Дата документу 06.02.2019 Справа № 332/3757/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/3757/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/320/19 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 , захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Печеркіно Беловського району Кемеровської області, громадянка України, маюча середню освіту, непрацююча, незаміжня, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та їй призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 9 серпня 2017 року.

Судові витрати на проведення судових експертиз в розмірі 37844 грн. 8 коп. покладено на рахунок Державного бюджету України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.

8 серпня 2017 року приблизно о 20 годині ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , вживали спиртні напої.

В подальшому, 9 серпня 2017 року приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на кухні вищевказаної квартири, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_11 , маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, схопила у ліву руку ніж, який знаходився на кухонному столі та завдала ним два удари в область грудної клітини тіла ОСОБА_11 , а саме життєво важливий орган легеню, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя з ушкодженням підшкірної клітковини, одиночного непроникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені з подальшою гострою крововтратою, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння та яке перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, від якого ОСОБА_11 помер на місці злочину, тим самим ОСОБА_8 вбила ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції не погодився з такою кваліфікацією їй дій та прийшов до висновку, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України.

В обґрунтування таких висновків суд першої інстанції поклав те, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_11 ушкоджень з метою припинення його домагань до обвинуваченої, а не з метою вбивства, про що свідчить відсутність конфлікту з обвинуваченою або якихось інших підстав з боку потерпілого для спонукання негативного ставлення до себе з боку обвинуваченої, використання обвинуваченою при завданні потерпілому ушкоджень ножа, який першим підвернувся під руку та був знайдений в темряві на обідньому столі, застосування ножа лівою рукою, а не правою, якою обвинувачена володіє краще, нанесення всього трьох ударів та швидке припинення їх нанесення, а також намагання обвинуваченої викликати допомогу.
Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях обвинуваченої перевищення меж необхідної оборони, оскільки вона добровільно приїхала разом з потерпілим до квартири, де вони розпивали спиртні напої, добровільно залишилася на ніч, не брала з собою взагалі грошей, тобто самостійно повернутися додому змоги не мала, була знайома з потерпілим значний проміжок часу, перебувала з ним у дружніх стосунках, роздяглася до білизни, а під час домагань з боку потерпілого в перший раз, вона мала можливість покинути квартиру та покликати на допомогу, але зробила це вже після того, як нанесла потерпілому тілесні ушкодження, до того ж, на обвинуваченій відсутні пошкодження, притаманні для зґвалтування, і взагалі, відсутні будь-які суттєві пошкодження, окрім синців, також відсутні й докази її зґвалтування.
З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено та не надано достатньої сукупності належних і допустимих доказів, які з точки зору достатності та взаємозв`язку дають суду змогу прийняти відповідне процесуальне рішення поза розумним сумнівом щодо винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а тому її дії необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що 9 серпня 2017 року приблизно в 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в за адресою: АДРЕСА_2 , що є житлом ОСОБА_12 , перебуваючи на кухні вказаної квартири, під час сварки з ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи навмисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, схопивши лівою рукою з кухонного столу ніж, нанесла останньому, два удари ножем в область грудної клітини справа, спричинивши різану рану на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя з ушкодженням підшкірної клітковини, одиночне непроникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені з подальшою гострою крововтратою, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя у момент заподіяння, і перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала безпосередньо на місці пригоди того ж дня о 1 год. 35 хв.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок в частині перекваліфікації дій обвинуваченої підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність у обвинуваченої мотиву та мети на вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_11 , натомість, суд вірно встановив, що в діях ОСОБА_8 відсутній стан необхідної оборони.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги, що умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК України.

Також звертає увагу на те, що саме свідок ОСОБА_12 вчинив активні дії для надання медичної допомоги потерпілому, попросив ОСОБА_13 викликати швидку медичну допомогу та працівників поліції, що вона в подальшому і зробила, до того ж, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повідомили, що обвинувачена з проханням викликати швидку медичну допомогу до них не зверталась.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вказані показання свідків та висновок експерта № 451 від 30 серпня 2017 року, відповідно до якого обвинувачена має таку рису характеру як брехливість, взагалі не оцінив надані стороною обвинувачення докази та прийшов до невірного висновку про відсутність у неї мотивів вчинення інкримінованого їй особливо тяжкого злочину.

Крім того, в порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, суд першої інстанції не стягнув з обвинуваченої процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 37844 грн. 8 коп.

Вважає, що призначене судом покарання за ч. 2 ст. 121 КК України не відповідає вимогам ст. 65 КК України, у зв`язку з тим, що суд не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також того, що обвинувачена у вчиненні злочину не розкаялася, намагалася ввести суд в оману щодо фактичних обставин справи та вчинила злочин у стані алкогольного сп`яніння.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити їй покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Також в апеляційній скарзі прокурора було викладено клопотання про повторне дослідження та надання оцінки показанням ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також протоколу огляду предмета від 8 вересня 2017 року, протоколу огляду предмета від 14 вересня 2017 року та висновку експерта № 451 від 30 серпня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом було необґрунтовано відхилено клопотання про виклик для допиту судово-медичного експерта за експертизою № 1994 від 4 вересня 2017 року для з`ясування обставин отримання обвинуваченою тілесних ушкоджень, а також клопотання про проведення додаткової судово-медичної експертизи.

Крім того, судом не були взяті до уваги письмові докази сторони захисту, інформація з яких може мати істотне значення для ухвалення законного, справедливого та обґрунтованого рішення, а саме: довідка про судимість потерпілого, подане слідчому клопотання про перекваліфікацію дій обвинуваченої та постанова слідчого про відмову в його задоволенні, фотознімок обвинуваченої, зроблений на другий день після її затримання.

Також зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги деякі показання обвинуваченої, яка в судовому засіданні показала, що потерпілий ОСОБА_11 обіцяв їй повернутись після гостей додому, під час вечері між ними ніяких конфліктів не було, в момент боротьби ОСОБА_11 зірвав з неї труси і намагався вступити у статевий акт, після чого затягнув її на кухню, почав кричати, двічі вдарив її по обличчю, змушував вступити з ним в інтимні стосунки, намагався вдарити її попільничкою, у зв`язку з чим вона мала реальну загрозу своєму життю, що було законною підставою для захисту, межі якого вона перевищила.

