Справа № 450/932/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/77/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 450/932/18 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 121 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_11 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт строком 100 /сто / годин. Вирішено питання щодо речових доказів.
На вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та ухвалити новий, яким ОСОБА_5 визнати винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 1144, 00 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор звертає увагу, що відповідно до звукозапису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_5 таких деталей як «розвернув обвинуваченого ОСОБА_5 спиною до свого обличчя, обхопив обома руками його (обвинуваченого ОСОБА_5 ) за тулуб таким чином, що руки потерпілого ОСОБА_12 сходилися в лівій частині тулубу обвинуваченого ОСОБА_5 , вище талії» обвинувачений суду не повідомляв, а тому не зрозуміло, на якій підставі суд у вироку відобразив їх як отримані при допиті ОСОБА_5 . Крім того, прокурор стверджує, що ОСОБА_5 під час допиту у суді, як і під час слідчого експерименту, відеозапис якого судом досліджувався, чітко пояснив та показав, що ОСОБА_12 задав йому удар в груди. Однак, у вироку відображено, що обвинувачений ствердив, що потерпілий завдав йому удар в живіт. Зазначає, що при допиті у суді обвинувачений значно скупіше описував обставини сутички з потерпілим. Вважає, що наведені у вироку показання ОСОБА_5 виглядають спеціально узгодженими з висновком експерта №12/2018 від 01.02.2018, відповідно до якого у нього при огляді на передній черевній стінці, вище пупка, виявлено синець.
Окрім того, показання ОСОБА_5 про обставини сутички між обвинуваченим та потерпілим під час слідчого експерименту (слідча дія фіксувалася відеозаписом, який досліджено судом першої інстанції) та надані під час судового розгляду не відповідають фактичним обставинам справи, викладеним у вироку та не узгоджуються з висновком експерта №12/2018 від 01.02.2018. Також, судом не взято до уваги таблицю, складену 31.01.2018 судово-медичним експертом ОСОБА_13 , яка є додатком до висновку експерта №20/2018 від 26.02.2018, відповідно до якої у ОСОБА_12 3 з 5 колото-різаних пошкоджень (у тому числі й смертельне) знаходяться на задніх поверхнях правого і лівого стегон.

Окрім того, прокурор вказує, що судом не взято до уваги висновок експерта №20/2018-мк від 14.03.2018, відповідно до якого на одязі ОСОБА_12 виявлено одне наскрізне колото-різане пошкодження на задній половині спортивних штанів справа, яке утворилося від дії гострого, плоского колюче-ріжучого знаряддя, розташування якого співпадає саме із тяжким тілесним ушкодженням, що призвело до смерті ОСОБА_12 . Крім того, прокурор звертає увагу, що з протоколу огляду місця події від 31.01.2018, проведеного на місці виявлення трупа ОСОБА_12 , вбачається, що його тіло знаходиться внизу на сходовому майданчику під радіатором батареї, де зі слів обвинуваченого сутичка розпочалася, проходила і закінчилися, і де він залишив потерпілого, а рясні потоки РБК сходять зверху зі сходів.

Отже, на думку прокурора, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, тобто порушення вимог п.п.1,2,3 ч. 1 ст. 411 КПК України.

