Справа 556/1745/18
Номер провадження 1-кс/556/52/2019
У Х В А Л А
про задоволення скарги
20.02.2019 року.

Слідчий суддя Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника скаржника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого з приводу неповернення тимчасово вилученого майна, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернулася до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на дії слідчого Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП у Рівненській області з приводу неповернення автомобіля.
В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, викладене в скарзі, просив задовольнити її у повному обсязі та пояснив, що автомобіль «ІVЕСО», реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_5 .. 04.12.2018 року автомобіль було вилучено та поміщено на штрафмайданчик Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП у Рівненській області у межах розслідування кримінального провадження. Оскільки тимчасово вилучене майно, на яке не накладено арешт, підлягає поверненню власнику, просив повернути вилучений транспортний засіб.

Прокурор не заперечив проти задоволення вказаної скарги, надавши відповідні пояснення.

Заслухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
04.11.2018 року до ЄРДР внесено відомості під №0000513 за ч.2 ст.289 КК України.
04 грудня 2018 року під час огляду місця події на ділянці проїжджої частини за адресою: м. Луцьк, вул. Карпенка-Карого, 29, працівниками СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області було тимчасово вилучено автомобіль марки «ІVЕСО», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 4 складові частини кузова транспортного засобу без будь-яких маркувальних позначень, які знаходилися в кузові вищевказаного автомобіля, ключ чорного кольору з маркувальним позначенням « НОМЕР_2 », свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , з місця події автомобіль було поміщено для зберігання на територію штрафмайданчика Володимирецького відділення поліції Вараського ВП ГУНП у Рівненській області.

У ст.167 КПК зазначається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.
Разом з тим, на підставі наданих суду письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_5 є законним володільцем транспортного засобу, ОСОБА_5 або будь-якій іншій особі підозра у даному кримінальному провадженні не пред`являлась, арешт на тимчасово вилучене майно не накладався.
Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що автомобіль не перебуває під арештом, і відносно нього не встановлено будь-яких інших обмежень, підстав для відмови в поверненні власнику вилученого майна на зберігання суд не вбачає.
Подібний висновок суду ґрунтується також і на положеннях міжнародних договорів, які є частиною кримінально-процесуального законодавства України.
Так, у відповідності до ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема в справах «Стретч проти Сполученого Королівства» (24.06.2003 року), «Спорронг і Леннрот проти Швеції» (23.09.1982 року), «Гаші проти Хорватії» (13.12.2007 року), визначено критерії оцінки сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:
чи вважається втручання законним;
чи має воно суспільний, публічний інтерес;
чи вважається такий захід пропорційним до визначених цілей.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави, пов`язаними з утручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Отже, ст.1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовуються.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні мету вилучення автомобіля досягнуто, доказів вчинення ОСОБА_5 будь-яких протиправних дій не здобуто, крім того, державний орган з об`єктивних причин не спроможний забезпечити належне зберігання та схоронність вилученого майна, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно підлягає поверненню, а скарга ОСОБА_5 задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 100, 167, 303, 307, КПК України, слідчий суддя,-
п о с т а н о в и в:
Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_6 , чи іншого уповноваженого ним працівника Володимирецького ВП Вараського ВП ГУНП в Рівненській області повернути ОСОБА_5 або її представнику автомобіль марки «ІVЕСО» білого кольору, типу фургон, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1