АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/326/19 Справа № 709/2328/16-к Категорія: ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за спільною апеляційною скаргою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого оператором в ТОВ «Промтехресурс-центр», маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст. 122 КК України на 1 рік виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми заробітку; ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за ч. 1 ст. 122 КК України покарання на підставі ч. 2 ст. 86 КК України, згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця смт. Чорнобай Черкаської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого оператором в ТОВ «Промтехресурс-центр», раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Прийнято рішення про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди з обвинувачених:

- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 по 3 000 грн.;

- ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 2 000 грн. моральної шкоди;

Витрати на залучення експерта в розмірі 219, 90 грн. віднесено на рахунок держави.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими та засуджені за те, що ОСОБА_7 16.05.2016 близько 15 год. 30 хв. разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , перебуваючи біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, а саме ОСОБА_10 , умисно нанесли останньому численні удари кулаками рук та тупим твердим предметом (битою) в область голови, обличчя, верхніх та нижній кінцівок, грудної клітки.

Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя, травми правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні, синців правого стегна, обох гомілок та грудної клітки, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 10.06.2016 № 05-8-01/224 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та до категорії легких тілесних ушкоджень, в тому числі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_8 потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді травми голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя, синців правого стегна, обох гомілок та грудної клітки, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 10.06.2016 № 05-8-01/224 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, в тому числі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_7 16.05.2016 близько 15 год. 30 хв., перебуваючи біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, на ґрунті тривалих неприязних відносин, маючи умисел, спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, а саме ОСОБА_12 , умисно схватив її за ліву руку двома руками та кинув на землю, після чого схватив її за праву руку та кинув останню ще раз на землю, внаслідок чого остання вдарилась об автомобіль, після чого, продовжуючи свої злочинні дії, штовхнув її лівою рукою у праве плече та здійснив повторний поштовх ОСОБА_12 лівою рукою.

Внаслідок даних протиправних дій ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у виді саден, синця лівого коліна, синців лівого плеча, які згідно висновку судово-медичної експертизи від 30.08.2016 № 05-8-01/305 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять частково скасувати вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20.12.2018 щодо засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Зокрема, обвинувачені, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, не підтвердження їх доказами та не доведення пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, звертають увагу на те, що сторона захисту звертала увагу в ході судового розгляду на некоректність формулювання обвинувачення, оскільки обом обвинуваченим інкримінується нанесення однакових тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , при цьому, не конкретизовано хто саме з них і які тілесні ушкодження спричинив. З огляду на зазначене, на думку апелянтів, за відсутністю належних та допустимих доказів в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки ударів ОСОБА_10 не наносив, тому має бути виправданий.

Крім того, зазначають, що дії ОСОБА_7 по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 мають розцінюватися як необережні та вчинені у стані необхідної оборони, оскільки він цілеспрямованих і умисних ударів останній не наносив, лише відштовхував після її нападу, тому ОСОБА_7 має бути виправданий судом за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень та необережного ставлення до своїх дій та наслідків.

Звертають увагу на те, що судом не дано оцінку психічного ставлення ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення та неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_10 , що передувала конфлікту, зокрема його першочерговий напад із битою на обвинувачених та свідка ОСОБА_13 , яким спричинені тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи.

Вказують також про безпідставність стягнення на користь ОСОБА_10 6 000 грн. моральної шкоди, за відсутності її належного обґрунтування та без врахування неправомірної поведінки останнього. На думку апелянтів, з урахуванням обставин провадження, моральна шкода стягненню з обвинувачених не підлягає.

Крім того, просять повторно дослідити обставини, встановлені в ході розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі представник потерпілих порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через не відповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого та особам обвинувачених внаслідок м`якості, просить ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим та засудити: ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, а на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладанням обов`язків, передбачених п. 2-4 ст. 76 КК України; ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт. Крім того, просить задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 1 343 грн. 26 коп. матеріальної шкоди та 34 800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50 120 грн. 99 коп. матеріальної шкоди та 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь ОСОБА_12 34 800 грн. моральної шкоди.

Зазначає, що обвинувачені мали умисел на нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, в тому числі, і заздалегідь підготовленою битою, яка в подальшому 20.10.2016 була добровільно видана ОСОБА_7 . Також, останнім з прямим умислом спрямованим на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень нанесені легкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_12 .

Звертає увагу на те, що і до сьогоднішнього часу зі сторони обвинувачених щодо потерпілого ОСОБА_10 чиниться психологічний тиск. Обвинувачені безпідставно і надумано скаржаться в правоохоронні органи на протиправну поведінку потерпілого, з метою тиску на нього.

Крім того, вказує на те, що обвинувачені винуватість у вчиненому не визнали, не покаялись, більш того, продовжують вчиняти протиправні і насильницькі дії щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

На думку потерпілих та їх представника, винуватість обвинувачених в інкримінованих ним злочинах доведена повністю зібраними в провадженні доказами.

Також, представник акцентує увагу на застосування щодо обвинувачених закону, який не підлягає застосуванню, зокрема до ОСОБА_7 не підлягає застосуванню п. «в» ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 22.12.2016, оскільки він дітей не має, як того вимагає дана норма. Крім того, як того вимагає Закон захисником не подано в його інтересах письмове клопотання про застосування акту амністії, а сам обвинувачений не дав згоди ні усної, ні письмової на його застосування. Звертає також увагу на невірність застосування судом першої інстанції положень ч. 2 ст. 86 КК України.

Щодо допущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначає, що вирок суду містить лише посилання на докази, якими доведено винуватість обвинувачених та не містить їх аналізу, як того вимагає ст. 374 КПК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990.

Повторно звертає увагу на те, що обвинувачені винуватість у вчиненому не визнали, не допомогли потерпілим матеріально під час їх лікування в закладі охорони здоров`я, більш того, звинуватили ОСОБА_10 в нападі

Щодо заявлених вимог про відшкодування понесеної внаслідок незаконних дій обвинувачених шкоди зазначає, що заподіяна матеріальна шкода підтверджується чеками та фіскальними чеками на придбання ліків, а результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 переніс значний психоемоційний стресс, який супроводжувався почуттям розгубленості та страху, адже від нанесених битою ударів міг загингути на очах дружини і дітей. На думку представника, злочинні дії обвинувачених нанесли потерпілим непоправної моральної шкоди, адже вони назавжди втратили повноцінне життя. При цьому, додаткових моральних страждань ОСОБА_10 було завдано небажанням обвинувачених визнати винуватість у вчиненому, покаятися і допомогти в лікуванні після отриманих ушкоджень. У зв`язку з отриманою травмою голови потерпілий не може повноцінно спати, часто прокидається посеред ночі від головного болю, а через порушення сну не може повноцінно відпочити. Через погіршення стану здоров`я, потерпілий часто відвідує заклади охорони здоров`я та пункти аптек, що унеможливлює приділяти достатньо часу сім`ї.

В ході апеляційного розгляду апелянт просить повторно дослідити відеозаписи з камери відеоспостереження та аудіозапис судового засідання в частині надання згоди обвинуваченого про застосування до нього акта амністії.

На апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення, які зводяться до її необґрунтованості.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_12 , що, з огляду на присутність в судовому засіданні її представника адвоката ОСОБА_11 та відсутність клопотань про відкладення справи розглядом, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисника адвоката ОСОБА_9 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги представника потерпілих, потерпілого ОСОБА_10 , та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 про задоволення внесеної ними апеляційної скарги, та безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, міркування прокурора про законність, та обгрунтованість вироку суду першої інстанції, та відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 до задоволення не належать, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено, що висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Так, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винуватість в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що того дня, коли його дружина з дитиною гуляли надворі, в їх напрямку поїхав ОСОБА_10 , який перегородив дорогу їм дорогу. Початку конфлікту він не бачив, а підбіг вже тоді, коли почали бити ОСОБА_8 та отримав удар по кисті. Під час сутички він намагався вихопити биту але йому це не вдавалося. Щоб збити агресію він почав наносити удари, бив по стегнах ОСОБА_10 та раптом відчув біль від нападу на нього ОСОБА_12 , яку він відштовхнув два рази, оскільки остання постійно на нього нападала. Тоді він вихопив биту та наніс до чотирьох непрямих ударів, після чого вкотре відштовхнув ОСОБА_12 . Коли він повернувся до батька, той тримав матір і в цей час отримав удар по спині. Під час сутички ОСОБА_10 погрожував, що повбиває, вигукував образи, намагався вилізти із машини, щось шукав, наносив удари у відповідь. Свої дії оцінює як такі, що спрямовані на припинення конфлікту та на захист батька і матері. Внаслідок сутички в нього напухла кисть, мав синці і подряпини на шиї, а у батька була розірвана сорочка і розбиті окуляри.