Крім того, вважає, що судом безпідставно, в порушення вимог ч. 2 ст. 124 КПК України стягнуто з ОСОБА_5 в дохід Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 1 144, 00 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, так як вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, а тому просять залишити його без змін, провівши допит потерпілої ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_14 , перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, за обставин, описаних у вироку, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Відповідно до вироку суду ОСОБА_5 визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 124 КК України за таких обставин.
30 січня 2018 року о 23:30 год. за місцем проживання в коридорі першого поверху житлового будинку на АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, потерпілий ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив напад на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 . Під час нападу потерпілий ОСОБА_12 шляхом нанесення одного удару рукою в живіт обвинуваченого ОСОБА_5 спричиним останньому тілесне ушкодження у виді синця на передній черевній стінці вище пупка. Далі потерпілий ОСОБА_12 шляхом застосування фізичної сили прижав обвинуваченого до стіни коридору, розвернув обвинуваченого ОСОБА_5 спиною до свого обличчя обхопив обома руками обвинуваченого ОСОБА_5 за тулуб таким чином, що руки потерпілого ОСОБА_12 сходилися в лівій частині тулубу обвинуваченого ОСОБА_5 , вище талії. Використовуючи значну перевагу у фізичній силі, потерпілий ОСОБА_12 перебуваючи зліва за спиною обвинуваченого ОСОБА_5 , стискаючи свої руки, спричиняв обвинуваченому ОСОБА_5 фізичний біль та намагався схилити обвинуваченого ОСОБА_5 до підлоги коридору. Використовуючи значу перевагу у вазі потерпілий ОСОБА_12 навалився на обвинуваченого ОСОБА_5 , внаслідок чого останній впав на коліна. При цьому, під час конфлікту потерпілий ОСОБА_12 погрожував обвинуваченому ОСОБА_5 фізичною розправою та вступом з ним у статеві зносини неприроднім способом. Таку погрозу фізичною розправою обвинувачений ОСОБА_5 розцінював, як реальну, оскільки потерпілий ОСОБА_12 неодноразово, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання наносив тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_5 , членам його сім`ї та потерпілій ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_5 перебуваючи на колінах намагався піднятися, обперся руками на чавунний радіатор (батарею), який кріпився до стіни коридору та почув, як із зазначеного чавунного радіатора (батареї) на підлогу впав великий металевий ключ до дверей. На чавунному радіаторі (батареї) правою рукою обвинувачений ОСОБА_5 нащупав невстановлений досудовим слідством ніж, яким відмахуючись від потерпілого ОСОБА_12 наніс йому ( ОСОБА_12 ) п`ять ударів невстановленим слідством ножем в ділянку нижніх кінцівок, чим спричинив останньому п`ять колото - різаних поранень, а саме чотири колото-різані поранення без ушкодження магістральних судин, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та одне колото різане поранення правого стегна з ушкодженням стегнової артерії, що призвело до гострого малокрів`я, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечне для життя в момент заподіяння, внаслідок чого наступила смерть ОСОБА_12 . Після нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ударів невстановленим досудовим слідством ножем, останній припинив фізичний тиск на обвинуваченого ОСОБА_5 . Обвинувачений ОСОБА_5 побачивши кров вийшов із приміщення коридору на вулицю, де через невеликий проміжок часу здійснив виклик швидкої медичної допомоги. Перебуваючи в шоковому стані обвинувачений ОСОБА_5 невстановлений досудовим слідством ніж кудись викинув, куди саме на пам`ятає.
Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: даними у судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_15 , протоколом огляду місця події від 31.01.2018, протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2018 та відеозаписом проведення слідчого експерименту, висновкаом експерта №18/2018 ві 26.02.2018, висновком експерта № 28/2018 від 15.03.2018, висновком експерта № 15/2018-мк від 15.02.2018, висновком № 20/2018-мк від 14.03.2018, висновком експертизи від 26.02.2018, висновком № 235/2018-ім від 27.02.2018, висновком експерта № 488/2018-т від 07.02.2018, висновком експерта № 12/2018 від 01.02.2018, листом № 639 від 23.03.2018.
Суд першої інстанції всебічно, повно і неупереджено дослідив усі обставини справи в їх сукупності й дав оцінку доказам відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, а також те, що кримінально-правова кваліфікація прокурором дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України є неправильною, а викладені в апеляційній скарзі доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону вважає безпідставними й до уваги не бере.
У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обвинувачений ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції підтвердив свої показання, дані ним у суді першої інстанції та повідомив, що того дня дядько ОСОБА_16 був дуже п`яний. Коли він (обвинувачений) покликав дядька, щоб сказати, що у того голосно грає музика та заважає молодшим дітям спати, дядько ОСОБА_16 спустився на площадку, взяв його за грудки та притиснув до батареї. Потерпілий знаходився обличчям до нього, шарпав його, вдарив у живіт та підборіддя. Він пробував вирватися вліво в сторону по коридору, але дядько притиснув його лицем до стіни, скрутив йому ліву руку. Від таких дій потерпілого він упав на коліна. При цьому дядько нецензурно виражався, погрожував вступити з ним у статеві зносини неприроднім способом, намагався зняти з нього штани. Він злякався та сприйняв це за реальну погрозу. Коли він спробував піднятися, обперся правою рукою об батарею, почув, як на підлогу упав великий металевий ключ. Далі на батареї він нащупав ніж, при чому зразу він не зрозумів, що це був саме ніж, та почав ним відбиватися, наносячи хаотичні удари рукою назад. Не пам`ятає скільки наніс ударів. Після чого дядько почав його відпускати. Коли дядько присів, він вибіг швидко з хати. Зазначив, що йому стало погано, він був «як в тумані». Зателефонував, хресному батькові, пробував передзвонити у поліцію, однак невірно набрав номер. Також викликав швидку допомогу. Стверджував, що не бажав смерті дядька, однак дуже його боявся, оскільки в стані сп`яніння останній бував особливо агресивним.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (стаття 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діями; 2) наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а з суб`єктивної сторони: умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), за винятком психічного ставлення до наслідків у виді смерті воно є необережним. Водночас, встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (стаття 124 КК). Проте, на відміну від умисного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за вчинення якого передбачена статтею 121 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 124 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене в ст. 36 КК право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).
Згідно із частиною першою статті 36 КК необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36).
Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Утім, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним нанесенням тяжких тілесних ушкоджень, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався у повній мірі.

