ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:
прокурор ОСОБА_5
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000686 від 06 грудня 2017 року відносно:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, із середньою спеціальною освітою, розлученої, не працюючої, раніше не судимої, -

В С Т А Н О В И Л А:

На вирок на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2018 року захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого:

ЄУНСС №727/1956/18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_10 .
Категорія ч.1 ст. 115 КК України судді: ОСОБА_11 , ОСОБА_12
КП №11-кп/822/75/18 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

-ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 7-ми років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено утримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_6 обраховано з моменту затримання, а саме з 08.12.2017 року.

Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_6 кошти в сумі 6898,99 (шість тисяч вісімсот дев`яносто вісім) гривень (дев`яносто дев`ять) копійок на користь держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.

Вирішено питання речових доказів.

В своїй апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , з даним вироком суду не згідна, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки рахує, що судом першої інстанції істотно порушено норми кримінального процесуального законодавства, допущено однобічність і неповноту та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стверджує, що районним судом не взято до уваги той факт, що такий вчинок її підзахисної спровокований протиправною поведінкою самого потерпілого. Адже, в ході судового розгляду справи, було встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 був конфліктною особою та вів себе агресивно, коли випивав. Крім того, потерпілий ОСОБА_13 систематично вчиняв по відношенню до ОСОБА_6 протиправні дії, а саме наносив удари, принижував та знущався.

Звертає увагу на те, що в її підзахисної умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 не було, її дії були викликані саме протиправними діями потерпілого.

Вважає, що обвинувачена ОСОБА_6 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони та вчинила вбивство в стані сильного душевного хвилювання. Умислу на вчинення умисного позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 її підзахисна не мала.

Просить вирок районного суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_6 на ст. 118 КК України і призначити їй покарання в межах санкції даної статті. Також просить колегію суддів, прийняти до уваги характеризуючи дані ОСОБА_6 та пом`якшуючі обставини, і призначити покарання останній із застосуванням ст. 75 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі також не погоджується з даним вироком суду, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки всім обставинам справи, а також істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосував закону про кримінальну відповідальність.

Вважає, що колегія суддів районного суду фактично обмежилася частковим дослідженням доказів та суто формальним підходом до з`ясування всіх обставин кримінального провадження, оскільки в її діях відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Стверджує, що мотиву та умислу на позбавлення життя ОСОБА_13 у неї не було. В момент нанесення удару ножем вона не усвідомлювала, що робить, так як захищалася від нанесення ударів з боку потерпілого ОСОБА_13 адже переживала за своє життя та здоров`я.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати її дії на ст. 118 КК України і призначити покарання в межах санкції даної статті із застосуванням ст. 75 КК України.

Судом І інстанції встановлено, що 05.12.2017 року приблизно о 22 годині, у ОСОБА_6 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , де остання періодично проживала зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт з останнім.

В подальшому, ОСОБА_6 під час вказаного конфлікту, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті останнього, зі столу на кухні взяла в праву руку ніж, господарсько-побутового призначення та металевою частиною нанесла один удар в ліву підгрудну ділянку тулуба ОСОБА_13 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- рани на лівій підгрудній ділянці, по середньо-підпаховій лінії, розташованій в проекції 5-го міжребер`я, з рівними, рівномірно осадженими, шириною крайового осадження по всьому периметру 0,1 см., добре співставимими краями, правим П подібним кінцем, лівим гострокутним, без збережених сполучно-тканинних перетинок в її просвіті, яка продовжується рановим каналом, який проходить через підшкірно жирову клітковину в 5-му міжребер`ї через міжреберні м`язи проникає в грудну порожнину, де наявне наскрізне ушкодження парієнтальної плеври, щілиновидної форми, в подальшому рановий канал представлений наскрізним, щілино видним ушкодженням переднього краю нижньої долі лівої легені, яка прикриває серцеву сумку та продовжується наскрізним, щілиновидним ушкодженням серцевої сумки та проникаючим, щілиновидним ушкодженням бічної стінки лівого шлуночка серця, із масивними крововиливами по ходу ранового каналу, темно-червоного кольору.

Дані тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №906 від 02.02.2018 року, виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від дії колючо-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що мав обухів край, шириною не менше 0,2 см, вістря та лезо з середнім ступенем гостроти заточки та найбільшою шириною в місці занурення 1,6 см, з похибкою 0,1 см, за ознакою «небезпека для життя», що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні першої інстанції, свою вину визнала частково та пояснила, що не мала наміру на умисне вбивство ОСОБА_13 ..

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 , думку обвинуваченої та захисника, які наполягали на задоволенні їх апеляційних вимог, міркування прокурора, який апеляції учасників кримінального провадження не підтримав та просив вирок суду залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_8 та в її інтересах захисника ОСОБА_9 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 не оскаржують вчинення першою вбивства ОСОБА_13 , проте вважають, що судом невірно кваліфіковано дії обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України. На думку апелянтів, під час судового розгляду не доведено спрямованість умислу обвинуваченої ОСОБА_6 на вбивство потерпілого.

Однак, на думку колегії суддів такі твердження апелянтів не заслуговують на увагу, оскільки наведені доводи були предметом обговорення судом першої інстанції, який у своєму вироку навів мотиви їх відхилення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

Оцінка доказів згідно зазначеної статті є компетенцією суду, який постановив вирок.

Розглядаючи зазначену справу, суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення, безпосередньо дослідив докази у провадженні та з`ясував усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, колегією суддів першої інстанції досліджені всі докази, надані їм як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, дана їм належна оцінка та зроблений правильний висновок про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві ОСОБА_13 ..

В апеляційній інстанції обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала частково та підтвердила покази надані в суді першої інстанції, вказала, що не мала наміру на умисне вбивство ОСОБА_13 , що на вчинення цих протиправних дій її спонукали систематичні образи та насильство з боку останнього. Вказала, що саме вона нанесла один удар ножем ОСОБА_13 . Разом з тим, стверджувала, що її дії підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони. В апеляційній скарзі обвинувачена висловила доводи про вчинення нею вбивства у стані сильного душевного хвилювання, оскільки потерпілий ОСОБА_13 висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, наносив удари, принижував і знущався, а тому вважає, що її дії підлягають кваліфікації за ст. 118 КК України.

Проте, на думку колегії суддів, вина ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні першої інстанції та перевіреними апеляційною

інстанцією матеріалами кримінального провадження, а доводи наведені обвинуваченою та її захисником в скаргах не є слушними, оскільки не відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_6 суду пояснила, що з померлим ОСОБА_13 вона проживала з 2012 року. Останній періодично зловживав алкогольними напоями. 05.12.2017 року вони з ОСОБА_13 посварилися і останній наніс їй ряд тілесних ушкоджень, після чого вона пішла до своєї мами. Згодом знову повернулася до квартири ОСОБА_13 та принесла з собою горілку, оскільки останній просив її про це. В квартирі ОСОБА_13 вона випила декілька стопок горілки і вони знову почали сваритися. В процесі сварки ОСОБА_13 знову почав наносити їй удари по голові, після чого вона пішла в кімнату. а пізніше знову повернулась на кухню. Так вони декілька раз переміщались по квартирі, після чого на кухні він схопив її за одяг, а вона його штовхнула, внаслідок чого він присів на стілець. Після цього вона схопила зі столу якийсь предмет та правою рукою нанесла йому удар в ліву частину тулубу. В цей час побачила, що це ніж. Після цього ОСОБА_13 вже не рухався, а вона пішла до свого дому, де випила ще спиртного та лягла спати. Повернулась до квартири ОСОБА_13 на наступний день біля 17 години та виявила, що останній мертвий, після чого, зателефонувала його матері та за вказівкою свекрухи викликала швидку медичну допомогу.