Крім того, обвинувачена не тільки звала ОСОБА_12 на допомогу, але й кричала, щоб потерпілий її не чіпав, оскільки вона не хоче з ним сексуальних стосунків, що підтвердили свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , до того ж, коли вона вибігла з квартири, то попросила ОСОБА_18 про допомогу, а після приїзду співробітників поліції вона пояснювала, що дійсно вдарила потерпілого ножем, захищаючих від нього, коли він хотів її зґвалтувати, наносив удари та насильно утримував на підлозі.

Також посилається на те, що суд не взяв до уваги деякі показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , а також взагалі не врахував показання свідка ОСОБА_21 .

Звертає увагу на те, що при дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, суд не взяв до уваги протокол затримання обвинуваченої та протокол вилучення у неї речей, де вказано про відсутність у неї трусів, протокол огляду місця події від 9 серпня 2017 року, яким зафіксовано наявність попільнички, висновок експерта № 2770 від 8 вересня 2017 року про перебування ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння, висновок експерта № 1994 від 4 вересня 2017 року про наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень, які були завдані внаслідок 9 ударів, а також відеозапис зі слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року за участі обвинуваченої.

Вважає, що судом було неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, хоча сторона захисту клопотала про перекваліфікацію її дій на ст. 118 КК України, оскільки потерпілий двічі здійснював неправомірні дії до обвинуваченої, яка усвідомлювала реальність посягання на своє життя, здоров`я та сексуальну недоторканість, а іншим шляхом їх відвернути було неможливо, і ушкодження наносилися потерпілому саме з метою зупинення таких дій, а не з метою вбивства.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України та призначити їй покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

Також в апеляційній скарзі захисника було викладеного клопотання, в якому він просив повторно допитати свідків, вивчити письмові докази, викликати для допиту експерта щодо висновку № 1994 від 4 вересня 2017 року.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 також заявив клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_21 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , а також про допит співробітників поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , експертів ОСОБА_24 , ОСОБА_25 .

При цьому необхідність проведення допиту вказаних осіб захисник обґрунтував неповнотою та неправильним викладення їх свідчень у вироку, наслідком чого стала неправильна оцінка судом обставин справи.

Разом з тим в клопотанні захисника не вказано, чиї конкретно та яким чином перекручені або неповно викладені у вироку суду показання потерпілої та свідків.

Прокурор судовому засіданні апеляційного суду не заперечувала проти задоволення вказаного клопотання захисника, а також підтримала клопотання, викладене в апеляційній скарзі прокурора про повторне дослідження наведених ним доказів.

Однак, як і захисник в обґрунтування клопотання про повторне дослідження доказів, зазначила, що всі вони судом першої інстанції досліджені були, але сторона обвинувачення не погоджується із наданою ним оцінкою.

Вислухавши позицію обвинуваченої, її захисника та прокурора з приводу заявлених клопотань про повторне дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, колегія суддів прийняла рішення про відмову в їх задоволенні, оскільки підстав для повторного допиту обвинуваченої, потерпілого, свідків, дослідження документів, визначених у ч. 3 ст. 404 КПК України а ні захисник обвинуваченої, а ні прокурор в обґрунтування клопотань не зазначили.

Вказані особи були допитані судом першої інстанції, їх показання, як і оцінка наданих сторонами документів, викладені у вироку.

Фактів неповного або з порушенням дослідження обставин кримінального провадження судом першої інстанції в клопотаннях не наведено.

Доводи клопотань захисника обвинуваченої та прокурора в обґрунтування повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції фактично зводяться до їх незгоди із висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду, щодо доведення вини обвинуваченої у вчиненні злочину та кваліфікації її дій.

Колегія суддів апеляційного суду не здійснює іншої оцінки наданим сторонами кримінального провадження доказав на предмет їх допустимості чи недопустимості, а лише перевіряє сукупність вказаних доказів, яки вже оцінені судом першої інстанції не предмет того, чи доводять вони наявність складу кримінального правопорушення в діях обвинуваченої та яку слід зробити юридичну кваліфікацію цим діям, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у Постанові № 5-465кс (15)16 від 20.04.2017 р.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченої, який підтримав свою апеляційну скаргу та зазначив, що між обвинуваченою та потерпілим сварки, бійки, помсти або ревнощів не було, мотиву та мети вбивства також не було, заслухавши обвинувачену, яка підтримала апеляційну скаргу свого захисника та зазначила, що вона захищалась від протиправних дій потерпілого і інших засобів захисту у неї не було, заслухавши прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, апеляційну скаргу прокурора підтримала та зазначила, що потерпілий отримав три різаних поранення, одне з яких свідчить про те, що саме він захищався, суд першої інстанції звернув на це увагу, але невірно вказав про їх невелику кількість, і вказані обставин свідчать про відсутність захисту обвинуваченої від дій потерпілого, до того ж, за допомогою звернулась не безпосередньо обвинувачена, а свідок ОСОБА_12 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника обвинуваченої підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та розглянувши доводи прокурора і захисника обвинуваченої, викладені ними в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з фактичними обставинами, встановленими органом досудового розслідування та викладеними в обвинувальному акті в частині необхідності кваліфікації дій ОСОБА_26 за ч. 1 ст. 115 КК України, та обґрунтовано встановив, що дії обвинуваченої з об`єктивної сторони полягали в умисному заподіянні ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього, виклавши мотиви для прийняття такого рішення у вироку.

Разом з тим, засудивши ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, суд першої інстанції невірно встановив інші фактичні обставини кримінального провадження та прийшов до помилкового висновку про відсутність у неї стану необхідної оборони, неправильно оцінивши досліджені в судовому засіданні докази.

