Справа № 461/1350/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2018 року Галицький районний суд м. Львова

у складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

з участю: прокурора ОСОБА_5

та захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові, в порядку спеціального судового провадження, кримінальне провадження /внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 16.08.2017 року/ про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого у м. Луганську, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_7 в серпні 2015 року в м. Луганськ прийняв участь у терористичній організації, вступивши до непередбаченого законом збройного формування, так званої «Луганської народної республіки»; станом на лютий 2018р. ОСОБА_7 перебував на посаді командира відділення розвідувального взводу 1 мотострілецької роти 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені ОСОБА_8 2 армійського корпусу народної міліції, т.зв. «ЛНР», тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, що виразилось у наступному.
27.04.2014 р. у м. Луганську Луганської області з метою здійснення терористичної діяльності створено організацію - «Луганську народну республіку» (далі - «ЛНР»), завданнями якої є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.
Вказана організація є стійким об`єднанням невизначеного кола осіб, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.
При цьому, на керівників та учасників спеціально створених в структурі «ЛНР» незаконних збройних формувань покладається забезпечення стійкості даної терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних сил України.
З квітня 2014 року по теперішній час учасниками терористичної організації «ЛНР», з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади і місцевого самоврядування, зокрема щодо визнання легітимності діяльності «ЛНР» та влади її керівників, здійснюються захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів інфраструктури на території Луганської області, акти застосування збройної сили проти держави України, чиниться збройний опір правоохоронним органам України та іншим представникам сил антитерористичної операції у відновленні територіальної цілісності України та забезпеченні правопорядку, вчиняються інші злочини.
Як наслідок, під контролем терористичної організації «ЛНР» опинилась частина території Луганської області, статус якої визначено постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» та постановою Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування».
Чисельні злочини, вчинені представниками терористичної організації «ЛНР» визначені у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ЛНР» терористичною організацією. Зокрема, у зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄЄ, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14.01.2015 за № 106-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22.07.2014 за № 1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 за № 145- VIII.
07.04.2014 р. за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції.
13.04.2014 р. через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконувач обов`язків Президента України Указом від 14.04.2014 за № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», після чого на території Донецької та Луганської областей розпочато широкомасштабну антитерористичну операцію (далі - АТО) із залученням Збройних сил України та інших військових формувань.
Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ № 33/6/9 від 07.10.2014 районами проведення АТО визначено території Донецької та Луганської областей. Для проведення АТО, згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», залучено військові підрозділи Міністерства оборони України та Міністерства внутрішніх справ України.
07.10.2014 р. самопроголошеним керівником «Луганської Народної Республіки» ОСОБА_9 видано указ № 15, яким створено незаконне військове формування - так звану «Народну міліцію ЛНР» (далі - народна міліція «ЛНР»), до складу якої входять підрозділи («бригади», «батальйони», «корпуси» тощо), покликані вирішувати завдання по протидії антитерористичній операції, збору і опрацюванню інформації про сил та засоби, які використовують правоохоронні та військові органи України в ході її проведення (далі сили та засоби АТО), а також вербуванню нових членів «ЛНР» та підшуканню пособників терористичної діяльності.
Громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Луганської області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ЛНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних та корисливих мотивів, добровільно вступив до її лав.
При цьому, ОСОБА_7 , вступаючи до вказаного не передбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», був достовірно обізнаний, що воно відносяться до збройних формувань, а саме - має організаційну структуру військового типу (поділяється на структурні підрозділи (групи, пости) з визначенням особового складу кожного з них, які носять формений одяг військового типу), характеризується наявністю єдиноначальності та субординації (невстановленими органами досудового розслідування особами здійснюється єдине керівництво зазначеними збройними формуваннями), використанням знаків розрізнення (нарукавних шевронів та інших предметів), має воєнізований характер завдань та методів здійснення з використанням вогнепальної зброї та військової техніки збройного опору підрозділам Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей України та ставить перед собою специфічні завдання (утримання території окремих районів Луганської області, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, встановлення на території цих районів Луганської області військового стану (перевірка документів у осіб, чергування з вогнепальною зброєю на підконтрольних об`єктах, обладнання на території зазначених районів Луганської області так званих «блок постів» для здійснення збройного опору Збройним Силам України та іншим військовим формуванням України) та має для цього відповідні матеріальні засоби (вогнепальну зброю, боєприпаси та військову техніку).
Крім того, ОСОБА_7 усвідомлював, що зазначений підрозділ терористичної організації «ЛНР» не відноситься до збройних формувань, передбачених Законами України «Про Збройні Сили України», «Про Службу безпеки України», «Про Національну поліцію», «Про Державну прикордонну службу України», «Про Національну гвардію України», «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» та іншими законодавчими актами України, якими визначено створення та функціонування збройних формувань України.
Так, наказом по особовому складу командувача так званої «Народної міліції» терористичної організації «Луганська народна республіка» № 135 від 21.08.2015 р. ОСОБА_7 призначений на посаду розвідника-сапера 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_8 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР» із військовим званням «рядовий». Станом на лютий 2018 року, ОСОБА_7 перебуває на посаді командира відділення розвідувального взводу 1 мотострілецької роти 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_8 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР».
Вступивши до не передбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», ОСОБА_7 був забезпечений військовою формою, вогнепальною зброєю та боєприпасами до неї.
Місцем дислокації даної розвідувальної роти є територія колишнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .
У складі розвідувально-диверсійних груп незаконних збройних формувань ОСОБА_7 з 2014 року по теперішній час виходить на лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань, під час яких здійснює збір розвідувальних відомостей, виявляє та фіксує вогневі позиції сил АТО, а також вогневе прикриття діяльності диверсійно-розвідувальних груп, шляхом здійснення обстрілів позицій підрозділів Збройних сил України.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Норма статті 370 КПК України визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, колегія суддів, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшла до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

