Провадження № 1-кс/201/8039/2018
УХВАЛА

29 грудня 2018 року м.Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровський області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003180 від 20.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згідно якого слідчий просить накласти арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», чорного кольору, д/н НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 , з метою не допущення переховування, забезпечення схоронності спірного майна, чи уникнення пошкодження предмету злочинного посягання у кримінальному провадженню.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 20.12.2018 року вищевказані відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003180 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.1 КК України.

Під час досудового розслідування, було допитано в якості потерпілого, гр. ОСОБА_5 , який пояснив, що у 2016 році він придбав легковий автомобіль марки «Porsche Cayenne», чорного кольору, д/н НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 .

Вказаний автомобіль, через сімейні обставини, ОСОБА_5 оформив на свою знайому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 . Однак всі витрати по утриманню автомобіля ніс потерпілий ОСОБА_5 , так як являвся фактичним і постійним власником, що ОСОБА_6 ніколи не було оскаржено. Обидва комплекти ключів, технічний паспорт і всі документи на автомобіль та сам автомобіль знаходилися завжди у потерпілого. ОСОБА_6 ніякого відношенню до автомобіля не мала.

19.12.2018 року, потерпілому ОСОБА_5 стало відомо від працівників поліцій, що 18.10.2018 року ОСОБА_6 надала генеральну довіреність на гр. ОСОБА_7 , від якого вона отримала за цей автомобіль грошові кошти.

Весь цей час, листопад-грудень поточного року автомобіль знаходився в користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у місті Дніпро. Ніхто цю машину не оглядав і не оцінював, і ніяких інших дій необхідних для продажу автомобіля не здійснювалося. Також ніхто не приходив і не представлявся новим власником автомобіля, технічний паспорт і два комплекти ключів від автомобіля весь час перебували у потерпілого ОСОБА_5 , як у фактичного власника автомобіля.

Допитані в якості свідка гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 яка в своїх показах пояснила наступне: З грудня 2016 року по липень 2018 року свідок працювала у автомагазині «Шарлота», який розташований по пр. Майнуловському, 19, вона працювала на посаді менеджера. Директором цього магазину були ОСОБА_8 , але це документально, а обов`язки директора виконував її чоловік ОСОБА_5 . ОСОБА_10 і його дружину ОСОБА_11 свідок знає вже протягом 15 років, так як весь цей час ОСОБА_10 паралельно з автомагазином займався продажом легкових автомобілів. Приблизно років 15 назад ОСОБА_10 продав свідкові автомобіль і з того часу вони почали спілкуватися та підтримували дружні відносини.

В березні місяці 2017 року до свідка звернувся ОСОБА_5 , який попросив у неї допомоги, а саме йому потрібна була людина (з близького коло друзів або родичів) на яку він би зареєстрував свій новокуплений автомобіль «Порш Каен», так як він у той час на себе його зареєструвати не міг, бо йому потрібно було би сплатити пільги за покупки автомобіля, відсоток яких був великим та на ньому вже були зареєстровані декілька автомобілів. Свідок погодилася допомогти ОСОБА_10 та запропонувала йому свою подругу (яку остання знає все приблизно 15-16 років та вона у свідка користується довірою) ОСОБА_6 , яка не перебуває у шлюбі, дітей не має, мешкає з батьками за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого свідок поговорила з ОСОБА_12 та попросила, щоб вона допомогла їй та те, що треба формально (документально) зареєструвати на неї автомобіль який належить ОСОБА_5 , вона погодилася, свідок сказала ОСОБА_13 , що їй не треба нікуди їхати, від неї потрібен лише оригінал паспорту та оригінал коду платника податків. Після чого свідок передала ОСОБА_10 оригінал паспорту та коду платника податків на ім`я ОСОБА_6 , за допомогою яких ОСОБА_10 у ТСЦ № 1249, який розташований по пр. Слобожанський в м. Дніпро, зареєстрував автомобіль «Порш Каен», чорного кольору на Юлію. В подальшому автомобілем керували ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_11 , нікому вищезазначений автомобіль у користування не передавався.

19.12.2018 року свідкові на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_10 , який повідомив, що ОСОБА_14 надала невідомим особам генеральну довіреність на його автомобіль «Порш Каен», та нібито взагалі продала його невідомим особам та отримала грошові кошти за продаж автомобіля у розмірі 50 000 доларів США. Після чого свідок зателефонувала ОСОБА_13 та запитала, що взагалі сталося, ОСОБА_14 якось двояко відповіла, що вона нічого не підписувала, підписала лише один документ, та грошей за автомобіль вона взагалі не отримувала та і не збиралася його взагалі продавати, так як вона розуміла, що він їй не належить. Після цього з ОСОБА_12 свідок більше не розмовляла.

Також в ході допиту свідок додала, що ОСОБА_6 ніколи не мала водійського посвідчення та ніколи взагалі не керувала будь яким транспортним засобом. Це ще раз підтверджує, що реєстрація транспортного засобу на ОСОБА_15 була формальною, і ОСОБА_14 не купувала у ОСОБА_10 автомобіль та ніякі грошові кошти ОСОБА_14 за автомобіль ОСОБА_10 не платила.

До матеріалів кримінального провадження долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 від 15.03.2017 року, від якої на ОСОБА_6 , оформлено легковий автомобіль марки «Porsche Cayenne», чорного кольору, д/н НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 .

19.12.2018 року автомобіль марки «Porsche Cayenne», чорного кольору, д/н НОМЕР_1 , VIN-номер НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 було вилучено до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.

До суду слідчим була надана заява, в якій останній просив проводити судове засідання без засобів технічної фіксації та без його особистої участі, посилаючись на зайнятість.

Дослідивши клопотання та надані докази, приходжу до висновку про те, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до частини 6 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України, сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди).

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Соборного ВП ДВР ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0003180 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України. Однак суду не надано належних та достатніх доказів, як наявності підстав для накладення арешту на майно, так і достатніх доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, при цьому в даному випадку не вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчим суддею приймається до уваги й той факт, що копії документів, доданих слідчим до клопотання не можна вважати допустим доказом, оскільки вони не засвідчені належним чином уповноваженою на це посадовою особою.

Крім того, у клопотанні не зазначені конкретні підстави застосування арешту, відсутні будь-які докази завдання шкоди та розміру даної шкоди, а також не доведено розумність та співмірність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що дані правовідносини відносяться до цивільно-правових та можуть бути предметом розгляду у цивільному судочинстві.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 170-173 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1