ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/232/18 Справа № 183/2430/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року про задоволення клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури про накладення арешту на майно,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
представника третьої особи адвоката ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури задоволено та накладено арешт на речові докази: земельну ділянку сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:072:1006 загальною площею 10,637 га, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту; посіви сільськогосподарської культури (соняшнику) на земельній ділянці сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:072:1006 загальною площею 10,637 га, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, є необхідною умовою для забезпечення збереження речових доказів у провадженні, та у випадку накладення арешту на майно, заборони його використання володільцем, може бути виконане завдання щодо забезпечення збереження слідів злочину й проведення необхідних експертиз.
Не погоджуючись з цим рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , поза межами строку його апеляційного оскарження, звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, просив суд апеляційної інстанції поновити пропущений строк та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали, адвокат посилається на те, що ОСОБА_6 при розгляді клопотання про арешт майна в суді першої інстанції присутня не була, а копію ухвали у цій справі офіційно не отримана до тепершнього часу.
Вимоги скарги про скасування ухвали слідчого судді адвокат обґрунтовує тим, що у кримінальному провадженні, яке 19 квітня 2018 року внесено до ЄРДР за №0000090 про вчинення злочину за ознаками ч.4 ст. 358 КК України ОСОБА_6 не є підозрюваною, обвинуваченою або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність, та відомості про внесення до ЄРДР щодо неї, взагалі відсутні. Вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_6 із мотивів, викладених як у клопотанні, так і в ухвалі слідчого судді не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону. Окрім того, як у матеріалах за клопотанням, так і у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що злочином кому-небудь завдана шкода, а також дані про заявлення цивільного позову. Зазначає, що прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив докази у провадженні з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Також вважає, що у слідчого судді були відсутні будь-які правові підстави для накладення арешту на майно, а ухвала прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, адвоката, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Вирішуючи питання про дотримання адвокатом строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що судове рішення було ухвалено за його відсутності і ОСОБА_6 та матеріали провадження не містять відомостей про вручення копії оскаржуваного рішення.
За таких обставин, колегія суддів не вважає строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді пропущеним та приходить до висновку, що скарга підлягає апеляційному розгляду.
За змістом ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність клопотання прокурора вказаним вимогам кримінального процесуального закону, з огляду на таке.
Згідно з абз. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Як видно з матеріалів провадження огляд земельної ділянки, на яку слідчий просить накласти арешт, проведений 20 липня 2018 року (а.п. 11). Разом із цим, прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна лише 18 жовтня 2018 року.
Отже, з дня виявлення факту зайняття вказаної земельної ділянки з посівами соняшнику на ній і до дня звернення з клопотанням про застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження минув значний проміжок часу 3 місяці.
При цьому клопотання прокурора не містить відомостей, що протягом цього строку виникли обставини, які можуть призвести до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження вказаного майна.
Поряд із цим, згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, їх застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. ч. 1, 3 ст. 132 КПК України).
Відповідно до клопотання прокурора, останній просить накласти арешт на зазначене в клопотанні майно, шляхом заборони розпорядження та користування, при цьому не наводить належного обґрунтування, що їх незастосування призведе до наслідків, передбачених в ч. 2 ст. 170 КПК України, враховуючи, що протягом 3 місяців на вказану земельну ділянку взагалі не накладався арешт з будь-якими обмеженнями або заборонами відповідно до ч. ч. 1, 11 ст. 170 КПК України.
Також, з тексту клопотання видно, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та формального посилання на положення ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами цього кримінального провадження, а долучена до клопотання постанова про визнання речовими доказами, містить виправлення, що є недопустимим та взагалі ставить під сумнів законність підстав для накладення арешту.
Окрім того, в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази з приводу того, кому, на час складання клопотання прокурором, належить спірна земельна ділянка.
На переконання колегії суддів, наведені обставини залишились поза увагою слідчого судді, що свідчить про неналежне дотримання вимог ст. 173 КПК України та слугує підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Апеляційний суд, встановивши обставини, передбачені ч. 3 ст. 172 КПК, не приймає рішення по суті клопотання прокурора.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_6 щодо невідповідності клопотання прокурора вимогам кримінального процесуального закону та її часткове задоволення, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року про накладення арешту на майно, а саме: на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за кадастровим номером :01:072:1006 загальною площею 10,637 га, яка знаходиться на території Василівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за межами населеного пункту та посіви соняшнику на цій земельній ділянці - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 00000092 від 19.04.2018 за ч. 4 ст. 358 КК України повернути прокурору для усунення недоліків протягом 72 годин.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4