При цьому, колегія суддів виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України, від 17 липня 1997 року, норм Конституції України, КПК України, які визначають права і свободи кожного, хто перебуває під юрисдикцією членів Ради Європи, які підписали означену конвенцію, держави, яка ратифікувала її у встановленому Законом порядку, та гарантують кожному права і свободи, визначені в розділі 1 Конвенції та розділу VIII Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні здійснюється в процедурі спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , на підставі ухвали колегії суддів підготовчого судового засідання від 27.06.2018 р.
Оскільки ОСОБА_7 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, місце його перебування невідоме, то про здійснення щодо нього спеціального судового провадження та про судовий розгляд ОСОБА_7 повідомлений у спосіб публікації повістки про виклик в судове засідання у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України, зокрема, в газеті «Урядовий кур`єр» та на Веб-сторінці Судової влади України.

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України стверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового слідства доказами .

Допитані судом свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 співробітники СБ України у Львівській області ствердили, що ОСОБА_7 дизертував із Збройних Сил України і вступив в серпні 2015 р. вступив до лав, так званої «Народної міліції» терористичної організації «Луганська народна республіка»; станом на лютий 2018 року, ОСОБА_7 перебуває на посаді командира відділення розвідувального взводу 1 мотострілецької роти 2 розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади імені Героя Радянського союзу ОСОБА_8 2 армійського корпусу народної міліції «ЛНР». З оперативної інформації встановлено, що вступивши до не передбаченого законом збройного формування - терористичної організації «ЛНР», ОСОБА_7 був забезпечений військовою формою, вогнепальною зброєю та боєприпасами до неї. Місцем дислокації даної розвідувальної роти є територія колишнього Луганського державного університету внутрішніх справ ім. Дідоренка, за адресою: м. Луганськ, смт. Ювілейне. У складі розвідувально-диверсійних груп незаконних збройних формувань ОСОБА_7 з 2014 року по теперішній час виходить на лінії розмежування сил АТО та незаконних збройних формувань, під час яких здійснює збір розвідувальних відомостей, виявляє та фіксує вогневі позиції сил АТО, а також вогневе прикриття діяльності диверсійно-розвідувальних груп, шляхом здійснення обстрілів позицій підрозділів Збройних сил України.

