У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.01.2019 Справа №607/2800/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 у м.Тернополі в залі суду у відкритому судовому засіданні, розглянувши заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про припинення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 ,-

встановив:
Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_7 , посилаючись на висновок комісії лікарів-психіатрів амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні №1888 від 3.09.2018 року.

В суді лікар-психіатр ОСОБА_6 заяву підтримала та пояснила, що амбулаторне лікування завершено і його продовження є неефективним.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. У разі припинення застосування примусових заходів медичного характеру через змінення психічного стану особи на краще, суд може передати її на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Законний представник ОСОБА_5 пояснила, що її син ОСОБА_7 добровільно ліки не приймає, викидає їх. Тому, немає доцільності в амбулаторному лікуванні.

Захисник ОСОБА_4 заяву лікаря підтримала і просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 пояснив, що він не заперечує щодо припинення примусового амбулаторного лікування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 11 вересня 2017 року отримує амбулаторне лікування. З 28.10.2017 року по 1.11.2017 року, з 8.12.2017 року по 12.12.2017 року обстежувався в умовах стаціонару ТОККПНЛ. З травня 2018 року по даний час знаходиться на стаціонарному лікуванні в ТОККПНЛ. Перебуваючи на АППД ОСОБА_7 режиму не порушував. Систематично, щомісяця отримував лікування безкоштовно. На прийомі у дільничного психіатра ОСОБА_7 поводив себе розв`язано, не дотримувався дистанції, але на запитання лікаря відповідав по суті. Інструкції виконував, не сперечався. Враховуючи те, що хворий поводив себе коректно з дільничним психіатром, регулярно приходив на прийом, отримував ліки, комісія лікарів-психіатрів прийшла до висновку, що ОСОБА_7 можна припинити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно з ч.6 ст.94 КК України якщо не буде визнано за необхідне застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру, а також у разі припинення застосування таких заходів, суд може передати його на піклування родичам або опікунам з обов`язковим лікарським наглядом.

Підстав для застосування до психічно хворого примусових заходів медичного характеру немає.

За наведених обставин необхідно припинити примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 .

Керуючись статтями 512, 514, 516 КПК України, 93, 94, 95 КК України, -

постановив:
Заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні ОСОБА_6 про припинення амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 задовольнити.

Припинити примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 .

На ухвалу може бути подана апеляція до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1