Як вбачається з технічних записів судових засідань та мотивувальної частини вироку, в судовому засіданні були безпосередньо досліджені всі докази, надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, а саме: допитано обвинувачену, потерпілу, свідків та досліджено надані сторонами кримінального провадження документи.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнала та пояснила, що 8 серпня 2017 року вона погодилась на пропозицію потерпілого ОСОБА_11 , з яким вона декілька років підтримувала приятельські стосунки, та поїхала з ним додому до ОСОБА_12 . Приїхавши на квартиру останнього, вони приготували вечерю та вживали алкогольні напої. Закінчивши, вони зібралися повертатись, але маршрутні таксі вже не ходили, а на таксі грошей не було, у зв`язку з чим вона погодилась на пропозицію ОСОБА_12 залишитися на ніч, сказавши потерпілому ОСОБА_11 , що залишається лише спати, без будь-чого іншого. ОСОБА_12 залишився спати в кімнаті, а їм з потерпілим постелив на кухні. Роздягнувшись до білизни, вона лягла поряд з потерпілим, який почав до неї приставати, схиляючи до статевого акту, хватав руками за руки, насильно стягнув з неї труси, утримуючи її руками, насильно розвів своїми ногами її ноги, порвав на ній труси. Вона чинила опір, звала ОСОБА_12 на допомогу, а звільнившись від потерпілого вона вибігла до кімнати, де знаходився ОСОБА_12 , сіла поруч з ним на диван та попросила його про допомогу, але він ніяк не відреагував. Потерпілий ОСОБА_11 , вийшовши з кухні до кімнати, насильно за руку затягнув її знову на кухню та став біля дверей, чим перешкодив їй можливість залишити кухню. Він почав її нецензурно ображати та домагаючись статевого акту, двічі вдарив її кулаком в обличчя, після чого схопив її за праву руку, а своєю правою рукою взяв щось зі столу. Розуміючи, що він може цим предметом її вдарити, вона лівою рукою нащупавши рукоятку ножа, який також лежав на столі, схопила ніж та вдарила ним потерпілого в ліву частину тулубу. Потерпілий залишився стояти та почав забирати у неї ніж, а вона розжала руку потерпілого, якою він її тримав та вибігла з кухні. Вискочивши з кухні вона відкрила вхідні двері, вибігла з квартири й побігла до низу, де зустріла незнайомих, яких попросила викликати швидку. Під сходинами вона знайшла мішок, в який завернулася, оскільки з квартири вибігла в одному бюстгальтері, після чого, піднялася на 5 поверх, де й дочекалася приїзду працівників поліції.
Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту не заперечувала факт того, що обвинувачена нанесла ножем тілесні ушкодження потерпілому, проте, обвинувачена наполягала на тому, що наміру умисно наносити удари ножем потерпілому та позбавити його життя вона не мала.

Позиція захисту зводилась до того, що обвинувачена намагалась захистити себе від посягань потерпілого ОСОБА_11 , який наніс їй тілесні ушкодження та хотів зґвалтувати, а тому в її діях наявне перевищення меж необхідної оборони.

Потерпіла ОСОБА_19 в суді першої інстанції показала, що вранці 9 серпня 2017 року їй зателефонував молодший син та повідомив, що вбили її рідного брата, а про всі обставини події їй відомо з чужих слів. Разом з тим, вона надала характеристику про особу потерпілого ОСОБА_11 , який пиячив, і в цьому стані влаштовував скандали та бійки.
Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показав, що ввечері 8 серпня 2017 року до нього приїхали ОСОБА_8 разом з ОСОБА_11 . Він придбав 1 літр домашнього коньяку і вони втрьох стали розпивати у нього в квартирі, випили близько 800 грамів. Близько 23-24 години вони лягли спати, він на дивані в кімнаті, а обвинувачена разом з потерпілим на кухні. Через деякий час прийшов потерпілий та попросив, щоб він визивав швидку, оскільки обвинувачена його зарізала. У зв`язку з тим, що мобільний телефон не працював, він подзвонив сусідці в квартиру напроти та попросив викликати швидку. Потерпілий весь цей час сидів в кімнаті у кріслі, але де знаходилася обвинувачена він не бачив, і вже в подальшому її привели працівники поліції, вона була роздягнута і на ній був якийсь мішок. Додатково зазначив, що коли обвинувачена вискочила з квартири він не пам`ятає, ніякого шуму на кухні він не чув, так як спав, обвинувачена до нього за допомогою не зверталася.
Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції показала, що на початку першого часу ночі 9 серпня 2017 року до неї в квартиру подзвонив сусід ОСОБА_12 , який був п`яний та в трусах, і попросив викликати швидку допомогу. Заглянувши до нього у квартиру вона побачила сидячого в кріслі голого мужчину всього в крові. На її запитання ОСОБА_12 нічого пояснити не міг, оскільки був п`яний. Вона викликала швидку та поліцію. Спускаючись разом з сином до дверей під`їзду, на третьому поверсі вона зустріла обвинувачену, одягнену в мішок з-під цукру, яка сказала, щоб викликали поліцію, оскільки вона «пиронула його ножем». Обвинувачена була спокійна, просто п`яна. Додатково повідомила, що до того моменту, поки до неї в квартиру не звернувся ОСОБА_12 , вона ніяких криків з його квартири вона не чула, але знаходячись на площадці біля квартир чула, як обвинувачена, повернувшись вже до квартири ОСОБА_12 гучно говорила, що потерпілий намагався її зґвалтувати.
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції надав аналогічні показання тим, що надала свідок ОСОБА_13 , та додатково повідомив, що приблизно о 22 години з квартири ОСОБА_12 роздавалися гучні голоси, як чоловічі так і жіночий. Коли він з матір`ю в під`їзді зустрів обвинувачену, ніяких явних тілесних ушкоджень на ній не було. В подальшому він чув, як обвинувачена говорила, що бігала на перший поверх, щоб викликати поліцію, але ніхто не відкрив двері.
Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції показав, що 9 серпня 2017 року о 00 год. 50 хв. він отримав виклик про ножове поранення мужчини. Приїхавши на виклик, вони побачили, що в кімнаті в кріслі сидить чоловік весь в крові, а інший чоловік тим часом витирав кров з підлоги. Вони надали медичну допомогу, а тим часом його напарник привів до квартири роздягнену, п`яну обвинувачену, яка одягнулась на кухні. Також вона пояснила, що ввечері в квартирі вони вживали спиртне, після чого господар квартири залишився спати в кімнаті, а вона з потерпілим пішла спати на кухню, де останній почав її домагатися, у зв`язку з чим вона нанесла йому ножем декілька ударів. Додатково зазначив, що ніяких пошкоджень на обвинуваченій не було, коли її привів напарник, на обвинуваченій було покривало.
Свідок ОСОБА_23 в суді першої інстанції надав аналогічні показання тим, що надав свідок ОСОБА_20 , та додатково повідомив, що він за інформацією сусідів піднявся на верхній поверх, де побачив обвинувачену, яка була без нижньої частини білизни. На його прохання сусіди дали якесь покривало, і обвинувачена разом з ним спустилися до квартири. Він підійшов до потерпілого, а обвинувачена одягнулася на кухні. Обвинувачена пояснила, що вона разом з потерпілим приїхала до його знайомого, де залишилася на ніч. Потерпілий намагався її зґвалтувати, у зв`язку з чим вона схопила зі столу на кухні ніж і вдарила його.
Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показала, що 8 серпня 2017 року приблизно о 21 годині вона чула з-за дверей квартири АДРЕСА_3 жіночий голос, і вказана жінка кричала, що вона з ним спати не буде, а чоловічий голос вимагав щоб вона вгамувалася. Приблизно о 24 годині вона зустріла в під`їзді обвинувачену в одному бюстгальтері, яка рухалася по сходинам вниз. Біля квартири АДРЕСА_3 на підлозі бачила кров, мешканець якої квартири стукав в двері квартири АДРЕСА_4 та просив викликати швидку допомогу. Потім вона побачила обвинувачену, яка сходинами піднімалася вверх та сказала, що її намагалися зґвалтувати, на ній був одягнений мішок.
Свідок ОСОБА_21 в суді першої інстанції показала, що про подію вона дізналася наступного дня. Разом з тим, вона надала характеристику про особу обвинуваченої, яка була тихою та спокійною за характером.
Показання потерпілої ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються як між собою, так і з показаннями самої обвинуваченої, а також з дослідженими судом першої інстанції документами, і не узгоджуються щодо істотних обставин вчиненого злочину лише з показаннями свідка ОСОБА_12 .
Показання цього свідка колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з показаннями всіх інших свідків, до того ж, свідок ОСОБА_12 перебував з потерпілим ОСОБА_11 у дружніх стосунках та був його колегою по роботі, і таким чином ОСОБА_12 є зацікавленою особою.
Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази.