Допитані в режимі відео-конференції з Краматорським міськрайонним судом Донецької області свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (батьки обвинуваченого) ствердили, що їх син ОСОБА_7 в 2013 році розпочав службу у Збройних Силах України; у 2014 р. на деякий час між ними втратився зв`язок; після чого він зателефонував та повідомив в одній із розмов, що перебуває на території так званої «ЛНР» і служить там в органах «народної міліції». Про це їм відомо з його телефонних розмов та повідомлень друзів, які ним служать.

Винуватість ОСОБА_7 підтверджується іншими доказами, зокрема:
-даними протоколу огляду списку бойовиків так званої «Народної міліції терористичної організації «ЛНР», згідно якого ОСОБА_7 фігурує в цьому списку як учасник цього незаконного збройного формування;

-даними довідки начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області від 11.10.2016 р., в якій міститься інформація про формування та діяльність «2 ОМСБР 2 АК Народної міліції» для забезпечення контролю за територією окремих районів Луганської області т.зв. «ЛНР»;

-даними листа Штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей № 675 и від 27.01.2017р., з якої вбачається, що «2 ОМСБР 2 АК Народної міліції» т.зв. ЛНР здійснює незаконну збройну діяльність в районі: н.п. Пархоменко, вздовж р. Сіверний Донець, н.п. Станиця Луганська, н.п. Весела, н.п. Жовте, м. Славяносербськ, е.п. Ілірія, н.п. Успенка, н.п. Ізваріно, вздовж Державного кордону України до н.п. Пархоменко;

-даними інформації начальника ГВ КР УСБУ у Львівській області від 24.01.2017 р., згідно якої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 в травні 2016 р. призначений на посаду командира відділення розвідувального взводу першої мотострілкової роти 2 ОМСБр.; будучи командиром розвідувального відділення, ОСОБА_7 , приймав участь у бойових зіткненнях із силами АТО, а також бойових діях поблизу смт. Станиця-Луганська, м. Щастя, смт. Трьохізбенка, смт. Кримське Луганської області також м. Дебальцеве, Донецької області в лютому 2015 р.;

-даними ГУ ДМС України у Донецькій області від 10.03.2017 р. стверджується, що ОСОБА_7 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 Краматорським МВ ГУ МВС України в Донецькій області 10.12.2009 р. у зв`язку із досягненням 16-ти річного віку на підставі свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого Краматорським ВРАЦС у Донецькій області.

-Даними протоколу за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 28.03.2017 р. та відтвореними в судовому засіданні аудіо записів розмов, вбачається, що ОСОБА_7 спілкується із іншими бойовиками терористичної організації на військову тематику з приводу бойових дій, дислокації; спілкується з батьками та близькими, яким повідомляє, що він проходить службу на території т.зв. «ЛНР».

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (батьки обвинуваченого) ствердили, що прослуховували ці аудіо записи розмов,які надавали їм працівники СБУ і підтверджують, що на них голос їхнього сина ОСОБА_7 .

Із даних ЄРДР від 19.06.2015 р. вбачається, що 16.07.2014 р. номера обслуги 2 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_4 солдат ОСОБА_7 самовільно залишив місце служби з метою ухилення від військової служби, розташоване на відстані 2 км. На Південний Захід від с. Панченкове Свердловського району Луганської області.

ОСОБА_7 19.06.2015 р. оголошено підозру, та постановою Військової прокуратури Луганського гарнізону Південного регіону України від 19.06.2015 р. підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.

Суд, оцінивши наведені докази та обставини справи, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустими в порядку ст.89 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.258-3 КК України, оскільки він брав участь у діяльності терористичної організації, яке віднесено Кримінальним законом до особливо тяжкого злочину.
Статтею 17 Закону України від 23.03.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.) Європейський Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) Європейський Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Конвенцією Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15 листопада 2000 року зобов`язано держави-учасниці криміналізувати участь в організованій злочинній групі. При цьому відповідно до пункту «а» ст. 2 цієї Конвенції організована злочинна група означає структурно оформлену групу в складі трьох або більше осіб, що існує протягом визначеного періоду часу і діє узгоджено з метою здійснення одного або декількох серйозних злочинів або злочинів, визнаних такими відповідно до цієї Конвенції, для того, щоб одержати, прямо або посередньо, фінансову або іншу матеріальну вигоду.

