Справа № 462/2700/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/527/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків, Бережанського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , -

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
представника цивільного позивача ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили, з часу фактичного звернення вироку до виконання.

Вирішено питання з цивільними позовами, речовими доказами, та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 02 січня 2018 року близько 19 год., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 (реєстрація Республіки Польща), та рухаючись на вул. Городоцькій у м.Львові, навпроти будинку № 212, у напрямку до виїзду з м.Львова, порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна дистанція», «безпечний інтервал», «безпечна швидкість»); Розділу 2 п.п. 2.3 (підпунктів «б», «д»), 2.9 (а); Розділу 12 п.п. 12.1; Розділу 13 п.п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно з висновком судово-медичної експертизи №28/18 від 19.01.2018 року у крові ОСОБА_7 виявлено 1,05 проміле етанолу), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на її зміну, під час руху не вибрав безпечної швидкості, не урахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати зазначеним автомобілем, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме не дотримався безпечної дистанції та інтервалу до попутного автомобіля марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який в цей момент почав зменшувати швидкість, так як мав намір здійснити поворот праворуч у дозволеному місці проїзної частини дороги, що призвело до попутного зіткнення між зазначеними транспортними засобами. Після цього, автомобіль «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав на крайню ліву смугу зустрічного напрямку руху, по якій в цей момент в напрямку до центральної частини м.Львова рухався автомобіль марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , в результаті чого відбулось зіткнення між даними транспортними засобами. В подальшому, автомобіль марки «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_14 , який в цей момент рухався попутно з автомобілем марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_13 , в крайній лівій смузі руху в напрямку до центральної частини м.Львова, тобто позаду такого, зіткнувся з зазначеним автомобілем, після чого відбулось зіткнення автомобіля марки «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із автомобілем марки «Газ 2705», реєстраційний номер НОМЕР_5 , (карета швидкої допомоги), який в цей момент перебував у нерухомому стані у крайній праві смузі руху в напрямку до центральної частини м.Львова. В результаті вищевказаного, водій автомобіля «ВАЗ 2109», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 перебуваючи у реанімаційному відділення 8-ї МКЛ від отриманих травм ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 8/18 від 23.02.2018 року, ОСОБА_13 отримав наступні тілесні ушкодження: закриті переломи 7,8,9,10,11 ребер справа, 3,4.5,6,7,8 ребер зліва, забій-розрив обидвох легень з поступленням крові та повітря у плевральні порожнини, забій серця; розрив брижі тонкого та товстого кишківника з ушкодженням серозної оболонки товстого кишківника, внутрічеревна кровотеча; забій лівої нирки; переломи обидвох лонних та сідничних кісток, перелому даху лівої вертлюгової западини, розрив правого крижово-клубового зчленування; масивна внутрітазова та заочеревинна гематоми; відкритий перелом лівої стегнової кістки; закритий переломо-звих кісток правого передпліччя; закритий перелом правої п`яти; рана на обличчі; множинні синці на руках, грудній клітці та ногах. Всі ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитися 02 січня 2018 року в момент дорожньо-транспортної пригоди, стали причиною смерті та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. Причиною смерті гр. ОСОБА_13 стала травма тіла у вигляді множинних переломів ребер зліва та справа із забоєм-розривом обидвох легень, забоєм серця, поступленням крові та повітря у плевральні порожнини; розриву брижі тонкого та товстого кишківника з внутрічеревною кровотечею; множинних переломів кісток тазу з внутрітазовою та за очеревинною кровотечею, відкритого перелому лівої стегнової кістки. Травма ускладнилась гнійним запаленням кишківника, легень та бронхів, призвела до загальної інтоксикації організму та поліорганної недостатності.
Не погоджуючись з даним вироком, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року змінити та із застосуванням ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував ряд пом`якшуючих обставин, а саме те, що обвинуваченим повністю відшкодовано завдані збитки потерпілим та цивільним позивачам, які не мають до нього жодних претензій, обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, є єдиним годувальником сім`ї, проте внаслідок отриманих від ДТП тілесних ушкоджень не має змоги на даний час працювати та утримувати сім`ю.

На його переконання, оскаржуваний вирок є незаконним і підлягає до зміни у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого, оскільки таке є явно несправедливим з точки зору його суворості і підлягає пом`якшенню.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, думку потерпілого ОСОБА_10 , який є батьком загиблого в ДТП ОСОБА_13 , та зазначив, що внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди залишилися сиротами двоє онуків, та обвинувачений має нести покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.
Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, що ніким не оспорюються.

Частинами першою та другою ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті, не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував характер і тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних наслідків, спосіб вчинення злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, на час вчинення кримінального правопорушення не був офіційно працевлаштованим, на утриманні має двох малолітніх дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внаслідок ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння, внаслідок чого є інвалідом ІІ групи, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, думки потерпілих та цивільних позивачів щодо призначення покарання, відсутність у справі обставин, що пом`якшують покарання, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину особою у стані алкогольного сп`яніння, та визнав неможливим призначення покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, з чим й погоджується колегія суддів апеляційного суду.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, підстав вважати, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через тяжкість покарання, немає.

З аналізу норм ст.75 КК України вбачається, що призначення звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, за змістом ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України може мати місце лише за наявності передбачених законом передумов і є правом, а не обов`язком суду.

На переконання колегії суддів, ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається захисник, як на підставу застосування ст. 75 КК України, зважаючи на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок злочину потерпілий помер, враховуються при визначенні виду й міри покарання, однак такі у своїй сукупності не є безумовною підставою для застосування ст. 75 КК України.

З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак доводи апеляційної скарги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4