Ухвала
про залишення скарги без руху
13 березня 2019 року
м. Київ
справа № 242/2801/17
провадження № 51-1187 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 6 грудня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,
встановив:
До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга потерпілої ОСОБА_4 , в якій вона порушує питання про перегляд судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить змінити судові рішення та призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України (далі КК) у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням потерпілій ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) пунктів 4 і 5 ч. 2 передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Згідно із положеннями ч. 1 ст.436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;

- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.
Відповідно до вимог п.7 ч.1 ст.425 КПК, касаційну скаргу має право подати потерпілий у частині, що стосується його інтересів, але в межах вимог, заявлених ним в суді першої інстанції.
Згідно із положеннями частин 1 і 2 ст.437 КПК, суд касаційної інстанції не має права застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, а обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо вироку суду першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інший спосіб погіршити становище засудженого лише у разі, якщо з цих підстав касаційну скаргу подано потерпілим чи його представником.
Однак, як убачається зі змісту скарги, скаржниця вищевказаних вимог закону не дотрималася.
Так, потерпіла ОСОБА_4 подала скаргу на вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, у якій вимогу до суду касаційної інстанції ставить про зміну судових рішень та просить призначити ОСОБА_5 остаточне покарання за ч.3 ст.286 КК у виді 7 років позбавлення волі, оскільки призначене згідно з вироком суду покарання у виді 5 років позбавлення волі є м`яким та не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Крім того, як убачається з наданої копії вироку суду першої інстанції, потерпіла в судовому засіданні разом з своїм представником пояснили, що матеріальну шкоду обвинувачений відшкодував їй в повному обсязі, що з обвинуваченим укладено договір про добровільне відшкодування моральної шкоди, просили призначити ОСОБА_5 покарання не пов`язане з позбавленням волі.
На думку Суду, зазначена у скарзі вимога ОСОБА_4 не узгоджується з положеннями статей 425, 436, 437 КПК, тому скаржниці необхідно визначитися з вимогою щодо зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень зазначених норм КПК.
При цьому, у скарзі ОСОБА_4 також посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, але при цьому не вказала належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, зокрема, не зазначено, які саме порушення в даному провадженні допущені судами при постановленні судових рішень, та яким чином такі порушення перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні і обґрунтовані рішення.
При вирішенні питання про наявність визначених положеннями ст. 438 КПК підстав для скасування чи зміни судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою потерпілої ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду скаржницею має бути підтверджено, що нею не пропущено цього строку.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 16 квітня 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 6 грудня 2018 року щодо засудженого ОСОБА_5 , залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_6 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3 к