Так, з дослідженого протоколу огляду предмету від 9 вересня 2017 року вбачається, що предметом огляду є диск CD-R з аудіофайлом під назвою «Вроцлавська, д. 13, буд. 55», який містить повідомлення ОСОБА_13 до служби «102» про те, що в квартирі під АДРЕСА_3 сталася бійка, під час якої жінка порізала чоловіка у живіт (т. 3, а.с. 118-119, 121).

З протоколу огляду предмету від 14 вересня 2017 року вбачається, що предметом огляду є диск CD-R з аудіофайлом під назвою «.167378», який містить повідомлення ОСОБА_14 до служби «103» про те, що в квартирі під № 55 поранено чоловіка (т. 3, а.с. 123-125).

З протоколу огляду місця події від 9 серпня 2017 року та фототаблиці до нього вбачається, що об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_5 . Під час огляду було виявлено речовину бурого кольору по всій квартирі, в кімнаті виявлено труп ОСОБА_11 , на кухні виявлено ніж та жерстяну банку з недопалками. Також під час огляду виявлено та вилучено мікрооб`єкти з кистей обох рук трупу ОСОБА_11 , змиви речовини бурого кольору з різних місць квартири, фрагменти лінолеуму, фрагмент шпалери, фрагмент покривала, рушник, фрагмент матерії, недопалки, чоловічий тапок, жіночу майку, шведку в клітину, два ключі з брелоком, штани і туфлі чоловічі, три скляні чарки, дві полімерні пляшки, ніж з нашаруванням речовини бурого кольору, сліди папілярних узорів (т. 2, а.с. 144-176).

З протоколу огляду трупа від 9 серпня 2017 року вбачається, що під час огляду трупа ОСОБА_11 встановлено наявність двох ран: на передній поверхні тулубу з права та на правій передньо-бічній поверхні тулубу. Будь-яких інших ушкоджень та інших змін при зовнішньому дослідженні трупа не виявлено (т. 2, а.с. 177-180).

З лікарського свідоцтва про смерть № 2770 від 9 серпня 2017 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від гострої крововтрати внаслідок одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені (т. 2, а.с. 185).

З висновку експерта № 2770 від 8 вересня 2017 року вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені та подальшою гострою крововтратою на правій передньо-бічній поверхні тулубу, і вказане поранення виникло перед настанням смерті за ознакою небезпеки для життя, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження у даному випадку смертельне, тому що між ушкодженням і смертю є прямий причинний зв`язок. Рана на клапті шкіри була заподіяна пласким односторонньо-гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, найбільша ширина зануреної частини якого становила не менш як 9 мм. Довжина раневого каналу близько 3 см, напрямок раневого каналу спереду назад, з права наліво і горизонтально, рановий канал закінчується у товщі правої легені. Одиночне непроникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки з права з ушкодження шостого ребра виникло перед настанням смерті, у живої людини кваліфікується за наслідками травми не менш ніж середнього ступеня тяжкості, за ознакою відсутності небезпеки для життя. Різана рана на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя з ушкодженням підшкірної клітковини виникла перед настанням смерті, до причини смерті відношення немає, має ознаки легкого тілесного ушкодження. Всі ушкодження заподіяні у короткий час. Будь-яких інших ушкоджень, у тому числі ушкоджень, які б свідчили про боротьбу і самозахист, та могли б утворитися при ударах руками, обутими ногами, або іншими предметами, у тому числі посмертних ушкоджень, не виявлено. Крім того, при судово-цитологічному дослідженні мазків відбитків змиву зі статевого органу ОСОБА_11 слина, елементи калу, клітини букального та піхвового епітелію не знайдені (т. 2, а.с. 191-198).

З висновку експерта № 484 від 5 жовтня 2017 року вбачається, що рана № 1 та № 2 на шкіряному клапті з грудної клітини від трупу потерпілого ОСОБА_11 та відповідно за локалізацією рани № 1 пошкодження ребра є колото-різаним, були заподіяні пласким одностороннєгострим колючо-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, найбільша ширина зануреної частини якого становить не менш як 9 мм. Пошкодження на клапті шкіри з правого передпліччя є різаним, було спричинено гострим предметом володіючим ріжучими властивостями. Результати експерементально-порівняльного дослідження не виключають можливість їх спричинення клинком наданого на експертизу ножа, вилученого при огляді місця події (т. 3, а.с. 17-20).
З висновку експерта № 2-681 від 9 листопада 2017 року вбачається, що ніж, вилучений під час проведення огляду місця події, не є холодною зброєю, а є різновидом ножів господарчо-побутового призначення (т. 3, а.с. 112-115).
З висновку експерта № 1700 від 11 вересня 2017 року вбачається, що походження крові на плавках, вилучених при огляді трупа ОСОБА_11 , не виключається від самого ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , при наявності у них на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 3, а.с. 21-23).

