Житомирський апеляційний суд
Справа №280/198/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого на утриманні двох дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 09 лютого 2019 року до 09 квітня 2019 року та визначено заставу у межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 гривень, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Вказує, що підозрюваний не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування, чи вчиняти будь-які інші дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому вважає, що відносно нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Стверджує, що постановляючи ухвалу слідчий суддя належним чином не врахував особу підозрюваного, який має постійне місце реєстрації та проживання, проживає разом зі своєю матір`ю, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, під час проведення слідчих дій добровільно погодився на проведення слідчого експерименту та у повному обсязі повідомив про обставини вчинення кримінальних правопорушень.
В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий Коростишівського ВП ГУНП у Житомирській області майор поліції ОСОБА_9 звернулась до Коростишівського районного суду з клопотанням, в якому просила застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Обґрунтовуючи клопотання вказала, що у провадженні Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000080 від 04.02.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 04 лютого 2019 року близько 02:43 год. ОСОБА_8 перебував на території ФОП « ОСОБА_10 » за адресою АДРЕСА_2 , де вживав спиртні напої із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . В цей час та місці у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на вчинення таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 користуючись тим, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в стані алкогольного сп`яніння, вийшов з приміщення, де вживали спиртні напої та шляхом підбору ключа відчинив металопластикові двері до приміщення офісу. Перебуваючи в приміщенні офісу, ОСОБА_8 упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, почав шукати цінне майно з метою його викрадення.

У вказаний час та місці, за вказаних обставин, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , користуючись відсутністю сторонніх осіб та впевнившись, що за його суспільно-небезпечними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, діючи умисно, переслідуючи мету незаконного збагачення, таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: клавіатуру торгової марки «MERLION», вартістю 300 гривень; монітор торгової марки «Samsung S19F350H», вартістю 5000 гривень; Wi-Fi роутер/модем TP - LINK TD-W8901N, вартістю 530 гривень; радіоприймач торгової марки «COLON» моделі RX - 882, вартістю 310 гривень; системний блок торгової марки «Asus», вартістю 5199 гривень; оптичну мишку, вартістю 119 гривень; безперебійний блок живлення, вартістю 1200 гривень; принтер торгової марки «Canon», вартістю 5 000 гривень.

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_8 місце злочину залишив, викрадене майно привласнив та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 17 578 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи повторно, ОСОБА_8 06.02.2019, близько 02 год. 30 хв., проходив по вул.Героїв Небесної Сотні в м. Коростишів. В цей час та місці у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи повторно, ОСОБА_8 зайшов на територію за адресою АДРЕСА_3 , де на площадці біля СТО ФОП ОСОБА_13 помітив автомобіль марки ВАЗ-212140, р.н. НОМЕР_1 , який перебував у використанні ОСОБА_14 та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перебуває у власності ТЗОВ «Ідея Лізинг». В цей день, час та місці у ОСОБА_8 , який побачив вказаний автомобіль, виник злочинний умисел на незаконне заволодіння останнім.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно ОСОБА_8 , 06.02.2019 року близько 03 год., підійшов до вказаного автомобіля, відчинив дверцята, які були незамкнені, сів за кермо та за допомогою ключів, які знаходились в замку запалювання, завів двигун, після чого почав рух, тим самим незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: автомобілем марки ВАЗ-212140 р.н. НОМЕР_1 . Після цього, ОСОБА_8 на вказаному автомобілі поїхав до м. Київ.

10.02.2019 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Оцінивши в сукупності дані про особу підозрюваного, який офіційно не працює та не має будь-якого джерела прибутку, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , а також дані, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги з наведених в ній мотивів, міркування прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , слідчим суддею в повній мірі враховані вимоги ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею було встановлено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 двох умисних тяжких злочинів.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, підтверджується зібраними доказами: протоколом огляду місця події від 04.02.2019 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом слідчого експерименту від 10.02.2019 року. Копії яких містяться в матеріалах клопотання слідчого.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Також, судом враховано особу підозрюваного ОСОБА_8 , який не працює, будь-якого джерела прибутку не має, кримінальні правопорушення, в яких підозрюється, вчинив у короткий проміжок часу, а тому має місце ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання.

Наявність ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків з метою змусити останніх змінити показання в частині непричетності його до інкримінованих кримінальних правопорушень обґрунтована тим, що на даний час проводяться слідчі дії, направлені на здобуття доказів по даним фактам, встановлення свідків подій злочинів.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальні правопорушення у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу останнього, обставин вчинення злочинів, прокурором та слідчим в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Зокрема, можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків.

Тому, є необґрунтованими посилання в апеляційній скарзі на те, що слідчим суддею не було проведено аналіз наявності всіх ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Враховуючи вищенаведене та, на підставі викладеного, доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов висновку щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Доводи апелянта про те, що до ОСОБА_8 може бути застосований більш м`який запобіжний захід, у виді особистого зобов`язання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено достатніх стримуючих факторів від порушень з боку підозрюваного своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Не наведено доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку підозрюваного в разі обрання йому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання і в апеляційній скарзі.

Зазначення апелянтом про те, що підозрюваний має постійне місце реєстрації та проживання, проживає разом зі своєю матір`ю, тобто має міцні соціальні зв`язки, а також те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, під час проведення слідчих дій добровільно погодився на проведення слідчого експерименту та у повному обсязі повідомив про обставини вчинення кримінальних правопорушень, не може свідчити про те, що останній не буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та не виключає можливості вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, в засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_8 повідомив, що він не має паспорта та не має реєстрації.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть бути визнані колегією суддів достатніми для скасування оскаржуваного судового рішення, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_9 та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 09 лютого 2019 року до 09 квітня 2019 року та визначено заставу у межах 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 153680 гривень без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: