Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000937 від 30 вересня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 212 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29 листопада 2018 року прокурор відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміти ПДВ) по: ТОВ "Астерт" (), ТОВ "Бура Студіо" (), ТОВ "Флоура Лтд" (), ТОВ "Фейн" (), ТОВ "Вейзер Компані" (), ТОВ "Вірджейн" (), ТОВ "Сеймакс" (), ТОВ "Ф`ючі Стар" (), на які вказані платники мають право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та заборонити службовим особам, працівникам вказаних платників, їх представникам за дорученням, використовувати або будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно з моменту винесення ухвали. Виконання ухвали доручити Державній фіскальній службі України та її територіальним органам.

Клопотання обґрунтовано тим, що другим слідчим відділом прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000937 від 30.09.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 212 КК України.

Досудовим розслідуванням серед іншого встановлено, що окремими групами осіб, у тому числі службових осіб ряду суб`єктів господарювання, за пособництва працівників правоохоронних органів, у власних корисних інтересах та інтересах третіх осіб, організували протиправний фінансовий механізм, направлений на незаконне переведення безготівкових грошових коштів у готівку, зменшення податкового навантаження на суб`єкти господарювання, з метою розкрадання державних коштів та ухилення від сплати податків.

Слідством встановлено перелік суб`єктів господарювання, що задіяні в протиправному фінансово-економічному механізмі, зокрема: ТОВ "Астерт" (), ТОВ "Бура Студіо" (), ТОВ "Флоура Лтд" (), ТОВ "Фейн" (), ТОВ "Вейзер Компані" (), ТОВ "Вірджейн" (), ТОВ "Сеймакс" (), ТОВ "Ф`ючі Стар" ().

Вказані СГД мають окремі ознаки фіктивності, надають підприємствам реального сектору економіки незаконні послуги з мінімізації податкових зобов`язань та сплати податків, а також здійснюють реалізацію ризикового (технічного) податкового кредиту з ПДВ підприємствам окремих транзитно-конвертаційних груп.

Наявні достатні підстави вважати, що суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміти ПДВ), на які вказані платники мають право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, одержані внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ураховуючи викладене, майно, яке є предметом (засобом) вчинення кримінального правопорушення, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій заінтересованій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, а тому перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування арешту може призвести до подальшого перерахування коштів та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню та відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Крім того, дані кошти, одержані злочинним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, є джерелом погашення збитків, завданих державі внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор зазначив, що майно на яке він просить накласти арешт визнано речовим доказом. Метою арешту є збереження речових доказів, що відповідає ст. 98, п.1 ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Статтею 171 вказаного Кодексу передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 цього Кодексу речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В клопотанні прокурор просить накласти арешт на суму ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ), проте ст. 170 КПК України вичерпний перелік майна, на яке може бути накладено арешт, а сума ПДВ в системі електронного адміністрування в розумінні ч. 10 ст. 170 КПК України не є таким майном.

Крім того, не може відповідати критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а відтак наявність правової підстави для арешту суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) з метою забезпечення збереження речових доказів взагалі спростовується та на думку слідчого судді, не містить під собою правового підґрунтя.

Таким чином, клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, а тому відповідно до ч. 3 earch.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1306/ed_2016_02_18/pravo1/T124651.html?pravo=1#1306" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 172 КПК України, це клопотання слід повернути прокурору для усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000937 від 30 вересня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 212 КК України повернути прокурору для усунення недоліків в сімдесят дві години..

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1