Поняття терористичної організації визначено відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року і це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Аналіз кримінального законодавства, рішення Варшавської конференції 2001 року, Резолюції Ради Безпеки ООН від 28 вересня 2001 року № 1373 по боротьбі з тероризмом, а також відповідних положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» показує, що терористична організація виділена як вид злочинної організації за спеціальною метою - здійснення терористичної діяльності. Так, відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» терористична діяльність - діяльність, яка охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористичні організації створюються для вчинення діянь, передбачених частинами 1-3 ст. 258 КК України, а також інших злочинів терористичної спрямованості, тобто діянь, спрямованих на залякування населення з метою спонукання держави, міжнародної організації, фізичної чи юридичної особи до прийняття чи відмови від прийняття будь-якого рішення. При цьому саме фактором цілеспрямованого залякування населення як засобу досягнення поставленої мети злочини терористичної спрямованості відрізняються від інших споріднених злочинів.

При цьому, суд враховує також Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затверджене Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII, в якому «ДНР» та «ЛНР» визначено терористичними організаціями.

Так, Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» від 23 грудня 2005 року № 13 вказує, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. В частині ж участі у злочинній чи терористичній організації - то відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 13 вступ особи до організованої групи чи злочинної організації (участь у ній) означає надання цією особою згоди на участь у такому об`єднанні за умови, що вона усвідомлювала факт його існування і підтвердила певними діями реальність своїх намірів.

При цьому, під час судового розгляду справи, колегія суддів враховує, що державним обвинуваченням було доведено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що «ЛНР», «ДНР» та інші незаконні збройні формування, які структурно входить до силового блоку терористичних організацій «ЛНР», «ДНР» діють на території України саме як терористичні організації, діють на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції, і обвинувачений сприяв у діяльності вищевказаних терористичних організаціях.

Суд також враховує правові позиції, викладені в рішенні ЄСПЛ у справі «Броуґан та інші проти Сполученого Королівства», відповідно до яких розслідування терористичних правопорушень, безсумнівно, ставить перед органами влади особливі проблеми. Забезпечення справедливої рівноваги між інтересами суспільства, яке страждає від тероризму, та інтересами конкретної людини є надзвичайно складним завданням. Беручи до уваги факт посилення тероризму в сучасному світі, визнана необхідність, яка випливає із самої суті системи Конвенції, забезпечення належної рівноваги між захистом інститутів демократії в інтересах суспільства і захистом прав окремої людини. У контексті статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, саме суд має визначити значимість таких обставин, а також з`ясувати, чи було забезпечено в цій справі рівновагу між застосовними положеннями цієї статті у світлі її конкретного формулювання та її загальним предметом і метою.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, колегія суддів виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_7 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів; участь у терористичних організаціях під назвою «Луганська народна республіка» «Донецька народна республіка» та інших незаконних збройних формувань, які структурно входить до силового блоку терористичних організації «ЛНР» та «ДНР», одним із основних завдань яких є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України.

Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Призначаючи додаткове покарання у виді конфіскації майна, суд виходить з вимог ст.59 КК України, згідно якої конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках,спеціально передбачених Особливій частині цього Кодексу.

Злочин, передбачений ст.258-3 КК України (створення терористичної групи чи терористичної організації), у якому обвинувачується ОСОБА_7 є злочином проти громадської безпеки.

З врахуванням наведеного, суд вважає, що покарання слід призначити необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України - у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, з конфіскацією майна.

Керуючись ст.ст. 323, 368, 369, 370, 371, 373-376 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 10 /десять/ років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з дати його затримання та реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст.399 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити захиснику для вручення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1 .

Судді ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 .