З висновку експерта № 1698 від 13 вересня 2017 року вбачається, що , походження крові на змивах, вилучених при проведенні огляду місця події, не виключається від самого ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , при наявності у них на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 3, а.с. 24-28).

З висновку експерта № 507 від 13 жовтня 2017 року вбачається, що на зрізах вільних кінців нігтьових пластин з обох рук ОСОБА_11 виявлена кров людини, походження якої від самого ОСОБА_11 та (або) ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , при наявності у них на момент скоєння злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею (т. 3, а.с. 45-48).

З висновку експерта № 8-629 від 3 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на трусах ОСОБА_11 співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 64-71).
З висновку експерта № 8-659 від 3 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на рушнику, вилученому під час проведення огляду місця події співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 (т. 3, а.с. 106-111).
З висновку експерта № 8-663 від 7 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на фрагменті лінолеуму, вилученого під час проведення огляду місця полії, співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 3-8).
З висновку експерта № 8-660 від 8 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на правому тапку, вилученому під час проведення огляду місця події, співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 57-62).
З висновку експерта № 8-661 від 8 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на фрагменті покривала, вилученого під час проведення огляду місця події, співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 80-85).
З висновку експерта № 8-658 від 9 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на фрагменті тканини, вилученої під час проведення огляду місця події, співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 87-92).
З висновку експерта № 8-630 від 10 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на змивах, вилучених під час проведення огляду місця події співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 3, а.с. 94-104).
З висновку експерта № 8-664 від 10 листопада 2017 року вбачається, що на рукоятці ножа, вилученого під час проведення огляду місця події, генетичні ознаки слідів крові на лезі ножа співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 та ОСОБА_12 (т. 2, а.с. 225-231).
З висновку експерта № 8-657 від 15 листопада 2017 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на фрагменті шпалери, вилученої під час проведення огляду місця події, співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_8 (т. 3, а.с. 73-78).
З висновку експерта № 1994 від 4 вересня 2017 року вбачається, що наявні у ОСОБА_8 синці з садном в ділянках правого плеча, садна в ділянці правого ліктьового суглоба, в ділянках обох колінних суглобів, синці в ділянках лівого ліктьового суглоба, правого передпліччя, лівого передпліччя самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, які утворилися від не менш ніж 9 травматичних дій тупого предмета (предметів) (т. 2, а.с. 199-200).

З протоколу огляду предмету від 24 листопада 2017 року вбачається, що предметом огляду є диск CD-R з 4 файлами, на яких зображена ОСОБА_8 (т. 3, а.с. 188-190).

З висновку експерта № 1995 від 4 вересня 2019 року вбачається, що при судово-імунологічному обстежені в мазках із вмістом порожнини рота, прямої кишки та піхви ОСОБА_8 , наявність сперматозоїдів не встановлено. Даних про можливість вчинення статевого акту (природним чи неприродним способом) і його давність при проведенні експертизи не було виявлено. Будь-яких зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянках статевих органів та прямої кишки при огляді ОСОБА_8 виявлено не було (т. 2, а.с. 201-202).

З висновку експерта № 1845 від 27 вересня 2017 року вбачається, що на речах ОСОБА_8 , а саме: бюстгальтері та штанах наявність сперматозоїдів, крові та слини не встановлено (т. 3, а.с. 43-44).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року та відеозапису до нього вбачається, як ОСОБА_8 продемонструвала, за яких обставин вона нанесла ОСОБА_11 ножові поранення (т. 3, а.с. 194-222).

З висновку експерта № 375/к від 19 жовтня 2017 року вбачається, що не виключається можливість утворення всього комплексу ушкоджень у ОСОБА_11 за обставин та умов, вказаних підозрюваною ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року, а саме при двох зануреннях клинка ножа, який утримувався лівою рукою нижнім хватом, в праву половину грудної клітки, в напрямках спереду назад і горизонтально та з право наліво і горизонтально; а також при травматичній дії леза на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя при самообороні ОСОБА_11 (т. 3, а.с. 223-230).
З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 007593 від 9 серпня 2017 року вбачається, що станом на 4 год. 10 хв. 9 серпня 2017 року ОСОБА_8 перебувала в стані алкогольного сп`яніння (т. 3, а.с. 233).
З висновку судово-психіатричної експертизи № 451 від 30 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_8 наявні ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого їй правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляла, а перебувала у стані гострої алкогольної інтоксикації. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 не виявляла характерних феноменологічних ознак стану вираженої емоційної збудженості чи емоційної напруженості, які можуть розглядатися як психологічна основа виникнення сильного душевного хвилювання, а знаходилася в стані алкогольного сп`яніння. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 знаходилася у стані алкогольного сп`яніння, що унеможливлює кваліфікацію будь-якого особливого емоційного стану, що має юридичне значення. У ситуації, що досліджується, ОСОБА_8 не виявляла характерних феноменологічних ознак (а саме трьохфазності) фізіологічного афекту. ОСОБА_8 з урахуванням індивідуально-психологічного стану особистості вона могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в досліджуваній ситуації. Отже, вона могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час вона також може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує протиалкогольного лікування, протипоказань до лікування за психічним станом немає (т. 2, а.с. 203-211).

Також в матеріалах кримінального провадження містяться висновки експерта № 1-1343 від 25 жовтня 2017 року, № 1-1344 від 25 жовтня 2017 року, № 1699 від 12 вересня 2017 року, № 6-370 від 22 вересня 2017 року, № 478 від 5 вересня 2017 року, № 477 від 5 вересня 2017 року, № 613 від 21 листопада 2017 року, № 606 від 21 листопада 2017 року, № 607 від 21 листопада 2017 року, але наявні в них відомості, на думку колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню (т. 2, а.с. 212-222; т. 3, а.с. 9-12, 14-15, 31-33, 39-40, 41-42, 49-50, 51-52, 53-54).

