Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/9813/15-к
Провадження № 1-кп/644/45/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2019 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

Законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,

Обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Орджонікідзевському районному суді м.Харкова кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.01.2014 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Андріївка, Балаклійського району Харківської області, громадянина України, одруженого, середньо-спеціальна освіта, раніше не судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , що фактично проживає АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч.2 ст.125, ч.2 ст.162 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 порушив вимоги статей 3, 19, 28, 30 Конституції України, якими передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, і передбачені Конституцією та законами України; ніхто не може бути підданий жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду, за наступних обставин.

20 грудня 2013 року, близько 23:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно знаходячись у коридорі за адресою: АДРЕСА_3 , на правомірні вимоги ОСОБА_11 покинути її помешкання не відреагував, та діючи умисно, з метою подолати волю останньої до супротиву його неправомірним діям та спричинення шкоди її здоров`ю, умисно наніс їй декілька ударів руками по тулубу, обличчю та голові, чим згідно з висновком судово-медичної експертизи № 614-е від 31.03.2014 року спричинив наступні тілесні ушкодження - закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з синцями у лівій параорбітальній ділянці та в лівій величній ділянці, та синці на тулубі.

За ступенем тяжкості, спричинена ОСОБА_11 закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з синцями у лівій параорбітальній ділянці та в лівій величній ділянці, належить до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, а синці на тулубі належать до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_9 , діючи умисно, незаконно спричинив ОСОБА_11 легке тілесне ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 , кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я.

Крім цього, 20 грудня 2013 року, близько 23:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в тамбурі першого під`їзду будинку АДРЕСА_4 , діючи умисно, з мотивів проникнення у найближче приміщення з метою перебування у ньому та відпочинку, почав голосно стукати кулаками у вхідні двері квартири АДРЕСА_5 , де була зареєстрована та проживала раніше не знайома йому ОСОБА_11 , 1929 року народження. Коли ОСОБА_11 відкрила двері, остання внаслідок свого похилого віку, помилково ідентифікувала особу ОСОБА_9 , як близьку особу, та відчинила їх та впустила його до коридору своєї квартири. Через деякий незначний проміжок часу, ОСОБА_11 з`ясувала у ОСОБА_9 його особу та вимагала останнього покинути її квартиру. Проте, ОСОБА_9 , грубо нехтуючи вищевказаними положеннями Конституції, із застосуванням фізичного насильства, подолавши волю ОСОБА_11 до супротиву, пройшов до кімнати квартири, де перебував близько однієї години та вільно пересувався, при цьому на вимоги ОСОБА_11 покинути її житло не реагував.

Противоправні дії ОСОБА_9 були припинені працівниками Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, які прибули за викликом на місце події приблизно о 00:00 годин 21 грудня 2013 року.

Таким чином, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_9 грубо порушив гарантоване ст. 30 Конституцією України право ОСОБА_11 на недоторканність її житла - та перебуваючи за адресую: АДРЕСА_3 , незаконно із застосуванням насильства вчинив дії що порушують недоторканість житла громадян.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 , кваліфіковані за ч.2 ст.162 КК України, як дії, що порушують недоторканість житла громадян, із застосуванням насильства.

В судовому засідання обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у відповідності до ч.1 ст.49 КК України, оскільки строки для притягнення до відповідальності закінчились, подав письмове клопотання та просив завершити розгляд справи, закривши провадження у справі. В судовому засіданні обвинувачений суду пояснив, що його позиція не змінилась, свою провину він не визнає, вважає, що відсутні докази на підтвердження його винуватості. Відповідно до вимог ч.8 ст.284 КПК України обвинувачений наполягав на закритті провадження та не просив продовжувати розгляд справи в загальному порядку, підстави закриття йому зрозумілі, також він розуміє, що у разі задоволення судом клопотання дане звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючим, таке рішення є добровільним.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Судом вислухано думку законного представника потерпілого за заявленим клопотанням, що погодився із думкою прокурора.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, згідно яких, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.8 ст.284 КПК України закриття провадження з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує. Обвинувачений заявив суду клопотання про закриття провадження, звільнення його від кримінальної відповідальності, йому було судом роз`яснено право наполягати на загальному порядку розгляду справи. Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості. Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України). Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому, закон не пов`язує можливість застосування правил ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається з обвинувального акту, за даними органу досудового розслідування кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 були вчинені ним 20.12.2013 року. ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності раніше не притягався, від досудового слідства та суду не ухилявся, вчинив інкриміновані злочини вперше, які згідно ст.12 КК України є злочинами невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі та середньої тяжкості, з моменту вчинення інкримінованих злочинів 20.12.2013 року пройшло п`ять років, звернувся до суду із даним клопотанням, та дав згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, вказуючи на розуміння наслідків цього закриття. Судом було з`ясовано думку законного представника потерпілого ОСОБА_8 щодо заявленого клопотання.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе клопотання задовольнити, провадження закрити та звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що згідно вимог Закону України про кримінальну відповідальність, лише у випадку, коли особа заперечує проти закриття справи з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України. В даному випадку, обвинувачений надав згоду на закриття провадження у справі та не наполягав на продовженні розгляду справи в загальному порядку. Судових витрат, речових доказів в рамках провадження немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.2 ст.125, ч.2 ст.162 КК України - закрити.

ОСОБА_10 звільнити від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125, ч.2 ст.162 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: суддя ОСОБА_1