ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/103/19 Справа № 175/674/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000175 від 12 лютого 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, який мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року,

за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 років. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладено на останнього обов`язки, передбачені п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України без дозволу органу пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Окрім того, судом вирішено долю речових доказів та питання про стягнення процесуальних витрат.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за таких обставин.
Так, ОСОБА_5 11 лютого 2018 року приблизно о 20:10 годині перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , помітив на території сусідського домоволодіння два велосипеди «Україна», один зеленого кольору (із чоловічою рамою) інший сірого кольору (із жіночою рамою). Маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного із проникненням в інше сховище, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний та таємний характер своїх дій зробив отвір у дерев`яному паркані, котрий знаходиться на межі домоволодінь АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , крізь який проникнув до території домоволодіння АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_9 , далі ОСОБА_5 викотив велосипед «Україна» зеленого кольору (із чоловічою рамою) з території домоволодіння АДРЕСА_3 та з викраденим велосипедом втік з місця вчинення злочину, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд.
Ринкова вартість велосипеду «Україна» зеленого кольору (із чоловічою рамою) належного ОСОБА_9 , який був придбаний нею в 2017 році, становить 1 885,50 грн.
У подальшому, перебуваючи вдома, за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на повторне таємне викрадання чужого майна, поєднане із проникненням в інше сховище 11.02.2018 року о 20:30 годині повторно проник до території домоволодіння АДРЕСА_3 за місцем мешкання ОСОБА_9 , крізь раніше зроблений отвір у дерев`яному паркані, звідки викотив велосипед «Україна» сірого кольору (із жіночою рамою) з території домоволодіння АДРЕСА_3 та з викраденим велосипедом втік з місця вчинення злочину, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд.
Ринкова вартість велосипеду «Україна» сірого кольору (із жіночою рамою) належного ОСОБА_9 , який був придбаний нею приблизно в 2010 році, становить 449,00 грн.
Загальна сума матеріальних збитків, спричинених кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_9 складає 2 334,50 грн.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_5 , покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор, не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні ним злочину, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, місця, часу, способу його вчинення, посилається на те, що рішення суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованим та невмотивованим.
Вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_5 протягом 2005-2012 вчинив ряд умисних злочинів проти власності, за які відповідно до вироків 24.03.2005, 01.10.2008, 07.07.2011, 29.08.2012 був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально.
ОСОБА_5 має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння умисних, корисливих злочинів проти власності, визнаний судом винним у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що свідчить про відсутність у засудженого наміру стати на шлях виправлення та перевиховання, стійкий криміногенний характер його особи.
Звертає увагу, на те, що не зважаючи на те, що обвинуваченим спричинену своїми незаконними діями матеріальну шкоду потерпілій повністю відшкодовано, завдяки швидкому та належному реагуванню працівників поліції, які своєчасно прибули за викликом потерпілої та виявили в той же день викрадені велосипеди, які обвинувачений сховав за місцем свого мешкання, працездатний, але офіційно не працевлаштований, а тому твердження ОСОБА_5 про його щире каяття є сумнівними, а висновки суду в цій частині необґрунтованими.
Вважає, що судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь суспільної небезпеки, обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, належним чином не вмотивовано, які саме обставини справи та дані про особу винного дають суду підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Також судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ніде не працює та проживає без реєстрації. Зазначене свідчить про те, що останній не має постійного законного джерела доходу, що може стати причиною вчинення ним нових злочинів проти власності, для забезпечення власного існування за рахунок протиправного заволодіння чужим майном.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.
З апеляційної скарги видно, що висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурор не оскаржує.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину внаслідок м`якості, суд вважає, що вони заслуговують на увагу.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Втім, обов`язковою умовою застосування цього кримінально-правового інституту, що належить до дискреційних повноважень суду, є сукупність обставин, які б із достатньою переконливістю свідчили про можливість виправлення особи без відбування покарання.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказаних вимог закону дотримано не було.
Так, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та в якості таких, що в силу вимог ст. 67 КК України його обтяжують, - рецидив злочинів.
З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України.
Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за скоєння умисних, корисливих злочинів проти власності, а отже не став на шлях виправлення.
Колегія суддів вважає, що за вказаних обставин виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України не буде справедливим та не відповідатиме його меті виправленню та попередженню вчинення обвинуваченим нових злочинів.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідаю ступеню тяжкості злочину та його особі, колегія суддів вбачає підстави скасувати оскаржуване судове рішення в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині.
Суд апеляційної інстанції погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання за ч. 3 ст. 185 КК України, але вважає необґрунтованим звільнення ОСОБА_5 від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 колегія суддів враховує тяжкість вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, позитивно характеризується.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.
Обставинами, які в силу вимог ст. 67 КК України покарання обтяжують, суд вважає рецидив злочинів.
З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, що відповідатиме його особі та сприятиме його виправленню.
Отже, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора та приходить до висновку про необхідність її задоволення та скасування вироку щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання з ухваленням нового, у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.
Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4