Крім того, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 показав, що того дня між 15-16 год., коли він з ОСОБА_7 косили траву, з двору виїхав ОСОБА_10 і поїхав прямо. Незадовго до цього вони провели невістку прогулятися. ОСОБА_10 нагнав невістку і перегородив їй дорогу. Тоді він гукнув свою дружину, щоб вона пішла і подивилася, що відбувається. ОСОБА_10 помітив, що дружина біжить на поміч і поїхав. Коли побачив, що ОСОБА_10 під`їжджає, хотів підійти і поговорити, але той наніс йому два удари битою. Почалася сутичка, він вихопив биту, але в цей час ОСОБА_7 кинувся на допомогу, вхопив биту ззаду і він її випустив, внаслідок чого ОСОБА_10 вдарив сина битою по руці і тільки після цього син вирвав биту. ОСОБА_10 почав бити його ногами у груди, порвав теніску, кричав, що повбиває. ОСОБА_7 його вдарив і в цей час з`явилася ОСОБА_12 , а потім і його дружина ОСОБА_13 , якій ОСОБА_10 наніс три удари. Він забрав дружину і отримав удар у спину, а потім по обличчю, після чого йому стало зле. Жодного удару він ОСОБА_10 не наніс, непрямі удари наносив син щоб погасити агресію. ОСОБА_12 хапала ОСОБА_7 за шию, а тому він її відштовхнув. Внаслідок сутички в нього був струс мозку, мав місце біль у грудях, синці на обличчі, він проходив лікування на стаціонарі.

В апеляційній скарзі та при висловленні доводів щодо апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_7 не оспорював кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , піддавши сумніву, як і обвинувачений ОСОБА_8 , кваліфікацію дій за ст. 125 КК України.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 винуватості в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та ОСОБА_7 в умисному легкому тілесному ушкодженні, вона підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_10 , даними суду першої інстанції про те, що того дня, коли він повертався та під`їжджав задом до будинку, почув удар по машині. Згодом ОСОБА_8 почав його душити за шию, а ОСОБА_7 - наносити удари. ОСОБА_8 приніс биту і сказав ОСОБА_7 щоб той взяв її у нього і бив. У дзеркало заднього огляду він бачив як били його дружину. Ноги він тримав на педалях, з машини не виходив. ОСОБА_8 та його дружина ОСОБА_13 нанесли вдвох 15-20 ударів. ОСОБА_7 наносив удари битою по ногах, голові, хотів відірвати руки від керма. Під час сутички він втрачав свідомість. При цьому дружину ОСОБА_7 він по дорозі не перестрівав та жодних тілесних ушкоджень нікому під час сутички не спричиняв. Під час бійки йому з шиї зірвали золотий ланцюжок, який забрав ОСОБА_8 .

Показаннями потерпілої ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції про те, що з родиною ОСОБА_14 вони конфліктують тривалий час. Того дня, на прохання чоловіка, вона на двір винесла гроші і чула як ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обговорювали намір напасти на ОСОБА_10 . Під час сутички її чоловік ОСОБА_10 з машини не виходив. ОСОБА_7 вдарив її три рази, від чого вона двічі падала, а при другому падінні - вдарилася об машину. Биту дістав ОСОБА_8 з-під сорочки. Під час сутички вона бачила як ОСОБА_8 намагався витягти ОСОБА_10 з машини, а ОСОБА_7 в цей час наносив йому удари.

Показаннями допитаного судом в якості свідка ОСОБА_15 про те, що того дня він допомагав ОСОБА_10 , на подвір`ї. Коли у двір забігла старша донька ОСОБА_10 з криками, що її батька вбивають, він побачив бійку. Бачив ОСОБА_10 , який був у машині, а біля нього був ОСОБА_8 , який наносив йому удари. У ОСОБА_7 в руках була бита, однак звідки вона взялася, він не знає. ОСОБА_7 стояв обличчям до ОСОБА_12 та штовхнув її у груди, від чого вона впала на спину. Після цього, ОСОБА_7 почав бити ОСОБА_10 , який також відповідав ударами. Поки тривав конфлікт він викликав поліцію. Коли бійка закінчилася вони повернулися на подвір`я, ОСОБА_10 кульгав та мав кров на обличчі.

Як вбачається з показань допитаного місцевим судом свідка ОСОБА_16 , того дня він виконував на подвір`ї ОСОБА_10 будівельні роботи. Під час конфлікту він вийшов з подвір`я та бачив сутичку біля машини. Від штовханини впала ОСОБА_12 , яка до початку сутички була на подвір`ї. У кого була бита він не пам`ятає. Після бійки ОСОБА_10 кульгав, мав подряпини на обличчі і кров.

Відповідно до актів судово-медичного дослідження (обстеження) від 24.05.2016 № 05-8-01/187 та від 25.05.2016 № 05-8-01/201, виявлено наступні тілесні ушкодження, зокрема: у ОСОБА_12 у вигляді садна, синця лівого коліна, синця лівого плеча, які виникли від дії тупого предмета чи предметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; у ОСОБА_10 у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, садна, синця обличчя, травми правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синця правої ступні, синця правого стегна, обох гомілок, грудної клітки, які виникли від дії тупого предмету чи предметів і відносяться: травма правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці правого стегна, обох гомілок, грудної клітки до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно безпосередньо дослідженого місцевим судом висновку експерта від 10.06.2016 № 05-8-01/224, у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя; травма правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні; синці правого стегна, обох гомілок, грудної клітки. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено в термін, вказаний в постанові і відносяться: травма правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості у зв`язку з тривалим розладом здоров`я; травма голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; синці правого стегна, обох гомілок, грудної клітки до категорії легких тілесних ушкоджень. Травма голови у ОСОБА_10 виникла від дії не менше ніж двох ударів по голові тупим твердим предметом, синці лівої гомілки та грудної клітки - від дії тупих предметів. Конкретно встановити, яким саме не представляється можливим, через відсутність об`єктивних судово-медичних даних. Беручи до уваги характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 (травма правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні, синці правого стегна та правої гомілки), не виключається ймовірність їх виникнення від нанесення ударів тупим предметом продовгуватої форми (ймовірно бити). Враховуючи наявність ушкоджень на голові, правій ступні, правому стегні, обох гомілках, грудній клітці ОСОБА_10 , беручи до уваги відомі обставини справи, не виключається ймовірність їх виникнення за обставин, які зафіксовані на диску з камери відеоспостереження та у протоколі огляду диска.

Згідно безпосередньо дослідженого місцевим судом висновку експерта від 10.06.2016 № 05-8-01/223, у ОСОБА_12 виявлено наступні тілесні ушкодження, зокрема: садна, синець лівого коліна, синці лівого плеча. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів не виключено в термін, вказаний в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи наявність ушкоджень на лівому коліні та лівому плечі у ОСОБА_12 , беручи до уваги відомі обставини справи, не виключається ймовірність їх виникнення за обставин, які зафіксовані на диску з камери відеоспостереження та у протоколі огляду диска.

За змістом дослідженого судом першої інстанції додаткового висновку експерта від 10.08.2016 № 05-8-01/268, у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, садном, синцем обличчя; травма правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки, синцем правої ступні; синці правого стегна, обох гомілок, грудної клітки. Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету чи предметів, не виключено при обставинах, які зафіксовані під час проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_10 . Не виключеною є можливість збереження здатності до самостійного руху ОСОБА_10 після отримання тілесного ушкодження у вигляді травми правої ступні з закритим переломом п`ятої плюсневої кістки.

