Справа № 755/8177/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2018 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011348 від 29.07.2015 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 29.07.2015 приблизно о 14 год. 10 хв., перебував біля арки будинку № 3 по вул. Малишка, в м. Києві, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_6 , на шиї якої був золотий ланцюжок з кулоном. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_6 , з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_6 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок разом з кулоном, загальною вартістю 12 800 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 12 800 грн.

Крім того, ОСОБА_5 16.08.2015 приблизно о 14 год. 30 хв., перебував біля будинку № 8 по вул. П.Запорожця, в м. Києві, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_7 , на шиї якої був золотий ланцюжок з хрестиком та іконкою. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_7 , з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_7 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок разом з хрестиком та іконкою, загальною вартістю 7200 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріального збитку на загальну суму 7200 грн.

Крім того, ОСОБА_5 21.08.2015 приблизно о 16 год. 35 хв., перебував біля будинку № 88 по пр-ту А.Навої, в м. Києві, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_8 , на шиї якої був золотий ланцюжок з хрестиком. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_8 , з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_8 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок разом з хрестиком, загальною вартістю 5000 грн. Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 5000 грн.

Крім того, ОСОБА_5 31.08.2015 приблизно о 15 год. 00 хв., перебував біля 1-го під`їзду будинку № 30-Б по вул. Серова в м. Києві, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_9 , на шиї якої був золотий ланцюжок з кулоном. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_9 з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_9 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок, вагою 12,5 гр. разом з кулоном у вигляді сонця з камінням «цирконій» вагою 5,5 гр„ загальною вартістю 8600 грн.

Крім того, ОСОБА_5 16.10.2015 приблизно о 15 год. 40 хв., перебував між 2-гим та 3-м під`їздом будинку № 4 по бульвару Давидова в м. Києві, де помітив раніше невідому йому ОСОБА_10 , на шиї якої був золотий ланцюжок з хрестиком та кулоном. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на повторне відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_10 з метою протиправного збагачення. Реалізуючи свої злочинні наміри направлені на повторне відкрите викрадення чужого майна, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_10 та шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок, вартістю 18 000 грн., разом з хрестиком вартістю 2 000 грн. та кулон вартістю 2 000 грн. Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку загальну суму 22 000 грн.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Також, крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, так як він скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж) повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченого повторнійсть, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки п. 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010 р., визначає що якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України як повторність, так і рецидив злочину суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що обтяжує покарання.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, спосіб життя (неодружений, не працює, середня освіта, раніше судимий), стан здоров`я, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, з огляду на те, що суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При визначенні остаточного покарання суд враховує, що обвинувачений був засуджений 12 квітня 2016 року Деснянським районним судом м. Києва до покарання у виді позбавлення волі стоком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

При цьому, дане кримінальне правопорушення вчинено до ухвалення зазначеного вироку, тому остаточне покарання має бути призначене за сукупністю злочинів із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, яка регламентує, що за правилами ч.ч 1-3 ст. 70 КК України призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Дане покарання у виді позбавлення волі, на переконання суду, з огляду на відсутність передумов для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, суд виходить з наступного.

У судовому засіданні цивільний позивач пояснила суду, що матеріальна шкода становить суму збитків, що завдано їй внаслідок викрадення у неї обвиунваченим/цивільним відповідачем належного їй майна, а саме 8 600 грн.

У судовому засіданні цивільний відповідач/обвинувачений вказав, що заявлений позов, визнає в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У цьому випадку, в судовому засіданні цивільний відповідач/обвинувачений зазначені вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначених вимог, так як вони цивільним позивачем підтверджені відповідними доказами, а тому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, як і щодо питання добровільності їх визнання відповідачем.

Крім того, ст. 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір включається до складу судових витрат.

Оскільки питання про розмір та порядок розподілу судових витрат діючим Кримінальним процесуальним кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, у ч. 3 ст. 88 ЦПК України, вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлено ставку судового збору, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Беручи до уваги вищевикладене, з цивільного відповідача/обвинуваченого на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Щодо порядку зарахування строку обвинуваченому у строк відбування покарання, слід відмітити, що відповідно до ухвали суду від 25.07.2017 обвинувачений був переведений з ВК на час розгляду цієї справи у порядку п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України.

До ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинувачений прибув 17.08.2017.

У постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 20.09.2018 у справі № 751/1955/17, ВС указано на те, що якщо особа, була тимчасово залишена (переведена) в слідчому ізоляторі на час розгляду в суді кримінального провадження, то з огляду на ст. 5 КК України, ч. 1 ст. 58 Конституції України, зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання має здійснюватись відповідно до чинності редакції ч. 5 ст. 72 КК України, передбаченої ЗУ № 838-VIII, за наявності для того підстав установлених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, де ВП ВС сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Злочини, за якими обвинувачений визнається винуватим у цій справі вчинені у період з 29.07.2015 по 16.10.2015, тобто до 23 грудня 2015 року (включно), з огляду, на що, суд зараховує обвинуваченому період його перебування у слідчому ізоляторі під час тимчасового залишення для розгляду цієї справи в суді, а саме з 17.08.2017 до 13.11.2018, згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Також за таким же алгоритмом обвинуваченому, з огляду на призначення остаточного покарання у порядку ч. 4 ст. 70 КК України, яка указує, що при її застосуванні в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу, слід зарахувати і термін утримання під вартою з 08.09.2015 по 16.09.2015, з 04.02.2016 по 21.06.2016 (час затримання та перебування під вартою до моменту винесення ухвали судом апеляційної інстанції про залишення вироку без змін), так як вироком суду від 12.04.2016 він засуджений за вчинення злочинів, що мав місце до 20.06.2017.

Відбутий ним період з 22.06.2016 до 16.08.2017 за тим же вироком слід зарахувати, як дійсний з розрахунку день за день, адже у цей час він відбував реальне покарання у відповідній установі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворим, призначеним вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту постановлення вироку, тобто з 13.11.2018, зарахувавши в строк відбування покарання за даним вироком, термін частково відбутого покарання за попереднім вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016, за період з 08.09.2015 по 16.09.2015, з 04.02.2016 по 21.06.2016 згідно ч. 5 ст. 72 в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку день за два), та у цьому проваджені час, протягом якого він був тимчасово залишений у слідчому ізоляторі для розгляду справи в суді за період з 17.08.2017 до 13.11.2018 згідно ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (з розрахунку день за два). Період з 22.06.2016 до 16.08.2017 зарахувати, як дійсний термін відбутого в частині покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016 (з розрахунку день за день).

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в сумі 8 600 (вісім тисяч шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 коп.

Речові докази: диск DVD-R залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1