Справа № 314/699/19
Провадження № 1-кс/314/625/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.03.2019 року м. Вільнянськ
Слідчий суддя Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ клопотання слідчого Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погодженого прокурором Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000156, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2019 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: місто Мелітополь, Запорізька область, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№ 101)»,
раніше судимого:
1)03.08.2009 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік 6 місяців.

2)08.04.2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Мелітопольського міського суду від 03.08.2009 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 08.05.2014 року по відбуттю строку покарання.

3)29.04.2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді 150 годин громадських робіт.

4)06.12.2016 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71, ст. 72 КК України повністю приєднано покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.04.2016 року, та остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 18 днів позбавлення волі. На підставі вироку Апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2017 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2016 року скасований в частині призначеного покарання та призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Початок строку 01.06.2016 року, кінець строку 03.02.2020 року,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -
встановив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим 28.03.2017 Апеляційним судом Запорізької області за скоєння корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, та відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», знову скоїв злочин проти авторитету органів державної влади, за наступних обставин:

11.02.2019 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 маючи єдиний умисел, направлений на умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником своїх службових обов`язків, знаходились на центральній алеї житлової зони відділення СПС №3 Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, смт. Кам`яне, вулиця Зелена, 1, де реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, ОСОБА_3 достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є працівником вищевказаної установи, де перебуває на посаді чергового помічника начальника установи, а отже відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», є працівником правоохоронного органу, який у зазначений час, у форменому одязі, згідно з наказом № 42 ДСК від 11.02.2019 року та відомості про забезпечення нагляду на добу, у період часу з 08 години 00 хвилин 11.02.2019 року до 08 години 00 хвилин 12.02.2019 року, знаходився у добовому наряді та ніс службу по забезпеченню охорони та нагляду за поведінкою засуджених, з метою перешкоджання виконання ОСОБА_8 своїх службових обов`язків, ОСОБА_3 підбіг до останнього та схопивши ОСОБА_8 за верхній формений одяг, намагався вирвати з рук останнього предмет схожий на стрілу, який щойно прилетів зі сторони ділянки №8 зовнішньої забороненої зони установи, після чого ОСОБА_3 відпустив верхній формений одяг та умисно наніс один удар кулаком правої руки в область носу ОСОБА_8 .

В цей час, ОСОБА_7 , який також відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2015, скориставшись тим, що ОСОБА_8 в даний момент перешкоджає протиправним діям засудженого ОСОБА_3 , та не може чинити активного опору, підбіг до останнього та умисно наніс один удар кулаком правої руки в область верхньої губи ОСОБА_8 ..

В цей час, ОСОБА_6 , який також відбуває покарання в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.02.2016 року, скориставшись тим, що ОСОБА_8 в даний момент перешкоджає протиправним діям засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , та не може чинити активного опору, підбіг до ОСОБА_8 та умисно наніс один удар дерев`яною палицею, довжиною 38 см, діаметром 4 см, в область лівої скроні ОСОБА_8 .

В подальшому, силами працівників чергової зміни, протиправні дії вищевказаних засуджених були припинені.

Відповідно до висновку експерта № 174 від 07.03.2019 року «струс головного мозку, рана на слизовій оболонці верхньої губи, синці з набряком м`яких тканин в області верхньої губи, в області носа, синець в лівій тім`яній області у гр. ОСОБА_8 в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я п. 2.3.2.а («Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995 р.»). Дані ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмета».

Таким чином, ОСОБА_3 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є: «умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків».

14.03.2019 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Посилаючись на те, що ОСОБА_3 будучи особою засудженою до позбавлення волі та відбуваючи вказане покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив злочин середньої тяжкості, за який, санкцією ч. 2 ст. 345 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, крім того, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, яке може бути приєднано до невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, підозрюваний ОСОБА_3 , з урахуванням встановлених обставин може впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, у якому просить суд застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити на підставах, які викладені в клопотанні.
Підозрюваний у судовому засіданні покладався на думку суду.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши учасників процесу, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні Вільнянського ВП Пологівського ВП ГНУП України в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 від 12.02.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_3 інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість злочину, у яких підозрюється ОСОБА_3 , дані про особу підозрюваного, на якого за період відбування покарання було накладено 21стягнення та жодного заохочення, що свідчить про його зухвале ставлення до виконання вимог відбування режиму покарання, принципову відмову від їх дотримання, а також у свою чергу про можливе продовження вчинення нападів на представників адміністрації виправної установи, створення конфліктних і провокаційних ситуацій, і в цілому підриву авторитету службових осіб колонії перед іншими засудженими та режиму в установі виконання покарань. Підозрюваний ОСОБА_3 стійких соціальних зв`язків ні з ким не підтримує, має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, що свідчить про асоціальну поведінку останнього.
Виходячи з того, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, зазначених у клопотанні слідчого та наведених прокурором у судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Виходячи з інкримінованого ОСОБА_3 злочину, при вирішенні даного клопотання, слідчий суддя враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним.
В ході розгляду клопотання підозрюваним не надано слідчому судді доказів про відсутність у підозрюваного наміру вчинити дії, направлені на переховування від органу досудового розслідування, а також не доведено відсутності у підозрюваного наміру вчинити інший злочин, наміру незаконного впливу на потерпілого та свідків, та враховуючи, що підозрюваний відбуває покарання разом із свідками вчиненого правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено .
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 192-194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 345 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.05.2019 року включно, який обчислювати з 27.03.2019 року.
Встановити строк дії даної ухвали до 27.05.2019 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

27.03.2019