Колегія суддів звертає увагу, що як прокурор, так і захисник обвинуваченої, у своїх апеляційних скаргах не оспорюють висновки суду першої інстанції з приводу доведеності факту нанесення ОСОБА_8 ножових поранень потерпілому, які перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті.

Прокурор насамперед оспорює висновки суду першої інстанції про те, що у обвинуваченої не було умислу на вбивство ОСОБА_11 , у зв`язку з чим її дії не можна кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України, а захисник обвинуваченої оспорює висновки суду про відсутність у ОСОБА_8 стану необхідної заборони при нанесенні потерпілому ножових поранень.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність об`єктивної сторони дій обвинуваченої ОСОБА_8 , які полягають заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (способу їх завдання, їх кількості, локалізації та ступеню їх тяжкості), оскільки вони є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, насамперед показаннями самої обвинуваченої, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами, і в апеляційних скаргах прокурором та захисником обвинуваченої не оспорюються.

Разом з тим, перевіривши досліджені судом першої інстанції докази окремо з точки зору належності та допустимості і в сукупності з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 умисно заподіяла ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, перевищивши при цьому межі необхідної оборони, оскільки сукупність наявних доказів дає підстави зробити лише такі висновки

Кваліфікацію дій ОСОБА_8 , як органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, так і судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів вважає неправильною, оскільки надані сторонами кримінального провадження та досліджені в ході судового розгляду докази переконливо вказують на те, що умисел обвинувачений був направлений саме на захист від протиправного посягання з боку потерпілого шляхом завдання йому тілесного ушкодження, а наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, яки перебувають у прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого вказують на те, що межі необхідної оборони обвинуваченою було перевищено.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 категорично заперечувала намір вбити ОСОБА_11 , стверджувала, що конфлікт виник раптово, на ґрунті домагань з боку потерпілого та намагання останнього її зґвалтувати, і до таких дій потерпілого з огляду на відносини, що в них склалися та існували, вона готова не була.
Надаючи аналіз поведінці обвинуваченої, що передувала вчиненню нею злочину, колегія суддів вважає, що у неї був відсутнім мотив вчинення вбивства ОСОБА_11 , оскільки до події, що мала місце 9 серпня 2017 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 перебували у дружніх стосунках, неприязних відносин не мали, під час спільного вживання алкогольних напоїв і до того моменту, коли вони лягли спати на кухні, будь-яких конфліктів, сварок чи бійок між ними не було, що повністю підтверджується показаннями як самої обвинуваченої, так і свідка ОСОБА_12 в цій частині.
Крім того, з показань обвинуваченої, протоколу слідчого експерименту, проведеного за її участю, вбачається, що кухонний ніж в руках обвинуваченої опинився випадково, оскільки вона знаходилась спиною до столу та лівою рукою нащупала якийсь предмет, яким виявився ніж, удари вказаним ножем вона завдавала неприцільно, за відсутності перешкод для вчинення подальших дій, направлених на позбавлення життя потерпілого, припинила свої протиправні дії, вибігши не тільки з кухні, а і взагалі з квартири в під`їзд, просила викликати швидку, намагаючись відвернути настання потерпілому шкідливих наслідків, не зникла з місця вчинення злочину, дочекалась співробітників поліції, яким, нічого не приховуючи, повідомила про те, що це саме вона нанесла потерпілому ножові поранення.
Випадковий вибір ОСОБА_8 знаряддя злочину і спосіб його отримання, стан алкогольного сп`яніння потерпілого ОСОБА_11 , його значна фізична перевага, нанесення ним обвинуваченій ударів та намагання зґвалтувати її, свідчать про те, що у обвинуваченої виник намір заподіяти ОСОБА_11 будь-які тілесні ушкодження лише задля того, щоб він припинив своє посягання на її життя, здоров`я та особисту недоторканість, реалізувавши який, вона вибігла з квартири.
Доводи обвинуваченої про те, що потерпілий застосував у відношенні неї насильство та намагався зґвалтувати її, жодними переконливими доказами не спростовані і навпаки підтверджуються висновками судово-медичної експертизи № 1994 від 4 вересня 2017 року, відповідно до якої у неї виявлені тілесні ушкодження, яки утворились від не менш, ніж 9 травматичних дій тупого предмета (предметів), локалізація виявлених на ОСОБА_8 тілесних ушкоджень також свідчить на користь її показань в суді та під час проведення слідчого експерименту, з приводу того, що перебуваючи на ній зверху, потерпілий, утримував її, хапав за руки, не давав піднятися.

Під час досудового розслідування та в суді обвинувачена стверджувала, що намагаючись її зґвалтувати, потерпілий зірвав з неї труси, а відразу після нанесення ударів ножем потерпілому вона вибігла з квартири.

Всі свідки, в тому числі і працівники поліції, яки прибули на місце події підтвердили, що дійсно ОСОБА_8 в під`їзді будинку та вже коли повернулась до квартири, не мала не себе нижньої білизни.

Наведені фактичні обставини в сукупності без жодних сумнівів доводять те, у ОСОБА_8 , в обстановці, що неочікувано склалася для неї, дійсно були підстави для захисту від протиправного посягання на її особу засобами, які були доступні для неї.

Не спростовано в суді жодним переконливим доказом твердження ОСОБА_8 з приводу того, що коли вона вирвалась від потерпілого, вона звернулась за допомогою до присутнього в іншому приміщенні свідка ОСОБА_12 , але він на її прохання не відреагував, після чого потерпілий знову затягнув її до кухні, та стоячи у проході собою заблокував вихід, тобто позбавив її можливості вільно залишити приміщення кухні та припинити таким чином подальші посягання на неї. Як вже було зазначено вище, у колегії суддів є достатні підстави сумніватися в достовірності показань свідка ОСОБА_27 з приводу того, що обвинувачена до нього за допомогою не зверталась, та він взагалі нічного не чув. На користь таких сумнів вказує очевидна невідповідність показань вказаного свідка, показанням інших свідків мешканців будинку, яки в квартирі поряд з обвинуваченою та потерпілим не були, але чули розмови на підвищених тонах потерпілої та обвинуваченого, притаманні конфліктній ситуації.