Відповідно до додаткового висновку експерта від 10.08.2016 № 05-8-01/266, у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна, синця лівого коліна, синця лівого плеча, які виникли від дії тупого предмета чи предметів не виключено при обставинах, які зафіксовані при проведенні слідчого експерименту за її участю.

Згідно висновку експерта від 30.08.2016 № 05-8-01/305, у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна, синця лівого коліна, синця лівого плеча, які виникли від дії тупих предметів, не виключено в термін, вказаний в постанові і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи наявність ушкоджень на лівому коліні та лівому плечі у ОСОБА_12 , беручи до уваги відомі обставини справи, не виключається ймовірність їх виникнення за обставин, які зафіксовані на диску з камери відеоспостереження та у протоколі огляду диска. Вище вказані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, які зафіксовані при проведенні слідчого експерименту за її участю.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях підтверджується іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема даними:

- протоколів огляду предметів від 08.06.2016, якими зафіксовано огляд фотозображень з наявними синцями на обличчі, зокрема навколо правого ока у ОСОБА_10 та зображень руки ОСОБА_12 , на якій мається синець, та коліна, на якому маються садна та синець;

- протоколу огляду предмету від 08.06.2016, де зафіксовано огляд диску та перегляд наявних на ньому відеозаписів та фотозображень;

- протоколу слідчого експерименту від 09.08.2016 за участю потерпілого ОСОБА_10 , під час якого останній у присутності понятих розказав і показав як ОСОБА_7 і ОСОБА_8 спричинили йому тілесні ушкодження, ОСОБА_7 штовхав його дружину ОСОБА_12 , а ОСОБА_8 підібрав його золотий ланцюжок;

- протоколу слідчого експерименту від 09.08.2016 за участю потерпілої ОСОБА_12 , під час якого остання у присутності понятих розказала і показала як ОСОБА_7 і ОСОБА_8 наносили тілесні ушкодження її чоловікові ОСОБА_10 , як ОСОБА_7 хапав її за руки та кидав на землю і об автомобіль, потім штовхнув і наніс один удар долонею лівої руки по обличчю, а також як ОСОБА_8 підібрав золотий ланцюжок її чоловіка ОСОБА_10 та поклав собі до кишені.

Судом першої інстанції досліджено відеозапис з камери відеоспостереження, який містяться на компакт-диску DVD+R 16х, яким зафіксовано обставини подій, що мали місце 16.05.2016 та нанесення чоловікам схожим на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень особам, схожим на потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Крім того, оглянуто речовий доказ дерев`яну биту, добровільно видану 20.10.2016 ОСОБА_7 , яка постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження, кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України та безпідставність посилань обвинувачених щодо невідповідності встановлених судом першої інстанції фактичних обставин провадження і відсутність в їх діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України.

З метою перевірки наведених обвинуваченими доводів судом першої інстанції також допитано ряд свідків, зокрема:

- ОСОБА_13 , яка повідомила про напружені стосунки з сім`єю Молібог протягом тривалого часу, про те, що мають місце сварки, погрози та бійки. Крім того, показала, що в день чергового конфлікту ОСОБА_7 пішла з двору гуляти з дитиною, а ОСОБА_10 поїхав за нею. Вона бачила, що останній перегородив дорогу ОСОБА_7 та махав з салону автомобіля в її бік білою палкою. Вона з чоловіком почала кричати з цього приводу, після чого ОСОБА_10 поїхав. Коли вона повернулась до подвір`я, всі вже були побиті. Особисто їй ОСОБА_10 також наніс декілька ударів у груди, а ОСОБА_8 вдарив в спину. ОСОБА_10 наносив удари з автомобіля, бив руками, правою ногою у груди. Вона не бачила щоб ОСОБА_7 наносив удари потерпілому. Після конфлікту ОСОБА_7 забрав биту, а ОСОБА_8 поклали в лікарню;

- ОСОБА_7 про те, що сім`я ОСОБА_17 постійно їй погрожувала. В день конфлікту вона пішла гуляти з дитиною і, не дійшовши до дитячого майданчика, до неї під`їхав ОСОБА_10 , який почав її ображати, погрожувати та дістав биту. Коли ОСОБА_10 побачив, що до них наближається ОСОБА_7 , він поїхав. Очевидцем сутички вона не була, однак їй відомо, що внаслідок бійки ОСОБА_8 забрали до лікарні, а у ОСОБА_7 боліли груди і голова.