Аналогічні пояснення ОСОБА_6 зафіксовані в протоколі проведення слідчого експерименту та відеозапису до нього, який було проведено за участі захисника та понятих, тобто в обстановці, яка виключає будь-який тиск на підозрювану особу. ОСОБА_6 пояснила та показала на місці коли, при яких обставинах та яким чином вона прийшла з квартири своєї матері до квартири співмешканця ОСОБА_13 .. Виявивши, що двері зачинені, почала гримати в них ногами. Після цього вона сама відімкнула квартиру ключем та зайшла всередину. Виявивши на кухні ОСОБА_13 , ОСОБА_6 сіла до нього за стіл та почала вживати горілку. Через деякий час між ними розпочався конфлікт. Під час слідчого експерименту ОСОБА_6 показувала, де саме в кімнаті ОСОБА_13 наздоганяв її та куди саме наносив їй удари кулаками по тілу. При цьому, ОСОБА_6 показувала як вона зайшла на кухню та яким саме чином був розташований відносно неї ОСОБА_13 , коли вона схопила зі столу кухонний ніж та взяла його в свою праву руку і нанесла ОСОБА_13 один удар у верхню частину тіла останнього з лівого боку. Після чого, ОСОБА_6 покинула приміщення квартири. Крім того, в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 показала як саме вона залишила ОСОБА_13 та в якому положенні вона його знайшла 06.12.2017 року біля 18 год., коли повернулась до нього в квартиру на наступний день.

Наведені пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які вказували, що обвинувачена співмешкала з ОСОБА_13 .. Зателефонувала обвинувачена їм 06.12.2017 року приблизно о 18-й годині та сказала, що зайшла до ОСОБА_13 , а він весь білий і вона не знає, що робити. Вони сказали, щоб вона викликала швидку. Коли вони приїхали на місце події, ОСОБА_13 лежав на правому боці на дивані, ліва рука була піднята. Обвинуваченої на місці вже не було. Також зазначили, що бачили ОСОБА_6 з ОСОБА_13 іноді в нетверезому стані. Крім того, потерпілі вказали, що про конфлікти та агресію ОСОБА_13 в адрес ОСОБА_6 їм невідомо і синців на тілі обвинуваченої раніше не бачили.

Вина обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджується і показами свідків: фельдшера ОСОБА_15 та молодшої медичної сестри ОСОБА_16 швидкої медичної

допомоги, які були на виклику в той день за адресою АДРЕСА_2 . Ними був оглянутий чоловік, який лежав на дивані без ознак життя. На ремені були невеликі краплі крові. Тіло вони не рухали, однак бачили надріз на светрі. Інших ушкоджень на тілі не знайшли. Тіло на момент їх приїзду було вже холодне. Вони викликали поліцію. Потім на місце приїхали мати та сестра ОСОБА_13 , які вказали, що їм телефонувала жінка. На місце події також приїхала поліція, коли підняли одяг на чоловікові то виявили колоту рану в області серця.

Свідок ОСОБА_17 вказав, що під час проведення експертизи трупа ОСОБА_13 , виявив на тілі останнього одну наскрізну рану зліва. Такий удар ОСОБА_13 міг отримати у різних положеннях, крім того після отриманого удару він ще міг пересуватись. Констатував, що ОСОБА_13 на момент смерті перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а саме 4,4 проміле. Смерть наступила приблизно за 20-24 години до проведення експертизи.

Таким чином, показання обвинуваченої ОСОБА_6 у сукупності з показаннями допитаних в суді потерпілих та свідків, а також даними слідчого експерименту підтверджують ту обставину, що саме ОСОБА_6 заподіяла смерть потерпілому ОСОБА_13 ..

З довідки про причину смерті ОСОБА_13 вбачається, що причиною смерті є проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки зліва з ушкодженням серця. На підставі розтину встановлено, що до смерті призвела масивна внутрішня кровотеча.