Не спростовано також в суді і тверджень обвинуваченої з приводу того, що удари ножем вона потерпілому завдала лише після того, як він замахнувся на неї якимось предметом. Згідно фототаблиці до протоколу огляду місця події в приміщенні на полу кухні дійсно було виявлено металеву банку, якою, як припускала обвинувачена і замахувався на неї потерпілий.

Отже, на переконання колегії суддів, ОСОБА_8 , завдаючи удари ножем в область грудної клітини потерпілого, об`єктивно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, припускала, що такими ударами може бути заподіяно проникаюче ножове поранення та передбачала можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизувала у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто вона діяла з неконкретизованим (невизначеним) умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, а до настання смерті ОСОБА_11 від таких ушкоджень - ставилась необережно.
Отже колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки враховуючи спосіб нанесення тілесних ушкоджень, знаряддя злочину, інтенсивність і силу ударів, кількість та локалізацію поранень, а також поведінку винної та потерпілого, до вчинення ОСОБА_8 злочину, а також поведінку обвинуваченої безпосереднього після його вчинення, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 під час завдання ОСОБА_11 ударів ножем усвідомлювала, що спричиняє тяжкі тілесні ушкодження, але умислу на його вбивство не мала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що стороною обвинувачення не надано переконливих доказів наявності у діянні ОСОБА_8 ознак умисного вбивство потерпілого ОСОБА_11 , а виходячи з принципу презумпції невинуватості, всі сумніви, які виникли під час судового розгляду щодо обставин та механізму отримання потерпілим вищезазначених тілесних ушкоджень, повинні вирішуватись лише на користь обвинуваченої.

Разом з тим жодним доказом не спростованого тверджень обвинуваченої з приводу того, що відразу після завдання ударів потерпілому ножем вона залишила приміщення квартири.

Відповідно фактичних обставин, встановлених судом, смерть потерпілого настала не відразу після того, як обвинувачена завдала йому тілесні ушкодження і даних на підтвердження того, що їй щось могло б завадити подальшому вчиненню дій, направлених на закінчення вчинення злочину не має.

Отже, у зв`язку з тим, що обвинувачена ОСОБА_8 умисно заподіяла ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили його смерть, то колегія суддів також не погоджується і з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої в частині необхідності кваліфікації її дій за ст. 118 КК України, якою передбачено відповідальність саме за умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки умисного вбивства вона не вчиняла.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_8 , з приводу того, що вона перебувала у стані необхідної оборони, межі якого в подальшому перевищила, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, встановлене ч. 3 ст. 27 Конституції України.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

До того ж, стан необхідної оборони існує протягом суспільного небезпечного посягання, яке має початковий і кінцевий момент, а також лише за умови необхідності негайного відвернення або припинення такого посягання. Необхідність негайного відвернення або припинення суспільного небезпечного посягання виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.

З огляду на ч. 3 ст. 36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Колегія суддів зазначає, що особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Якщо при перевищенні меж необхідної оборони або заходів, необхідних для затримання злочинця, потерпілому умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, від якого настала смерть, за відсутності умислу на позбавлення життя дії винного слід кваліфікувати за ст. 124 КК України. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Також, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Аналіз доказів, зібраних у кримінальному провадженні та досліджених судом першої інстанції, свідчить, що характер дій потерпілого був таким, що ОСОБА_8 об`єктивно мала підстави усвідомлювати реальну загрозу для свого здоров`я, здоров`я життя та статевої недоторканості, тому діяла з метою захисту від протиправних дій ОСОБА_11 , разом з тим, не маючи умислу на вбивство, вона перевищила межі необхідної оборони і заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть, які явно не відповідали небезпечності посягання.

З показань обвинуваченої ОСОБА_8 вбачається, що коли потерпілий став її домагатися, хапати та утримувати її руками, стягувати та розривати труси, розводити її ноги своїми ногами, вона почала кричати про допомогу, чинила опір, і згодом все ж таки змогла вирватись, після чого побігла до ОСОБА_12 з проханням про допомогу. Натомість, потерпілий ОСОБА_11 , насильно знову затягнув її на кухню та став біля дверей, не даючи їй змоги покинути кухню, почав нецензурно ображати, двічі вдарив кулаком в обличчя та почав щось брати зі столу, можливо попільничку. Оскільки обвинувачена побоювалась, що вказаним предметом потерпілий її вдарить, вона лівою рукою схопила ніж, який лежав на столі та вдарила потерпілого. Після цього, вона без нижньої білизни вибігла з квартири в під`їзд, почала кричати про допомогу та просила викликати швидку, а знайшовши під сходинами мішок, вона одягла його, та почала чекати приїзду поліції.
Дані обставини обвинувачена ОСОБА_8 також вказувала під час проведення 16 серпня 2017 року слідчого експерименту за її участі.
Обставини, про які зазначала обвинувачена ОСОБА_8 , окрім іншого, підтверджуються висновком експерта № 375/к від 19 жовтня 2017 року, відповідно до якого не виключається можливість утворення всього комплексу ушкоджень у ОСОБА_11 за обставин та умов, вказаних підозрюваною ОСОБА_8 під час слідчого експерименту від 16 серпня 2017 року.
Показання обвинуваченої також узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка зустріла обвинувачену одягнену в мішок з-під цукру, а в подальшому чула, як обвинувачена, повернувшись до квартири, гучно говорила про те, що потерпілий намагався її зґвалтувати, свідка ОСОБА_14 , який чув як обвинувачена бігала на перший поверх, щоб викликати поліцію, але їй ніхто не відчинив двері, свідка ОСОБА_20 , який побачив обвинувачену роздягнутою, і вона самостійно зізналася в тому, що нанесла потерпілому декілька ударів ножем, оскільки він до неї домагався, свідка ОСОБА_23 , який також бачив обвинувачену без нижньої частини білизни, і вона повідомляла, що її намагався зґвалтувати потерпілий, свідка ОСОБА_18 , яка взагалі чула з-за дверей квартири ОСОБА_12 жінку, яка кричала, що не буде з-кимось спати, а чоловічий голос вимагав щоб вона вгамувалась, до того ж, вона бачила обвинувачену в одному бюстгальтері, а після цього бачила її одягнуту в мішок.

