Справа №345/4428/16-к
Провадження № 1-кс/345/449/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.03.2019 року м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, клопотання старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000393 від 28.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2019 до слідчого судді Калуського міськрайонного суду звернулася старший слідчий СВ Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_4 з клопотанням, погодженим прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , синього кольору, шляхом позбавлення права на відчуження, вказаного майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Клопотання обґрунтовує тим, що мешканець м. Калуш, ОСОБА_6 , переслідуючи мету збагатитись за рахунок інших осіб, діючи з єдиним умислом, шляхом обману та зловживаючи довірою раніше знайомих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , у період з січня 2006 до січня 2007, скоїв умисні злочини на території міста Калуш Івано-франківської області за наступних обставин. Так, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в січні 2006 року, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_7 , позичив у нього 25 000 гривень та зобов`язався повернути ці кошти 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, наприкінці грудня 2006 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_8 , позичив у нього 25 000 доларів США, що згідно довідки наданої Національним банком України щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 30.12.2006 становить 126 250 гривень та зобов`язався повернути ці кошти 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом, повторно, заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 08.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_17 , позичив у нього 90 000 гривень, які, за домовленістю, мав повернути 21.01.2007. Однак ОСОБА_6 , вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_10 , позичив у нього 25 000 євро, що згідно довідки наданої Національним банком України щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 13.01.2007 становить 163 750 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти 23.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 18.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_11 , позичив у нього 11 000 євро, що згідно довідки наданої Національним банком України щодо офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 18.01.2007 становить 71 610 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 19.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_12 , позичив у нього 250 000 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти до 24.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 19.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_13 , позичив у нього 40 000 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти до 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_14 , позичив у нього 25 000 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти до 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 14.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_15 , позичив у нього 242 000 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання. Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20.01.2007 ОСОБА_6 , зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_16 , позичив у нього 155 000 гривень, та зобов`язався повернути ці кошти до 22.01.2007. Однак, ОСОБА_6 вищевказану суму грошей не повернув, а шахрайським способом заволодів ними, не виконавши відповідного зобов`язання.

У результаті злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 завдано матеріальних збитків на загальну суму 25 000 гривень, потерпілому ОСОБА_8 -126 250 гривень, потерпілому ОСОБА_17 - 90 000 гривень, потерпілому ОСОБА_10 - 163 750 гривень, потерпілому ОСОБА_11 -71 610 гривень, потерпілому ОСОБА_12 - 250 000 гривень, потерпілому ОСОБА_13 - 40 000 гривень, потерпілому ОСОБА_14 - 25 000 гривень, потерпілому ОСОБА_15 - 242 000 гривень, потерпілому ОСОБА_16 - 155 000 гривень, а всього завдано матеріальних збитків потерпілим на загальну суму 1 188 610 гривень, яка є особливо великим розміром.

Своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні шляхом обману чужим майном, вчинене повторно в особливо великих розмірах ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно відповіді з територіального сервісного центру №2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області відповідно до баз даних Єдиного державного реєстру МВС у територіальних сервісних центрах за ОСОБА_6 зареєстровано автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_3 , номер НОМЕР_2 , синього кольору.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 12.03.2019 автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , синього кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000393 від 28.12.2012.

04.03.2019 надійшла позовна заява ОСОБА_16 про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину у кримінальному провадженні

На підставі викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) старший слідчий СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області звернулася до суду з вказаним клопотанням.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просить його задоволити.

Вивчивши клопотання та доданні до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України (а.с. 3).

Згідно відповіді з територіального сервісного центру №2642 Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області № 31/9/2/213 від 07.03.2019, відповідно до баз даних Єдиного державного реєстру МВС у територіальних сервісних центрах за ОСОБА_6 зареєстровано автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_3 , номер НОМЕР_2 , синього кольору (а.с. 6).

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 12.03.2019 автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , синього кольору визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000393 від 28.12.2012 (а.с. 4-5).

Окрім цього, 21.02.2018 ОСОБА_6 повідомлено про зміну підозри за ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 7-9).

04.03.2019 до Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області надійшла позовна заява ОСОБА_16 про відшкодування шкоди завданої внаслідок злочину у кримінальному провадженні (а.с. 13-14).

Відповідно до положень частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумових підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди,можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування,передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 вищевказаної статті визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України - у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Щодо майна, на яке слідчий просить накласти арешт, то воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження.

З наведених слідчим обставин вбачається наявність підстав для задоволення клопотання. Щодо вибору заборон, обмеження розпоряджатися, користуватись, відчужувати майно, то перелік заборон визначається ухвалою слідчого судді (п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України).

Так, слідчий суддя прийшов до висновку у наявності підстав для задоволення клопотання. Зокрема, є необхідність у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно, що полягає у забороні відчужувати, користуватися та розпоряджатися ним, оскільки їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, відчуження майна (ч.11 ст.170 КПК України). Обмеження права власності в даному випадку буде розумним і співмірним із завданням кримінального провадження.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 174, 175, 309,310,395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 погоджене з прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000393 від 28.12.2012 - задоволити.

Накласти арешт на майно автомобіль MAZDA 626, номерний знак НОМЕР_1 , номер НОМЕР_2 , синього кольору, шляхом позбавлення права на відчуження, вказаного майна з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копії даної ухвали негайно видати старшому слідчому СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: