Провадження 11-кп/824/954/2019 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:
ОСОБА_2 (головуючого),ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року,-
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Харків, освіта середня-спеціальна, неодруженого, працюючого різноробочим на складі вторсировини, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 01.04.2009 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України;
- 18.09.2013 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2, ч.3 ст.185 КК України до 3 років і 6 місяців позбавлення волі, звільненого 23.08.2017 по відбуттю строку покарання,
засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік;
на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки;
на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

вирішене питання про речові докази.
Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 28 жовтня 2018 року, близько 15-ї години 30 хвилин, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, з метою незаконного заволодіння чужим майном, у кімнаті № 8 хостелу по вул. Г. Хоткевича, 13, в м. Києві, повторно, викрав мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 2 500 грн., чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди у вказаному розмірі.
В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання з випробуванням не було належним чином враховано дані про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 , який раніше засуджувався за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість повторно вчинив злочин. Вважав, що у ході судового розгляду у суді першої інстанції не було здобуто жодного доказу, який би обґрунтовано вказував на можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. На думку прокурор, лише реальне відбування покарання призведе до наслідків у виді виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.
Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:
прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;
обвинуваченого, який апеляційну скаргу прокурора вважав необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без зміни;
вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з огляду на таке.
Висновки суду першої інстанції в частині обставин вчинення злочину, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації його дій учасниками судового розгляду не оспорюються, підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч.2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також в частині неправильного звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням колегія суддів вважає переконливими та такими, які ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до положень ст.65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:
рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;
переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого злочину, особи винного та інших обставинах справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять буд-яких даних, які би указували на можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання. На підтвердження такого висновку, колегія суддів зважає на суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 , який маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за корисливі злочини проти власності повторно вчинив аналогічний умисний злочин. Окрім цього, колегія суддів враховує те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше п`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів за які має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за злочини як проти власності, так і інші злочини, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин проти власності. Наведене приводить колегію суддів до переконання про відсутність можливість перевиховання ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та досягнення мети покарання, визначеної ч.2 ст.65 КК України
Окрім цього, наведене у своїй сукупності приводить колегію суддів до переконання, що призначене покарання ОСОБА_7 у виді 1 року позбавлення волі не відповідатиме меті покарання, визначеної ч.2 ст.50 та ч.2 ст.65 КК України. За наявності зазначених вище обставин, колегія суддів вважає, що відповідати вимогам ч.2 ст.65 КК України, тобто бути таким, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
У зв`язку із викладеним, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, відповідно до вимог п.2 та п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок. ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
В решті вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Строк відбування покарання рахувати із моменту взяття ОСОБА_7 під варту у ході звернення вироку до виконання.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4