У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 184/2114/18

Номер провадження 1-в/184/111/18

13 грудня 2018 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про умовно-дострокове звільнення засудженої: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Соколів Теребовлянського району Тернопільської області, громадянки України, із вищою освітою, не заміжньої, до засудження не працюючої, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
-16.04.2014 року Тернопільським міським районним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 грн.,
-27.12.2016 року Тернопільським міським районним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, 70, 75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,
-08.12.2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ст.70, ст.71 КК України до 1 року та 1 місяця обмеження волі,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 ,
представника ПВЦ-79 ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 , -
ВСТАНОВИВ:
16.10.2018 року до Орджонікідзевського міського суду надійшла заява засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та її захисник заяву підтримали та просять її задовольнити.
Представник ПВЦ-79 заперечувала проти задоволення заяви засудженої, посилаючись на те, що на даний час засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, оскільки за весь час перебування у ПВЦ жодного заохочення у неї немає, крім того, засуджена не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, достатніх навичок для самостійного виконання не має, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених.

Прокурор у судовому засіданні також заперечував проти задоволення заяви засудженої, оскільки засуджена ОСОБА_3 своєю поведінкою не довела виправлення.

Розглянувши заяву засудженої, заслухавши її пояснення та пояснення її захисника, доводи представника ПВЦ-79, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 08.12.2017р. засуджена Тернопільським міським районним судом Тернопільської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 01 року обмеження волі. Відповідно до ч.1 ст.71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернопільського міського районного суду Тернопільської області від 27.12.2016 року і ОСОБА_3 призначено остаточний строк покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.04.2018р., згідно ч.5 ст.72 КК України переведено строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , а саме з 16.09.2017р. по 20.09.2017р. включно, що становить 5 днів у 10 днів позбавлення волі, які за п.1. ч.1 ст.72 КК України відповідають 20 дням обмеження волі, які зараховано у строк призначеного засудженій покарання.
Також у судовому засіданні встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи характеристики, засуджена ОСОБА_3 відбуває покарання з 28.02.2018 року. До державної установи ПВЦ №79 прибула 28.02.2018 року із відділу пробації Тернопільської області. По прибуттю до установи була працевлаштована на контрагентському об`єкті «Нікопольський завод феросплавів» робочою. На даний час працевлаштована до бригади №21, майстерні установи. За період відбуття покарання в установі ПВЦ-79 характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктна, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням, не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного виконання не має, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених. Розглядалось питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України з висновком «не довела своє виправлення» (протокол №17 від 30.08.2018р.) та заміна не відбутої частини покарання більш м`яким з висновком «стає на шлях виправлення» (протокол №13 від 12.07.2018р.).

У відповідності до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

При цьому, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на час звернення із клопотанням про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, засуджена відбула передбачений ч.3 ст.81 КК України строк покарання. Не відбутий строк покарання станом на 13.12.2018р. становить 02 місяці 23 дні.

Разом з тим, суд зауважує, що однією із найосновніших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є наявність даних, які свідчать про те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Так, відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Разом з тим, Пленум ВСУ у п.17 Постанови від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Так, у судовому засіданні представник ПВЦ 79 вказала на те, що хоча до поведінки засудженої зауважень немає, разом з тим на даний час засуджена не довела своє виправлення. Також представник зазначила, що за час перебування засудженої у ПВЦ 79, остання не має жодного заохочення. При цьому зауважила, що належна поведінка засудженої в установі виконання покарань, виконання нею вимог адміністрації установи та суспільно-корисна праця належить до обов`язків засудженої, а тому не може свідчити про безумовне виправлення засудженої.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення, суд враховує, що Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що засуджена не довела своє виправлення, не досягла такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів, її поведінка не може свідчити про її виправлення.

За таких обставин, зважаючи на те, що засуджена за весь період відбування покарання характеризується посередньо, за час перебування в ПВЦ 79 заохочень та стягнень не мала, норми виробітку останньої на достатньому рівні, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.81 КК України, а відтак неможливість умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 537539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви засудженої ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 17.12.2018р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1