Це також підтверджується і висновком експерта №906 від 02.02.2018 року, згідно якого, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_13 , виявлено наступні тілесні ушкодження: рана на лівій підгрудній ділянці, по середньо-підпаховій лінії, розташована в проекції 5-го міжребер`я, з рівними, рівномірно осадженими, шириною крайового осадження по всьому периметру 0,1 см., добре співставимими краями, правим П подібним кінцем, лівим гострокутним, без збережених сполучно-тканинних перетинок в її просвіті, яка продовжується рановим каналом, який проходить через підшкірно жирову клітковину в 5-му міжребер`ї через міжреберні м`язи проникає в грудну порожнину, де наявне наскрізне ушкодження парієнтальної плеври, щілиновидної форми, в подальшому рановий канал представлений наскрізним, щілино видним ушкодженням переднього краю нижньої долі лівої легені, яка прикриває серцеву сумку та продовжується наскрізним, щілиновидним ушкодженням серцевої сумки та проникаючим, щілиновидним ушкодженням бічної стінки лівого шлуночка серця, із масивними крововиливами по ходу ранового каналу, темно-червоного кольору. Дані тілесні ушкодження виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від дії колючо-ріжучого предмету, типу клинка ножа, що мав обухів край, шириною не менше 0,2 см, вістря та лезо з середнім ступенем гостроти заточки та найбільшою шириною в місці занурення 1,6 см, з похибкою 0,1 см, за ознакою «небезпека для життя» відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Додатковим висновком експерта №906-Д від 08.02.2018 року встановлено, що беручи до уваги ступінь розвитку трупних змін, а також стан реактивних змін органів та тканин виявлених на трупі ОСОБА_13 , цілком можливо, що смерть останнього настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в межах 22:00/24:00 год.. При проведенні дійсної судово-медичної експертизи, не виявлено медичних даних, які б дозволяли достатньо-достовірно стверджувати в якому положенні перебував потерпілий ОСОБА_13 (сидячому, стоячому, лежачому) на момент спричинення йому тілесних ушкоджень,

водночас, як і неможливо встановити в якому положенні до потерпілого ОСОБА_13 (позаду, спереду) на момент спричинення йому тілесних ушкоджень перебував нападник. Зважаючи на локалізацію та морфологічні характеристики тілесних ушкоджень, виявлених на трупі громадянина ОСОБА_13 , слід зауважити, що зазвичай смерть потерпілих при наявності тілесних ушкоджень, аналогічних таким, настає через незначний проміжок часу, який може вираховуватися десятками секунд або декількома хвилинами, причому потерпілий на протязі цього часу міг самостійно пересуватись по квартирі, переміщаючись в інші її кімнати. На тілі громадянина ОСОБА_13 не виявлено тілесних ушкоджень, які б унеможливлювали їх виникнення за обставин та механізму, на які вказувала та відтворювала під час проведення слідчого експерименту 07.12.2017 року підозрювана ОСОБА_6 ..

Відповідно до висновку судово-імунологічної експертизи №1132-І від 27.12.2017 року на двох змивах (з ножа), об`єкти №№1,2, виявлено сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлених слідів крові на двох змивах (об`єкти №№1-3) встановлено антиген В та ізогемаглютинін анти-А ізосерологічної системи АВО. Дані сліди крові можуть походити від особи (осіб), кров якої (яких) належить до групи крові В(ІІІ) із ізогемаглютиніном анти-Аізосерологічної системи АВО, в тому числі від ОСОБА_13 .. Походження виявлених слідів крові (об`єкти №№1-2) від ОСОБА_6 виключаються.

В судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечувала, що саме цим ножем вона заподіяла тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_13 ..

Отже, на думку колегії суддів, вказані пояснення потерпілих та свідків, відповідно до звукозапису судового засідання, узгоджуються із письмовими доказами, не містять суперечностей між показами учасників кримінального провадження та дослідженими письмовими доказами, які наявні в справі.

Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Колегії суддів вважає, що зазначені докази свідчать про те, що саме в результаті умисних дій ОСОБА_6 настала смерть потерпілого ОСОБА_13 .. Характер заподіяного потерпілому одного тілесного ушкодження та його локалізація, а саме нанесення удару ножем в життєво важливий орган - серце, в той час, коли потерпілий знаходився відносно обвинуваченої сидячи та лицем, механізм його утворення, свідчать про направленість умислу ОСОБА_6 саме на протиправне спричинення смерті потерпілому, т.я, протиправна поведінка по відношенню до ОСОБА_6 з боку потерпілого ОСОБА_13 у вигляді приниження її честі, гідності та фізичної сили тривали на протязі 5 років і були звичними для обох.

Доводи апелянтів про необхідність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 за менш тяжким злочином, передбаченим ст. 118 КК України є безпідставними.

Диспозиція ст. 118 КК України передбачає умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, а також у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року

вбачається, що - умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст. 115 КК України, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК України, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України.

Згідно п. 27 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, для з`ясування, чи вчинено діяння в стані сильного душевного хвилювання, суди мають призначати психолого-психіатричну експертизу.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винної до, під час і після злочину, її взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винної до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 ч.3 Конституції України).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, згідно висновку судово-психіатричного експерта №60 від 23.12.2017 року (т.2 а.п.3-4), ОСОБА_6 на даний час ознак хронічного психічного захворювання не виявляє, вона може віддавати звіт своїм діям та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, підекспертна ОСОБА_6 ознак хронічного психічного захворювання та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляла, вона могла віддавати звіт своїм діям та керувати ними. ОСОБА_6 на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

На підставі досліджених судом доказів колегія суддів приходить до висновку, що визначальним у поведінці ОСОБА_6 було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), і такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, а набувають протиправного характеру.

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 вчинила умисне вбивство потерпілого ОСОБА_13 та відповідно кваліфікації її дій за ч.1 ст. 115 КК України, є вірними.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та в її інтересах захисника ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду. Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_6 просила перекваліфікувати її дій на більш м`які статті кримінального кодексу, однак колегія суддів не вбачає підстав для кваліфікації дій обвинуваченої за іншими статтями, оскільки в апеляційних скаргах жодним чином не наведено підстав та доказів вчинення ОСОБА_6 умисного вбивства в стані сильного душевного хвилювання чи при перевищенні меж необхідної оборони.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також дані про особу обвинуваченої.

Зокрема, судом І інстанції враховано, а апеляційним судом перевірено фактичні

обставини та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченої ОСОБА_6 до скоєного, а також дані про її особу, а саме те, що вона по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судима, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала частково.

Суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства. Покарання обвинуваченій призначено судом відповідно до вимог закону, але за своїм видом та розміром є явно суворим.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого злочину, з урахуванням особи винного та обставин справи, особи винного, суд, умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Судом першої інстанції до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_6 визнано протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_13 , що передувала вчиненню злочину, що на думку колегії суддів є обґрунтованою обставиною, відповідно до ст. 66 КК України.

Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи» №2 від 07.02.2003 року.

Разом з тим, апеляційний суд також враховує щире, а не уявне каяття обвинуваченої ОСОБА_6 , активне сприяння розкриттю злочину, те, що до кримінальної відповідальності вона притягається уперше, наявність у неї тілесних ушкоджень від отриманих ударів потерпілого, що саме вона викликала швидку допомогу і таким чином намагалася усунути спричинені наслідки, а тому колегія суддів вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання та такими, що в сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого і вважає за необхідне, застосувати до ОСОБА_6 ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі встановленою санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України, судом першої інстанції та апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочині, а тому остаточне покарання ОСОБА_6 слід призначити з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, однак без застосування ст.ст. 75, 76 КК України, як про це просять апелянти.

Обставини справи судом з`ясовано повно і об`єктивно. Будь-яких порушень норм кримінально-процесуального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення по даній справі допущено не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.1 ст. 115 КК України змінити.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст. 115 КК України, застосувавши ст. 69 КК України і до відбуття визначити 4 роки позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженою в тому ж порядку і строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3