Номер провадження: 11-сс/813/409/19
Номер справи місцевого суду: 521/2439/19 1-кс/521/1572/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ВП Вокзалстанції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» - адвоката ОСОБА_7 , та представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000043 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року було задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та накладено арешт на майно, вилучене 07 лютого 2019 року під час обшуку в приміщеннях будівлі структурного підрозділу «Вокзал станції Одеса-Головна» ДП «Укрзалізниця», за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, будинок №2, із забороною власникам розпоряджатись та користуватись майном, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000043 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно його власникам.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді постановлена з недотримання норм кримінального процесуального закону, а саме:

-в судовому рішенні не зазначені правові підстави для арешту майна;

- в порушення вимог п.3 ч.1 ст.171 КПК України в ухвалі слідчого судді не зазначені відомості про особу, якій належить приміщення або особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться;

- обшук у приміщенні проводився в порушення вимог ч.3 ст.236 КПК України, а саме без оголошення ухвали про проведення обшуку.

Також на зазначену ухвалу слідчого судді, подав апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_8 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_9 , в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді постановлена з недотримання норм кримінального процесуального закону, а саме:

-слідчим суддею не враховано, що обшук було проведено в приміщеннях неіснуючого підприємства;

-досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні проводиться із порушеннями вимог ст.218 КПК України, оскільки юридична особа, в приміщеннях якої проводився обшук територіально розташована у Приморському районі м. Одеси;

- слідчий суддя в порушення вимог ч.3 ст.172 КПК України розглянув клопотання слідчого про арешт майна поза межами сімдесяти двох годинного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

На теперішній час слідчим відділом Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР №0000043 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

Дані відомості були внесені на підставі того, що 23 червня 2018 року до Одеської місцевої прокуратури №2 з ДЗЕ УЗЕ в Одеській області надійшло повідомлення ГО «Ми це Україна» про те, що посадові особи структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця» «Вокзал станції Одеса-Головна» здійснюють привласнення грошових коштів підприємства в особливо великих розмірах.

07 лютого 2019 року слідчим Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси був проведений обшук за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, будинок №2, під час якого було виявлено та вилучено речі та документи, які за твердженням слідчого, мають значення для кримінального провадження №0000043.

В подальшому оскаржуваною ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року був накладений арешт на вилучене під час обшуку майно. Висновки даного судового рішення обґрунтовані тим, що в ході розгляду клопотання про накладення арешту була доведена наявність правової підстави для арешту майна у виді сукупності об`єктивних даних та розумних підозр вважати вилучене майно речовим доказом злочину.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з такими висновками слідчого судді.

Так, в мотивувальній частині клопотання слідчого про арешт майна міститься посилання на те, що в діях посадових осіб структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця» «Вокзал станції Одеса-Головна» наявні ознаки злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, попередня кваліфікація вказана, як привласнення, розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинені за попередньою змовою в особливо великих розмірах.

При цьому, крім переліку службових осіб структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця» «Вокзал станції Одеса-Головна», в даному клопотанні взагалі відсутнє будь-яке зазначення щодо дій вказаних службових осіб, які розкривають об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

В клопотанні необґрунтовано та прокурором під час апеляційного розгляду не доведено яким чином органом досудового розслідування встановлений особливо великий розмір привласнення або розтрати чужого майна, хоча це є важливою обставиною, що підлягає доказуванню під час досудового розслідування, оскільки безпосередньо впливає на кваліфікацію злочину і відповідно до положень ст.12 КК України обумовлює тяжкість злочину, а отже обґрунтованість такої кваліфікаційної ознаки являється необхідним в даному випадку для вирішення питання щодо застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, яке суттєво обмежує право власності особи.

Апеляційний суд також приймає до уваги пояснення прокурора, надані в судовому засіданні, якими прокурор зазначив про можливу іншу правову кваліфікацію у кримінальному провадження №0000043 в подальшому. Також прокурор на зміг пояснити в чому виразилася об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме дії службових осіб полягали в привласненні чужого майна чи його розтраті або шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та розмір завданих збитків в результаті, нібито, вчиненого злочину, що відповідають його кваліфікації саме за частино 5 ст.191 КК України, як вчинені в особливо великих розмірах.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що існує обґрунтована підозра вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, за відсутності чіткого формулювання підозри щодо наявності ознак складу злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, та відсутності викладення обставин, які були встановлені в ході досудового розслідування та становлять об`єктивну сторону зазначеного злочину або наявності розумних підозр щодо конкретних обставин вчинення злочину, апеляційний суд позбавлений можливості встановити правові підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.
В матеріалах провадження за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно відсутні будь-які інші докази вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а тому відсутні відповідні та достатні підстави вважати виправданим застосування заходу у виді накладення арешту на майно.

В клопотанні слідчого про накладення арешту та оскаржуваній ухвалі слідчого судді також відсутнє обгрунтування того, за якими критеріями, передбаченими ст.98 КПК України, вилучені речі та документи відносяться до речових доказів у кримінальному провадженні №0000043. Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

В кожному випадку слідчий, прокурор мають зазначити, яким конкретно критеріям відповідає майно, щодо якого заявлено клопотання про накладення арешту: чи воно являлося предметом, знаряддям вчинення злочину, чи воно зберегло на собі його сліди, тощо з наведенням відповідних обґрунтувань такого твердження.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.
Також апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000043 з порушенням вимог ст.218 КПК України, якими визначається місце проведення досудового розслідування.

Так, відповідно до клопотання про накладення арешт досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, проводиться щодо дій посадових осіб структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця» - «Вокзал станції Одеса-Головна». Враховуючи наявність підозри щодо вчинення злочинних дій шляхом зловживання службовими особами своїм службовим становищем за відсутності інших відомостей щодо можливого місця вчинення даного злочину, місцем вчинення злочину являється місце роботи зазначених осіб місце розташування структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця»-«Вокзал станції Одеса-Головна», яке територіально розташоване в Приморському районі м.Одеси.

Таким чином, згідно з приписами ч.1 ст.218 КПК України досудове розслідування має здійснюватися слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться Приморський район м.Одеси.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що арештоване майно речі та документи, що були вилучені 07 лютого 2019 року під час обшуку в приміщеннях будівлі ВП Вокзалстанції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, 2, за відсутності належного обґрунтування не може бути визнане речовим доказом у кримінальному провадженні №0000043 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а отже у вказаному кримінальному провадженні відсутні підстави, передбачені ст.170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційних скарг представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про відсутність підстав для накладення арешту на вилучене майно, а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги представника ВП Вокзалстанції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» - адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області та накладено арешт на майно, вилучене 07 лютого 2019 року під час обшуку в приміщеннях будівлі структурного підрозділу ДП «Укрзалізниця» - «Вокзал станції Одеса-Головна», за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, будинок №2, із забороною власникам розпоряджатись та користуватись майном, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000043 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 про накладення арешту на майно та документи, вилучені під час обшуку 07 лютого 2019 року в ВП Вокзалстанції «Одеса-Головна» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» за адресою: м. Одеса, площа Привокзальна, 2.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3