ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/462/19 Справа № 214/4954/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000631 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Вільногірськ Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, працюючого охоронцем на ПАТ «Криворіжзалізорудком», який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 23 червня 2018 року.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння кримінального правопорушення, залишено без розгляду.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 23.06.2018 року, приблизно о 03:55 годин, в темний час доби, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані гоcтрої алкогольної інтоксикації у концентрації 3,0 % проміле, керуючи автомобілем «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 05.07.2017 року належить йому на праві власності, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінами, рухаючись із перевищенням дозволеної швидкості руху приблизно 70-90 км/год, порушуючи вимоги п.12.4 Правил дорожнього руху України, яким встановлено максимально дозволену швидкість руху 50 км/год, їхав по вул. Марійська в Саксаганському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з боку вул. Світлогірська в напрямку вул. Низова.
У ході подальшого руху, на заокруглені дороги ліворуч по вул. Марійська, внаслідок перевищення швидкості руху, водій ОСОБА_8 втратив контроль над керуванням автомобіля «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на двох пішоходів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які рухались у попутному напрямку у правого краю проїзної частини вул. Марійська Саксаганського району м. Кривого Рогу. Після наїзду, від удару автомобіля пішохода ОСОБА_12 відкинуло у вітрину магазину «Євроколесо», а пішохода ОСОБА_11 далі на проїзну частину, а автомобіль «Nissan Altima», реєстраційний номер НОМЕР_1 , продовжив свій рух, виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де водій ОСОБА_8 допустив перекидання вказаного автомобіля на дах. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці пригоди.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.10.2018 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступені тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що дане рішення суду є необгрунтованим та невмотивованим, оскільки при призначенні ОСОБА_8 покарання в межах мінімальної санкції статті, суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що враховує тяжкість вчиненого злочину, відсутність судимостей, його позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітньої дитини. Проте наведені у вироку суду обставини не можуть бути визнані переконливими доводами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливають на пом`якшення покарання обвинуваченому, а в своїй більшості є даними про його особу. Також судом не взято до уваги тяжкість скоєного ОСОБА_8 злочину, те, що злочин скоєно у стані гострої алкогольної інтоксикації, що загинули дві молоді жінки, троє дітей лишилися сиротами. Не враховано судом висновки органу пробації стосовно виправлення ОСОБА_8 , наведені в досудовій доповіді, щодо високого ризику небезпеки для суспільства.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 також не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_8 призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, зокрема те, що раніше не судимий ОСОБА_8 вчинив злочин з необережною формою вини, не бажаючи настання непоправних наслідків - смерті двох жінок, щиро розкаюється у вчиненому. Крім цього, ОСОБА_8 має постійну роботу охоронцем в ПАТ «Криворіжзалізрудком», має сім`ю: дружину та малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійне мешкання, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання.
Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, в якій зазначено, що: «у разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків відповідно до ч. 2 ст.76 КК України.», а також працівником органу пробації встановлені ризики вчинення кримінального правопорушення, які не є максимальними згідно представленої градації.

Потерпіла ОСОБА_14 та її представник ОСОБА_15 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. З урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подані апеляційні скарги за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, призначивши ОСОБА_8 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, заперечував проти задоволення апеляції захисника.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілих і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах також не оскаржується.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. ст. 50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий, на обліку в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, позицію потерпілих в суді, які не маючи до обвинуваченого майнових претензій, просили суд призначити покарання в межах санкції статті Закону, що передбачає відповідальність за скоєний злочин, пом`якшуючі покарання обставини у вигляді визнання своєї вини, відшкодування заподіяних збитків та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання, та прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
З даним висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України суд першої інстанції в неповній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідком якого є непоправні наслідки - смерть двох молодих жінок, конкретні обставини його вчинення, які носять підвищений суспільно небезпечний характер, особливо з урахуванням керування транспортним засобом у стані гоcтрої алкогольної інтоксикації у концентрації 3,0 % проміле, в результаті чого було вчинено дане кримінальне правопорушення та досудової доповіді органу пробації про те, що покарання без позбавлення або обмеження волі обвинуваченого ОСОБА_8 на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), ризик повторного вчинення правопорушення середній, ризик небезпеки для суспільства високий.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, у розмірі мінімальної межі, встановленої санкцією ч.3 ст. 286 КК України, пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення саме такого розміру покарання, обмежившись лише формальним посиланням на вищезазначені обставини.
При вирішенні питання призначення покарання у даному випадку суд першої інстанції, надавши перевагу загальносоціальним даним про особу обвинуваченого, залишив поза увагою відомості, що характеризують його у плані потенційної суспільної небезпеки. За таких обставин призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності. До того ж, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху. Тому думка потерпілих щодо виду та розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_8 та попередженню вчинення нових злочинів, буде покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого щодо застосуванням вимог ст.ст. 69,75 КК України, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий, вчинив злочин з необережною формою вини, не бажаючи настання непоправних наслідків - смерті двох жінок, щиро розкаюється у вчиненому, має постійну роботу охоронцем в ПАТ «Криворіжзалізрудком», сім`ю: дружину та малолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійне мешкання, позитивно характеризується за місцем роботи та місцем проживання, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 69 КК України встановлено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Підставами призначення більш м`якого покарання у ч.1 ст.69 КК України визнані дві групи чинників, які характеризують вчинений злочин і особу обвинуваченого, а саме: а) наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.
Застосування ст.69 КК України можливе за наявності лише двох, зазначених у цій нормі підстав, у їх єдності та сукупності.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що наведені захисником в апеляційній скарзі обставини, на які він посилається як на підставу для застосування до його підзахисного положень ст.. 69 КК України, не можуть бути визнані в даному випадку такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.
До того ж, з урахуванням вищевикладеного, а саме погодження колегії суддів з апеляційними вимогами прокурора в частині м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, та необхідності призначення обвинуваченому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, застосування ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є неможливим з огляду на приписи даної норми Закону, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги сторони захисту не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 409, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_8 є занадто м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 підлягає скасуванню згідно з ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - задовольнити.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання - скасувати.
Призначити ОСОБА_8 у покарання за ч.3 ст.286 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3