Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/3136/18
Провадження №: 1-кп/332/44/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001697 від 31.07.2018 року з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , відповідно до якого, останній обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України.

Під час досудового розслідування 02 серпня 2018 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя до підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. На підставі ухвал суду від 27 вересня 2018 року та від 22 листопада 2018 року обвинуваченому ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,строк якого спливає 20 січня 2019 року.

В судовому засіданні прокурор подав письмове клопотання, зміст якого оголошено в суді, про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою на 60 днів, оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення не перестали існувати, та застосування більш м?якого запобіжного заходу до обвинуваченого не відверне вказаних ризиків. Наявність цих ризиків підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у злочині, який по ступеню тяжкості віднесено до категорії тяжкого, за який передбачено безальтернативне покарання лише у вигляді позбавлення волі. Обвинувачений ніде не працює, є неодноразово судимим та знову обвинувачується у вчиненні злочину проти власності, тазнаходячись на свободі ОСОБА_4 зможе незаконно впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що прокурором тривалий період часу не забезпечується явка свідків до суду. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання через його необґрунтованість, посилаючись на те, що ризики на які посилається прокурор є недоведеними і є лише припущенням, оскільки не доведено реальне існування цих ризиків, а тому вважав за можливе застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з наступних підстав.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України передбачено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Згідно ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Метою запобіжного заходу, як визначено частиною 1 статті 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання, зокрема спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення(п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України)

Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У п.п.61,62 рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року у справі «Смирнов проти Росії» наголошено, що наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні навмисного злочину проти власності, якій по ступені тяжкості відноситься до категорії тяжкого злочину, за який при доведеності обвинувачення загрожує безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме запобігання спробам: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, судимість за які у встановленому законом порядку не знята та не погашена, його вік, відсутність офіційного працевлаштування, та як наслідок відсутність постійного джерела доходів, тяжкість інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини, небезпеку його приховування від суду, що свідчить про наявність ризиків переховування від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення. Разом з тим, суд враховує наявність ризику незаконно впливу на свідків сторони обвинувачення, так як на теперішній час з`ясування обставин по справі та перевірка їх доказами не завершена і ряд свідків, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ще не допитано.

При цьому суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у Рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», та вважає, що на даний час відсутні підстави для застосування до обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та, відповідно, зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки більш м`який запобіжний захід, на думку суду,не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , так як на теперішній час відсутні підстави вважати, що вже не існують ризики, які були враховані при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування та при вирішенні питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у суді. Разом з тим, суд вважає, що перебування обвинуваченого під вартою протягом такого періоду часу не виходить за межі розумного строку, а також враховує, що судове провадження не буде завершено до спливу продовженого строку, тобто до 20.01.2019 року.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 177-178,183,331,369-372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 2 місяці, тобто до 03 березня 2019 року, з утриманням його в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» та визначенням розміру застави.

Ухвала діє з дня її постановлення та в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , датою закінчення дії ухвали є 03 березня 2019 року.
ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент протягом строку дії ухвали внести заставу у розмірі 55230 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті тридцять) гривень у національній грошовій одиниці на депозитний рахунок Заводського районного суду м.Запоріжжя.
У разі внесення вказаної застави на ОСОБА_4 покладаються наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме:
- прибувати до суду, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, у час, визначений судом;
- не відлучатися з м.Запоріжжя без дозволу суду, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- здати за наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон;
- носити електронний засіб контролю.
З моменту звільнення з-підварти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати її копію Державній установі «Запорізькій слідчий ізолятор».

Ухвала самостійному оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1