справа № 710/98/17
провадження № 1-кп/691/33/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шпола, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи раніше засудженим вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.04.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 1 рік, на шлях виправлення не став та знову скоїв злочин.

Так він, 10.01.2017 року, близько 20.00 години, перебуваючи по вул. Польова в с. Топильна, Шполянського району, Черкаської області, скориставшись відсутністю власників домоволодіння, шляхом вільного доступу, зайшов через відсутність частини паркану до подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_5 , звідки умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрав належні останній три металеві зубові борони, розміром 1х1,2 м, вартістю 150 гривень кожна, чим спричинив потерпілій збитків на загальну суму 450 гривень, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у скоєні вказаного кримінального правопорушення, в якому йому було повідомлено про підозру, визнав повністю та дав детальні пояснення щодо його обвинувачення, які повністю узгоджуються з обставинами скоєння злочину, наведеними у обвинувальному акті, окрім кількості викраденого майна. А саме, ОСОБА_4 зазначив, що він викрав дві борони.

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, підтверджується наступними доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 11.01.2017 року вона виявила, що з подвір`я домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 зникли належні їй три металеві борони, які вона використовувала у господарстві. Дані борони знаходилися на подвір`ї її домоволодіння у відкритому доступі, оскільки домоволодіння повністю не огороджене та наявний вільний доступ до її подвір`я зі сторони огороду, територія якого межує з іншими сусідніми ділянками. Одну з викрадених борін вона виявила на території суміжного домоволодіння, де, на той час, мешкав ОСОБА_4 ;

- показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що на початку лютого 2017 року їй зателефонувала мати ОСОБА_5 та повідомила, що 11.01.2017 року вона виявила, що з подвір`я викрадені металеві борони. З цього приводу вони звернулися у сільську раду та правоохоронні органи. Впевнена, що крадіжку здійснив ОСОБА_4 ;

- показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що він знає обвинуваченого ОСОБА_4 як особу, яка заробляє на прожиття тимчасовими підробітками. Взимку, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_4 , на санках, привіз йому три металеві борони, щоб здати як металобрухт, оскільки він скуповував у місцевого населення металобрухт. Він погодився на пропозицію та, перепитавши, чи не є вони краденими, забрав їх, а ОСОБА_4 заплатив грошові кошти близько 50 гривень;

- даними протоколу огляду місця події від 30.01.2017 року, згідно якого було оглянуто домоволодіння по АДРЕСА_3 ;

- довідкою про вартість однієї борони станом на 10.01.2017 року;

- висновком судово-психіатричного експерта № 214 від 30.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_4 , на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення усвідомлював та усвідомлює на теперішній час свої дії, здатен керувати ними і не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України;

- вироком Звенигородського районного суду від 07.04.2016 року, згідно якого ОСОБА_4 був заслужений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалюючи вирок, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мало місце.

Оскільки, ОСОБА_4 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначаючи вид та розмір покарання, суд враховує:

- приписи ст. 50 КК України щодо того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів як засудженими, так і іншими особами;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає співмірним.

Керуючись вище наведеним, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід призначити у межах установлених у санкції ч. 2 ст. 185 КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого правопорушення (злочину), який законодавцем, згідно ст. 12 КК України, віднесений до злочинів середньої тяжкості, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд, враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, бере до уваги те, що ОСОБА_4 вину у скоєному визнав, сприяв розкриттю злочину, його характеристику, те, що він будучи раніше засудженим вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.04.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільненим від відбування покарання з іспитовим терміном 1 рік, на шлях виправлення не став, та знову вчинив корисливий злочин, дійшов до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових злочинів, буде призначення покарання за скоєний злочин у виді реального позбавлення волі, із застосуванням ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком, не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_4 має матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда по зору І групи, та яка, в зв`язку з іншими захворюваннями, обмежена в русі, за якою він здійснює догляд, та, враховуючи, що інших членів сім`ї, окрім матері, у нього немає, суд, виключно з метою забезпечення належних умов проживання ОСОБА_8 , вважає за доцільне, до вступу вироку в законну силу, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати не відбуту частину покарання, яке було призначене за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 07.04.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, і остаточну міру покарання ОСОБА_4 призначити 3 (три) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу, обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Зобов`язати ОСОБА_4 :

- не відлучатися із населеного пункту (м. Шпола, Черкаської області), де він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати після вступу вироку в законну силу, з часу взяття під варту та направлення його до місця відбування покарання.

Виконання вироку в цій частині покласти на Шполянський відділ поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через Городищенський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1