З фактичних обставин та матеріалів кримінального провадження, зокрема з показань потерпілої ОСОБА_10 , даних у суді першої та апеляційної інстанції, вбачається, що загиблий ОСОБА_12 коли напивався, поводив себе агресивно, чіплявся до неї, до дітей, викрикав та застосовував силу.

У день події, з показань обвинуваченого ОСОБА_5 , даними ним у судовому засіданні у суді першої та апеляційної інстанції, слідує, що під час конфлікту потерпілий ОСОБА_12 завдав обвинуваченому ОСОБА_5 ударів у живіт та підборіддя, погрожував останньому фізичною розправою та вступом з ним у статеві зносини неприроднім способом. Таку погрозу фізичною розправою обвинувачений ОСОБА_5 розцінював, як реальну, оскільки потерпілий ОСОБА_12 неодноразово, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання наносив тілесні ушкодження обвинуваченому ОСОБА_5 та членам його сім`ї, потерпілій ОСОБА_10 .
Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_5 зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і, не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства, використав ніж, який знайшов на батареї.
Такі дії ОСОБА_5 означають, що у нього виникла підстава для необхідної оборони, тобто виникло право на захист правоохоронюваних інтересів шляхом заподіяння шкоди тому, хто посягає, для припинення цього посягання.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, оскільки потерпілий ОСОБА_12 перебував у тяжкому ступені алкогольного сп`яніння; враховуючи характер його дій, які виразилися у заподіянні легкого тілесного ушкодження обвинуваченому; потерпілий не вчиняв стосовно обвинуваченого дій, які могли б свідчити про реальну загрозу життю обвинуваченого; на підлозі лежав металевий дверний ключ довжиною 10 см, який обвинувачений не намагався використати з метою захисту, застосований ним засіб захисту та заподіяння тяжкої шкоди за даних конкретних обставин справи не відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, а тому обвинувачений ОСОБА_5 вийшов за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищив межі необхідної оборони.
Крім цього, у судовому засіданні апеляційної інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_14 повідомив, що він був присутній під час проведення слідчого експерименту 08 лютого 2018 року та проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_12 , яка була розпочата 31 січня 2018 року та закінчена 26 лютого 2018 року. Експерт пояснив суду, що показання ОСОБА_5 відповідають подіям, які мали місце 31 січня 2018 року. Зважаючи на стан обвинуваченого, він міг не пам`ятати про кількість нанесених ним ударів. Крім того, експерт розповів, що характер та локалізація поранень, а саме те, що удари наносились знизу вверх, про що свідчить напрямок ранового каналу, нанесених ОСОБА_12 , відповідає взаємному розташуванню потерпілого ОСОБА_12 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , коли потерпілий знаходився вище відносно обвинуваченого. Характер порань потерпілого та хаотичність нанесення ударів свідчать про те, що обвинувачений не бачив куди бив ножем. Таке можливе за обставин, коли б обвинувачений знаходився спиною до потерпілого. Один з ударів потрапив у магістральну судину, кров з якої бризнула під тиском. Експерт також зауважив, що доки людина не втратить до 1/3 крові, вона ще може рухатися. У випадку з потрепілим ОСОБА_12 , останній після нанесення йому поранень міг рухатися до пів години. При цьому, судячи з характеру потьоків на сходах, потерпілий міг піднятися сходами вверх на декілька сходин, потім спуститися донизу. Зазначив, що якщо б удари наносилися потерпілому, коли той піднімався сходами, бризки крові мусіли б бути на стінах сходів вище, а вони виявлені внизу біля площадки, що узгоджується з показаннями обвинуваченого. При цьому, у такому випадку напрямок ударів був би дещо іншим. Також, ОСОБА_14 повідомив, що особа не могла цілеспрямовано наносити такі удари, оскільки це були хаотичні удари.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі звертає увагу на те, що з протоколу огляду місця події від 31.01.2018, проведеного на місці виявлення трупа ОСОБА_12 вбачається, що його тіло знаходиться внизу на сходовому майданчику під радіатором батареї, де зі слів обвинуваченого ОСОБА_5 сутичка розпочалася, проходила і закінчилась, і де він залишив потерпілого, а рясні потоки РБК сходять зверху зі сходів, проте такі твердження прокурора спростовуються наведеними вище поясненнями експерта ОСОБА_14 , який ствердив, що потерпілий ОСОБА_17 ще пів години після ушкодження міг рухатися, та судячи з характеру потьоків на сходах, піднявся на кілька сходинок догори, після чого спустився вниз на площадку, а розташування бризків крові на стіні вказують на те, що удар був нанесений саме у тому місці, на яке вказує обвинувачений ОСОБА_5 у своїх показаннях.

Судом першої інстанції на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_5 вчинив умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.
Кримінально протиправні дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ст. 124 КК України й неправильного застосування кримінального закону допущено не було.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Натомість судом першої інстанції були з`ясовані всі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, досліджені докази та вчинені необхідні процесуальні дії.
Апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування чи зміни судового рішення, й колегія суддів визнає її необґрунтованою.
Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.
Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який на момент вчинення злочину був неповнолітнім, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання; на психо-неврологічному обліку не перебуває, є студентом другого курсу Новороздільського професійного ліцею, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обставин, що обтяжують покарання, й дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та, враховуючи положення ч. 3 ст. 61 КК України, необхідність обрання покарання у громадських робіт, яке є справедливим і за своїм видом, і за розміром.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора про те, що судом невірно застосовано положення ч. 2 ст. 124 КПК України та безпідставно стягнуто з ОСОБА_5 в дохід Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру 1144,00 грн витрат на залучення експерта.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
У зв`язку з наведеним вирок суду у цій частині слід змінити та стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1144,00 грн.
У решті вирок суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2018 року щодо ОСОБА_5 в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) грн 00 коп.

У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4