018 року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з врахуванням положень ст.72 ч.1 п.1а) КК України, призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу залишено для ОСОБА_6 діючим запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжити його до вступу вироку в законну силу, а строк відбування покарання відраховувати з дня його фактичного взяття під варту з 30.05.2018 року.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком районного суду, ОСОБА_6 , 07.04.2018 року, приблизно о 12.30 год. перебуваючи на міському ринку м.Новодністровськ, що розташований за адресою: мікрорайон «Діброва», м.Новодністровськ Чернівецької області, підійшов до торгівельної палатки, де відкрито, повторно, в присутності власниці ОСОБА_9 , всупереч її волі зірвав нову чоловічу жилетку синього кольору, марки «J.Style», розмір ХХL, вартістю 550 грн. та нову чоловічу куртку чорного кольору, марки «J.Style», розмір ХХL, вартістю 650 грн., які розміщувалися на плечиках даної торгівельної палатки, які на праві приватної власності належать ОСОБА_9 , після чого, доводячи свій злочинний намір до кінця, місце скоєння злочину залишив та розпорядився викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на суму 1200 грн.

На вказаний вирок суду надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України, призначивши йому покарання із врахуванням всіх обставин, що пом`якшують його покарання.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районний суд на підставі досліджених доказів в суді, мав перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.185 КК України. Те, що він хворіє важкими хворобами (гепатит «С» та ВІЛ), на думку апелянта, районним судом мала бути визнана, як обставина, що пом`якшує його покарання. Судом було безпідставно визнано обставиною, що обтяжує його покарання рецидив злочинів, оскільки кваліфікуючою ознакою інкримінованого йому злочину, являється повторність.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, а його підзахисного ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України виправдати.

Свої апеляційні вимоги захисник обвинуваченого обґрунтовує тим, що районний суд у вироку посилаючись на показання свідків та потерпілої вказує на доведеність вини його підзахисного, тоді як на думку захисту жоден із них не вказує прямо на обвинуваченого і не підтвердив саме відкритого викрадення майна потерпілої. На думку апелянта, судове слідство по справі проведено не повно, повністю не було встановлено всі фактичні обставини справи. Жодна із допитаних по справі осіб не бачила моменту викрадення речей, а тому кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, є помилковим.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подані апеляційні скарги, посилаючись на обставини зазначені в них та просили виправдати ОСОБА_6 , думку прокурора, який просив подані апеляційні скарги, як необґрунтовані залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року відповідає вказаним вимогам.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку є правильним, ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 свою вину у вчиненні грабежу не визнав, просив перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, від давання показань в судовому засіданні відмовився, користуючись правом, передбаченим ст.63 Конституції України.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що незважаючи на невизнання вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина об`єктивно підтверджується наданими стороною обвинувачення належними і допустимими доказами, які всебічно перевірені судом першої інстанції, а саме: показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також письмовими доказами по справі: рапортом начальника СКР Новодністровського відділення поліції ОСОБА_13 від 21.04.2018 року (т.2, а.с.13); протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.04.2018 року (т.2, а.с.14); протоколом огляду речей від 25.04.2018 року (т.2, а.с.18-21); постановою слідчого про визнання речовими доказами від 25.04.2018 року з таблицею фотоілюстрацій (т.2, а.с.16-17); довідками про вартість речей (т.2, а.с.22,23,24); заявою ОСОБА_11 від 21.04.2018 року та протоколом добровільної видачі від 21.04.2018 року (т.2, а.с.26, 27); протоколом огляду речей від 25.04.2018 року з таблицею фотоілюстрацій (т.2, а.с.30-32); постановою слідчого про визнання речовими доказами від 21.04.2018 року (т.2, а.с.28-29); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.05.2018 року (т.2, а.с.34-37).

Зазначені докази повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному. В ході розгляду кримінального провадження у районному суді не виявлено жодних обставин, які б ставили під сумнів достовірність та допустимість вказаних доказів.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 про те, що судове слідство в суді першої інстанції проведено неповно і повністю не було встановлено всі фактичні обставини справи.

Також, безпідставними колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що його дії необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, на ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Із наданих суду першої інстанції показів потерпілої ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_12 , вбачається, що вони повною мірою усвідомлювали протиправний характер дій обвинуваченого, а ОСОБА_6 в свою чергу усвідомлював, що його дії помічені, оскільки він втікав з місця скоєння злочину.

Враховуючи зазначене, дії ОСОБА_6 районним судом було правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, як того вимагають апелянти, колегія суддів не вбачає.

Що стосується призначеного районним судом покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення, то колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував, що останній вчинив умисне, корисливе та закінчене кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, сам ОСОБА_6 за місцем реєстрації характеризується посередньо, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є носієм тяжких та небезпечних для життя вірусів, раніше неодноразово судимий, злочин вчинив в період не знятої та не погашеної судимості у встановленому законом порядку.

Згідно досудової доповіді, наданої інспектором Сокирянського міськрайонного сектору з питань пробації ОСОБА_14 убачається, що ймовірність вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення зводиться до дуже високого рівня ризику, а також високого рівня небезпеки, що становить обвинувачений для суспільства. Тому виправлення ОСОБА_6 не можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та становить високий рівень небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку обвинуваченого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Обставин, передбачених ст.66 КК України, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , не встановлено.

Обставиною, передбаченою ст.67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано рецидив злочинів.

Таким чином, суд першої інстанції врахувавши характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, висновок органу з питань пробації, вірно прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, враховуючи всі обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки таке покарання повною мірою відповідає меті покарання визначеного ст. 50 КК України.

Наведені обставини у їх сукупності вказують на доцільність призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі саме у такому розмірі.

Порушень районним судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 27 грудня 2018 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3