Справа № 216/7171/18
Провадження № 1-кс/216/416/19
У Х В А Л А
про арешт майна

08.01.2019 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

власника майна ОСОБА_5 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 про арешт майна, у досудовому розслідуванню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002307 від 20.12.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.12.2018 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 про арешт майна.

Дане клопотання мотивоване тим, що В період часу з 21.30 год. 19.12.2018 по 02.00 год. 20.12.2018 у дворі багатоквартирного житлового будинку No24 по вул. Свято-Миколаївській в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, невстановлена особа, скориставшись тимчасовою відсутністю власника транспортного засобу , шляхом вільного доступу таємно незаконно заволоділа автомобілем «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого з місця вчинення злочину зникла на викраденому транспортному засобі, чим завдала потерпілому ОСОБА_5 матеріального збитку у великих розмірах. Вартість викраденого транспортного засобу та сума завданого збитку встановлюються.

20.12.2018 відомості про вказану подію були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002307 з попередньою кваліфікацією за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що зіткнення транспортних засобів було вчинений на автомобілі «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний автомобіль був вилучений під час огляду місця пригоди від 20.12.2018 року та на даний час зберігається на території майданчику для зберігання транспортних засобів Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно яке використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України заборона використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що на автомобілі «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , було скоєно дорожньо-транспортну пригоду та він сам по собі є речовим доказом. В ході досудового розслідування та судового провадження може виникнути необхідність провести експертизу об`єктом дослідження якої може бути даний автомобіль, провести за допомогою саме цього автомобіля слідчий експеримент, експертизи, чи інші слідчі дії, а використання даного автомобіля, його ремонт, відчуження можуть приховати сліди кримінального правопорушення які маються на автомобілі.

Також, не виключена можливість умисного відновлення пошкодженого автомобіля з метою приховування слідів кримінального правопорушення особою, яка підозрюється у вчиненні злочину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131-132, 170-171, 236 КПК України, слідчий просив клопотання задовольнити.

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав частково.

Власник майна ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання.

Перевіривши додані до клопотання матеріали, беручи до уваги зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності з п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно яке використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегло на собі його сліди.

У відповідності до ч.1 ст. 170 КПК України «Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб».

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України «У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу».

Як вбачається з матеріалів, доданих до клопотання, зокрема з постанови слідчого СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 20.12.2018 року, транспортний засіб HONDA CR-V реєстраційний номер НОМЕР_2 , визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженню № 0002307. Однак в зазначеній постанові слідчим вказується, що «під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди слідчим вилучений автомобіль IVECO DAILY 50C15VH реєстраційний номер НОМЕР_3 », таким чином суду не зрозуміло чи вилучався автомобіль «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке відношення ДТП з автомобілем IVECO DAILY 50C15VH реєстраційний номер НОМЕР_3 , що був вилучений, має до викраденого транспортного засобу. Також у судовому засіданні всіма учасниками було вказано, що власник майна перебував на місці події під час складання протоколу огляду місця події 20.12.2018 року, однак у самому протоколі огляду він не зазначається. В клопотанні про накладення арешту слідчий зазначає такі обставини вчинення злочину як, незаконне заволодіння та викрадення автомобіля невстановленою особою, однак однією із підстав для накладення арешту вказує вчинення зіткнення транспортних засобів на автомобілі «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а другий транспортний засіб слідчий не зазначає взагалі, та вказує про наявність отримання автомобілем пошкоджень всупереч протоколу огляду місця події від 20.12.2018 року в якому зазначено, що автомобіль не має жодних видимих пошкоджень, таким чином суду не зрозуміло, які саме обставини були встановлені за участю автомобіля «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та які підстави для накладення арешту.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, про відсутність підстав для накладення арешту на рухоме майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на транспортний засіб «HONDA CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки слідчим не доведено підстав та мети для накладення арешту.

Обставини, викладені в клопотанні підтверджуються: копією витягу з ЄРДР №0002307 від 20.12.2018 року, копією постанови про визнання в якості речового доказу від 20.12.2018 року, копією протоколу огляду місця події від 20.12.2018 року.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1 цієї статті).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (частина 2цієї статті).
При цьому залежно від конкретної мети арешту майна передбачені відповідні підстави для накладення арешту у кожному випадку окремо (частини 3-6 цієї статті).
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина 11цієї статті).
Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «Смирнов проти Росії» від 07 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішенні в справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Європейський суд з прав людини встановив, що існування заборони на користування своїм майном являється непропорційним та непомірним тягарем для володільця, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод і свавільним обмеженням права власника на мирне володіння своїм майном.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Однак зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів випливає, що слідчим у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не зазначено конкретної підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Наведення слідчим у клопотанні лише положень КПК України щодо арешту майна, при цьому не в остаточній їх редакції, не свідчить про належне обґрунтування такого клопотання.

Європейський Суд з прав людини у справі "Свято-Михайлівської парафії проти України" (заява №77703/01) від 14 червня 2007 року в пункті 128 рішення зазначив, що "…в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією ( 995_004). Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання…"

На підставі викладеного, в задоволенні клопотання слід відмовити.

В зв`язку з вищевикладеним та керуючись ст.ст. 170-173 КПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_7 про арешт майна, у досудовому розслідуванню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002307 від 20.12.2018 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, - відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений та оголошений 10 січня 2019 року о 15.00 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1