УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/4429/17

Провадження №: 1-кс/755/1295/19

"20" березня 2019 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР за № 0004051, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого, у рамках вказаного кримінального провадження, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений Кримінальним процесуальним Кодексом України строк, оскільки після отримання суб`єктами оскарження її низки клопотань, що були подані, у порядку ст. 220 КПК України, останні, у строки регламентовані вказаною статтею зазначеного Кодексу, не розглянуто.

Також автор скарги порушує питання про поновлення строку оскарження визначеного ст. 304 КПК України на вказану бездіяльність слідчого, з огляду на його пропуск з поважних причин, а саме у світлі того, що скаргу подано у межах строків, бо жодних відповідей по цей день вона не отримала.

Тобто, фактично доводи зводяться до того, що бездіяльність не є строковою, а навпаки є триваючою, адже моментом завершення виконання такого обов`язку є винятково його виконання, бо така бездіяльність має лише початковий момент, однак не має кінцевого.

У письмовому зверненні від 20.03.2019 ОСОБА_3 указала, що просить поновити такий строк, так як вона не користується послугами професійного адвоката, є особою похилого віку, тож розуміє норми права, так як їх сприймає особисто, у силу цих обставин.

Позиція сторін

Сторони у судове засідання будучи повідомленими про нього, згідно положень ст. 135 КПК України, не прибули, ОСОБА_3 у зверненні від 20.03.2019 висловила позицію про розгляд скарги в її відсутність, тож слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 даного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті.

Встановлені обставини із посиланням на докази

У провадженні СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження унесене до ЄРДР за № 0004051.

31.03.2017 за вх. № П-1535 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 31.03.2017.

29.01.2018 за вх. № П-539 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 29.01.2018.

12.02.2018 за вх. № П-799 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 12.02.2018.

03.04.2018 за вх. № П-1850 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 03.04.2018.

27.08.2018 за вх. № П-4602 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 27.08.2018.

05.02.2019 за вх. № П-496 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 05.02.2019.

05.02.2019 за вх. № П-497 УП було отримано клопотання ОСОБА_3 від 05.02.2019.

Дані про розгляд цього звернення, на час розгляду скарги слідчим суддю, з матеріалів скарги та доданих до неї документів ОСОБА_3 , не установлені.

Також, ОСОБА_3 подано скаргу на не розгляд УП її клопотання від 07.11.2017, однак до скарги не долучено об`єктивних відомостей проте, що дійсно УП таке її звернення отримано, зокрема імовірну дату такого отримання.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

І. Щодо питання поновлення строку оскарження
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Як наслідок, виходячи з того, що концепція якості закону, зокрема пов`язана з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, а відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону», та у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, слід дійти висновку про дотримання вимог законодавства з даного питання, адже вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. Особа не може бути жертвою колій діючого законодавства, або ж системних змін законодавства у питанні підслідності через те, що національне законодавство припустило неоднозначне та множинне тлумачення прав та обов`язків осіб. Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, з урахуванням того, що національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для особи підхід.
ОСОБА_3 є пенсіонеркою та, як указує, в клопотанні від 20.03.2019 особою похилого віку, обставини наведені нею щодо розуміння норми права є дійсно складними так, як ВССУ з даного питання формував окреме узагальнення для суддів, а саме «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» не те, що для громадян, тож, слідчий суддя проаналізувавши питання доцільності та можливості поновлення строку оскарження визначеного ч. 1 ст. 304 КПК України, виходячи з положень ч. 1 ст. 117 даного Кодексу, через призму аргументів наведених у рішенні ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», вважає за необхідне його задовольнити та поновити такий строк, оскільки він був пропущений з поважних причин (саме цих), інші причини указані особою, як-то щодо порядку обрахування бездіяльності слідчий суддя не уважає дійсними у ракурсі наведеного знову ж таки указаного узагальнення.
ІІ. Щодо скарги по суті
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України,зокрема його ст. 220 КПК України, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Також Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод», Першого протоколу та протоколів 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (п. 1) Україна визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

У п. 33 Рішення ЄСПЛ у справі «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27.10.1993 року та у п. 38 Рішення ЄСПЛ у справі «Аnkel v. Switzerland» від 23.10.1996 року закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

У п. 134 Рішення ЄСПЛ «Генадій Науменко проти України», п. 168 рішення у справі «Айдин проти Туреччини», п. 75 «Афанасьєв проти України», п. 207 рішення у справі «Ічаба проти Швейцарії» та багатьох інших рішеннях ЄСПЛ встановлено, що засіб правового захисту відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод («Право на ефективний засіб правового захисту») повинен бути ефективним на практиці, як і в теорії, у тому сенсі, що користуванню засобами захисту не повинно чинитися перешкод діями або бездіяльністю органів влади держави.

У цьому випадку, як убачається з матеріалів провадження суб`єктом оскарження було отримано наведені клопотання особи, яка подала скаргу, однак, на цей час, у особи, що подала скаргу відомості про результати їх розгляду суб`єктом оскарження відсутні.

Суб`єкт оскарження будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, правом на надання письмових заперечень до суду, з зазначенням належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 84-86 КПК України, які б в той чи інший спосіб спростовували або ж підтверджували доводи особи, що подала скаргу, не скористався.

Що вказує на те, що, у цій справі, заявнику у користуванні засобами захисту чиняться перешкоди бездіяльністю органів влади держави, що є неприпустимим.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За таких обставини, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, які йому відомі, на час розгляду скарги, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню шляхом зобов`язання вчинити дію за клопотаннями від 31.03.2017 за вх. № П-1535 до УП, від 29.01.2018 за вх. № П-539 до УП, від 12.02.2018 за вх. № П-799 до УП, від 03.04.2018 за вх. № П-1850 до УП, від 27.08.2018 за вх. № П-4602 до УП, від 05.02.2019 за вх. № П-496 до УП, від 05.02.2019 за вх. № П-497 до УП, згідно ст. 220 КПК України, так як такий спосіб захисту порушених прав є єдино ефективним засобом юридичного захисту в національному органі у світлі норм ст. 307 даного Кодексу.

Що стосується скарги в частині клопотання від 07.11.2017, то у її задоволенні слід відмовити, так як не установлено «поза розумним сумнівом» факту його отримання УП та того, що ним (УП) його розгляду з порушенням строків передбачених ст. 220 КПК України.

З цих підстав слідчий суддя, керуючись ст.ст. 113-117, 220, 303-307, 369-372, 376 КПК України, постановив:

клопотання ОСОБА_3 про поновлення строку оскарження задовольнити.

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, який здійснює досудове розслідування у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0004051, вчинити одну з дій передбачених ст. 220 КПК України (клопотання задовольнити або відмовити у його задоволенні шляхом постановлення умотивованої постанови) за клопотаннями ОСОБА_3 від 31.03.2017 за вх. № П-1535 до УП від 31.03.2017, 29.01.2018 за вх. № П-539 до УП від 29.01.2018, 12.02.2018 за вх. № П-799 до УП від 12.02.2018, 03.04.2018 за вх. № П-1850 до УП від 03.04.2018, 27.08.2018 за вх. № П-4602 до УП від 27.08.2018, 05.02.2019 за вх. № П-496 до УП від 05.02.2019, 05.02.2019 за вх. № П-497 до УП від 05.02.2019, в строки визначені ст. 220 даного Кодексу та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді, суду про поновлення чи відмову в поновленні процесуального строку може бути оскаржена в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1