Крім того, за клопотанням сторони захисту досліджено письмові докази, а саме: висновок експерта від 12.10.2016 № 05-8-01/364 про наявність у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді забою м`яких тканин голови та грудної клітки, синців лівого надпліччя, лівого плеча, які виникли від дії тупого предмета (предметів), не виключено в термін, вказаний в постанові і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; висновок експерта від 15.09.2016 № 05-8-01/326, про наявність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді синця лівої кисті, садна черевної стінки, грудної клітки, які виникли від дії тупого предмету (предметів) не виключено в термін, вказаний в постанові і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; додатковий висновок експерта від 13.10.2016 № 05-8-01/368, згідно якого враховуючи наявність тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 (на лівій кисті, черевній стінці), даних матеріалів кримінального провадження (протокол проведення слідчого експерименту за участю

ОСОБА_7 ), вони могли виникнути в час та при обставинах, зафіксованих під час проведення слідчого експерименту за його участі; додатковий висновок експерта від 13.10.2016 № 05-8-01/371, згідно якого враховуючи дані судово-медичного обстеження ОСОБА_8 , дані матеріалів кримінального провадження (протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 ), дані тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах, на які вказував ОСОБА_8 при проведенні слідчого експерименту; висновок експерта від 08.06.2018 № 02-01/664 за результатами повторної судово-медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_8 мали місце ушкодження: травматичні набряки м`яких тканин тім`яної ділянки голови, спинки носа, грудної клітки, синці лівого надпліччя, лівого плеча, які виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в наданих на повторну судово-медичну експертизу медичних документах, тобто 16.05.2016 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_8 має місце захворювання хрящових частин ребер: хондроперіхондрит, запалення хрящових частин ребер, артрозні зміни груднини, однак загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження не повинно враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. У ОСОБА_13 мали місце ушкодження: травматичний набряк та крововилив м`яких тканин грудної клітки по передній поверхні, які виникли від дії тупих предметів (предмета), по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному в наданих на повторну судово-медичну експертизу медичних документах, тобто 16.05.2016 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У ОСОБА_13 має місце захворювання хрящових частин ребер: запнений хондроперіхондрит хрящових частин ребер (хвороба Ніцца) більше справа, однак загострення попередніх захворювань після заподіяння тілесного ушкодження не повинно враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Разом з цим, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені вище докази не спростовують встановлені фактичні обставини провадження та винуватість обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інкримінованих їм злочинах.

Наведеними вище доказами, зокрема даними відеозапису, показаннями потерпілих, свідків, висновками експерта, які були предметом ретельного дослідження та оцінки судом першої інстанції, не підтверджуються доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, оскільки з них чітко вбачається, що ОСОБА_8 наносив удари потерпілому ОСОБА_10 битою. Цими ж доказами спростовуються і посилання ОСОБА_7 про вчинення ним по відношенню до потерпілої ОСОБА_12 необережних дій у стані необхідної оборони, оскільки його дії носили цілеспрямований, агресивний та активний характер, тому підстав вважати, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, колегією суддів не встановлено.

Щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення, то колегія суддів звертає увагу на те, що в судовому засіданні судом першої інстанції встановлені обставини кримінального провадження з яких вбачається хто з обвинувачених, в які ділянки тіла і якими предметами наносили удари потерпілим та тілесні ушкодження отримані останніми від таких дій.

Колегією суддів також не встановлено підстав для повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, як про це просять апелянти, за відсутністю даних про те, що вони дослідженні судом першої інстанції не повністю, з порушенням КПК України, або нових доказів, які не були предметом дослідження місцевим судом.