Колегія суддів також враховує позицію ОСОБА_8 , яка полягає в тому, що вона, як безпосередньо після вчинення вказаної події, так і на стадії досудового розслідування під час проведення усіх слідчих дій за її участі, а також протягом судового розгляду, категорично надавала абсолютно незмінні, стабільні та аналогічні показання з приводу обставин вчення нею злочину, домагань потерпілого та нанесення йому ножових поранень.

Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 , підтвердивши факт умисного нанесення ножових поранень ОСОБА_11 , зазначала, що діяла з метою припинення протиправних дій самого потерпілого, які вона не змогла припинити, коли вийшла з кухні та попрохала про допомогу у ОСОБА_12 .

Протиправна поведінка ОСОБА_11 також підтверджується висновком експерта № 1994 від 4 вересня 2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 було завдано легкі тілесні ушкодження, які утворились не менш ніж від 9 травматичних дій тупого предмета (предметів).

З огляду на це не викликає сумніву факт оборони ОСОБА_8 від суспільно небезпечного, кримінально караного діяння - заподіяння їй тілесних ушкоджень та намаганням зґвалтувати.

Наявними в матеріалах кримінального провадження доказами доведено, що події відбувалися в квартирі свідка ОСОБА_12 , в нічний час і були зі сторони ОСОБА_11 раптовими та протиправними, а дії ОСОБА_8 були зумовлені потребою відвернути посягання на фізичну недоторканість її самої з боку ОСОБА_11 , а не на умисне заподіяння смерті останньому.

Про відсутність такого умислу свідчить і те, що ОСОБА_8 спочатку намагалась припинити небезпечне посягання шляхом фізичного опору, що їй спочатку вдалось зробити, але після того, як ОСОБА_11 повторно затягнув її на кухню, перегородивши собою вихід та почавши наносити їй удари, обвинувачена схопила зі столу перше, що попалось під руку, і нанесла ОСОБА_11 удари ножем з метою зупинити останнього, а не заподіяти йому смерть, а наслідки їх заподіяння свідчать про перевищення меж необхідної оборони з боку ОСОБА_8 , оскільки тяжка шкода, яка була заподіяна потерпілому, явно не відповідала небезпечності посягання з боку потерпілого на той момент, а тому колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 діяла у стані необхідної оборони, хоча і перевищила її межі.
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 51-15 км 178.

З огляду на вищенаведені докази та обставини, що ними підтверджуються, колегія суддів вважає об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому при перевищення меж необхідної оборони, та приходить до висновку про необхідність перекваліфікації її дій з ч. 2 ст. 121 на ст. 124 КК України, вчинених за наступних обставин.
8 серпня 2017 року приблизно о 20 годині ОСОБА_8 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , знаходячись за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , вживали спиртні напої.

В подальшому, 9 серпня 2017 року приблизно о 00 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на кухні вищевказаної квартири, з метою припинення протиправних дій потерпілого ОСОБА_11 , які полягали в примушуванні до вступу в статевий зв`язок та нанесенні їй легких тілесних ушкоджень, реально сприймаючи загрозу своєму здоров`ю та фізичній недоторканості, перебуваючи у стані необхідної оборони, але діючи з перевищенням її меж, що виразилось у явній невідповідності заподіяної шкоди потерпілому небезпечності посягання, маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому з метою припинення останнім протиправних дій, схопивши лівою рукою з кухонного столу ніж, нанесла ОСОБА_11 , два удари ножем в область грудної клітини справа, спричинивши різану рану на зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя з ушкодженням підшкірної клітковини, одиночне непроникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітини з ушкодженням правої легені з подальшою гострою крововтратою, що є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя у момент заподіяння, і перебуває в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого, яка настала безпосередньо на місці пригоди того ж дня о 1 год.35 хв.

Проаналізувавши належні і допустимі докази по даному кримінальному провадженню, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 124 КК України, тобто умисно заподіяла тяжкі тілесні ушкодження, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій, колегія суддів враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченої, її відношення до скоєного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, колегія суддів керується вимогами ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також положеннями ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, ОСОБА_8 вину у фактичному заподіянні тілесних ушкоджень визнала повністю, раніше в силу ст. 89 КК України не судима, не працює, стійких соціальних зв`язків не має, неодружена, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Також колегія суддів враховує тяжкі наслідки, які полягають у смерті людини, неправомірні дії з боку самого потерпілого, відсутність претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченої.

Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, апеляційний суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, апеляційний суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, враховуючи тяжкість та обставини скоєного ОСОБА_8 злочину, його наслідки, наявність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, відсутність позитивних характеристик, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої не можливе без ізоляції її від суспільства і за цих обставин вважає за необхідне призначити їй покарання в межах санкції ст. 124 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, вважаючи, що таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України не вбачається.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо необхідності вирішення питання в частині відшкодування процесуальних витрат, то колегія суддів з ними погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на залучення експертів по даному провадженню документально підтверджені, про що свідчать наявні в матеріалах кримінального провадженню довідки про витрати на проведення експертиз (т. 2, а.с. 223, 224, 246; т. 3, а.с. 2, 13, 30, 56, 63, 72, 79, 86, 93, 105, 116).

З огляду на п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, в резолютивній частині вироку зазначаються, в тому числі, рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Враховуючи те, що в порушення вищезазначених вимог, суд першої інстанції не стягнув з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 37844 грн. 8 коп., колегія суддів вважає за необхідне усунути допущені судом першої інстанції порушення, та стягнути їх, приймаючи рішення в апеляційному порядку, що також відповідає висновку, викладеному в Постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року (справа № 183/1067/16, провадження № 51-925км18)
Приймаючи до уваги, що на день набрання вироком законної сили, враховуючи положення п. б ч. 1 ст. 72 КК України, згідно якого одному дню позбавленню волі відповідає два дні обмеження волі, обвинувачена ОСОБА_8 , яка безперервно перебувала під вартою з 9 серпня 2017 року, відбула призначене судом першої інстанції покарання повністю, колегія суддів вважає необхідним у відповідності до положень ст. 377 КПК України звільнити її з-під варти, як таку, яка повністю відбула призначене їй покарання.
Застосований у відношенні обвинуваченої ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2018 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 124 КК України та вважати її засудженою за цей злочин до покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

ОСОБА_8 , як таку, що відбула призначене вироком суду покарання повністю, звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 37844 (тридцять сім тисяч вісімсот сорок чотири) гривні 8 копійок.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4