Підстав вважати, що наведені у вироку і покладені в його основу докази не відповідають критеріям, передбаченим ст.ст. 85, 86 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченим виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України та правових позицій викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з врахуванням ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, даних про особу винуватих, які раніше не судимі, одружені та офіційно працевлаштовані, їх відношення до скоєного, при невстановленні обставин, що його пом`якшують та відсутності обставин, що його обтяжують, і обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 при призначенні покарання за кожен злочин окремо, в межах санкції відповідних частин статтей Особливої частини КК України, а щодо ОСОБА_8 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

На думку суду апеляційної інстанції, призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є справедливим, таким, що відповідатиме тяжкості вчиненого ними правопорушення, сприятиме виправленню обвинувачених та попередженню вчинення ними нових злочинів, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. З огляду на наведене, підстави вважати, що призначене обвинуваченим покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особам обвинувачених внаслідок м`якості, на чому акцентує увагу представник потерпілих, у колегії суддів відсутні.

Посилання суду першої інстанції про можливість звільненням ОСОБА_7 від відбування призначеного ч. 1 ст. 125 КК України покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності за вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, на думку колегії суддів, цілком узгоджується з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки з 16.05.2016, тобто з дня вчинення ним злочину, до ухвалення вироку минуло два роки.

Колегія суддів визнає такими, що суперечать вимогам чинного законодавства посилання представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 на безпідставність застосування щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України акту амністії.

Так, на думку апелянта, звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» може бути застосовано лише за наявності двох і більше дітей, яким не виповнилося 18 років.

Статтею 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 встановлено перелік осіб, до яких амністія не може бути застосована. Також визначено, що законом про амністію можуть бути визначені й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється. Такі додаткові категорії осіб, зокрема передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII передбачає можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_7 до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII. вчинено злочин невеликої тяжкості, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, приймаючи до уваги наявність в нього малолітньої дитини та відсутність відомостей про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з чим цілком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII конкретно не визначено кількість неповнолітніх дітей, наявність яких дає об`єктивну можливість для звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1, тому, за відсутності обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 № 1810-VIII, вважає достатнім наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 однієї малолітньої дитини, щодо якої він не позбавлений батьківських прав, для такого звільнення від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 122 КК України.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання представника потерпілих на порушення визначеної процедури звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, за відсутності в матеріалах кримінального провадження письмового клопотання про застосування акту амністії та згоди обвинуваченого про її застосування, оскільки таке клопотання, хоча і не письмове, заявлено стороною захисту в судових дебатах за відсутності будь-яких заперечень зі сторони обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, подібних заперечень не висловлено обвинуваченим ОСОБА_7 і в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільних позовів потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 про шкодування матеріальної та моральної шкоди, які вирішено з урахуванням положень ст.ст. 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України та роз`яснень наведених в постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вважаючи суми визначені судом до відшкодування моральної шкоди таким, що відповідають критеріям розумності і справедливості.

Щодо відшкодування потерпілим заподіяної обвинуваченими майнової шкоди, на що і в апеляційній скарзі наполягає представник потерпілих, на думку колегії суддів судом першої інстанції в її задоволенні обґрунтовано відмовлено, з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно обвинувального акта, незаконними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майнову шкоду потерпілим не спричинено, тому місцевий суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав вважати, що така шкода в розмірі 1 343 грн. 26 коп. та 50 120 грн. 99 коп. мала місце.

Крім того, колегія суддів погоджується з посиланнями суду першої інстанції на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір заподіяної майнової шкоди, в тому числі даних, які б підтверджували витрати понесені потерпілим ОСОБА_10 на придбання ліків, зокрема саме тих ліків, які дійсно призначались останньому у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Доводи обвинувачених щодо безпідставності стягнення на користь потерпілих заподіяної моральної шкоди, без врахування неправомірної поведінки ОСОБА_10 та без її підтвердження належними доказами, колегією суддів не приймаються, оскільки потерпілим незаконними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завданий фізичний біль та душевні страждання, викликані отриманими тілесними ушкодженнями та тимчасовою втратою нормальних життєвих зв`язків, тому, з огляду на положення ст.ст. 23, 1167 ЦПК України, вона має бути відшкодована у визначеному судом першої інстанції розмірі.

З огляду на наведене, розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування чи зміни відсутні, а тому апеляційні вимоги обвинувачених ОСОБА_7 .. ОСОБА_8 та представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін, а спільну апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий :

Судді :