УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 159/211/18
провадження № 51-1513ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у судовому засіданні в м. Києві 4 квітня 2019 року касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року.
Обставини справи
1. Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 4 травня 2018 року
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засуджено за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 289 Кримінального кодексу України (далі КК) із застосуванням статті 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав засудженого винуватим у тому, що в кінці липня 2016 року на території готелю «Реноме» на вул. Брестській в м. Ковелі він незаконно заволодів автомобілем ЗАЗ «Славута», а потім продав його за 8000 грн. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв власнику транспортного засобу ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 34470 грн.
3. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Доводи скарги
4. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, неправильно застосував до засудженого статтю 69 КК, оскільки пом`якшуючі обставини, зазначені судом, лише характеризують особу засудженого і жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
5. На думку прокурора, апеляційний суд формально розглянув справу та всупереч вимогам статті 419 КПК в ухвалі не надав ґрунтовних відповідей на аргументи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі.
Оцінка суду
6. Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
7. Відповідно до вимог пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
8. Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за частиною 2 статті 289 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
9. В касаційній скарзі прокурор посилається нанедотримання судом загальних засад призначення покарання та наводить обставини, які, на його думку, свідчать про неможливість призначення ОСОБА_4 покарання нижче від нижчої межі санкції закону, за яким його засуджено.
10. Суд зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, діяв в межах дискреційний повноважень, наданих йому законом, що прокурором в касаційній скарзі не оскаржується. Прокурор фактично скаржиться на те, що суд не врахував ступеня тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тобто чинники, які мають правове значення при застосуванні положень статті 69 КК.
11. Як свідчать додані до скарги копії оскаржених судових рішень, суди врахували низку обставин, які мають значення для визначення розміру покарання, у тому числі й ті, на які посилається прокурор в касаційній скарзі, і надали їм свою оцінку.
12. Мотивуючи своє рішення щодо виду та розміру покарання, суд першої інстанції врахував класифікацію злочину відповідно до статті 12 КК та обставини вчиненого правопорушення. Водночас суд дав оцінку даним про особу винного, який має постійне місце проживання де характеризується виключно позитивно, а також зважив на думку потерпілого, котрий не наполягав на призначенні суворого покарання. За відсутності обтяжуючих обставин, суд визнав пом`якшуючими повне визнання вини та щире каяття у скоєному, а також наявність у засудженого державних нагород за участь у бойових діях по захисту суверенітету України. Взявши до уваги наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, виходячи з конкретних обставин вчинення злочину, суд, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 289 КК.
13. З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядної ролі кари як мети покарання, Суд погоджується з тим, що зазначені обставини дали суду обґрунтовані підстави вважати, що покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, яке належить відбувати реально, є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
14. Суд також не вважає обґрунтованими доводи скарги прокурора про те, що апеляційний суд належно не перевірив доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, які зводилися до незгоди з оцінкою судом першої інстанції значення дослідженої сукупності фактичних обставин, необхідної для визначення розміру покарання та порядку його відбування.
15. Апеляційний суд в своїй ухвалі надав інтегровану відповідь на доводи прокурора і чітко висловився, що ці доводи не дають підстав ставити під сумнів висновки суду першої інстанції щодо обставин, врахованих при призначенні покарання. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, адже її зміст не дає підстав вважати, що доводи прокурора залишилися поза увагою.
16. Суд відзначає, що суди першої та апеляційної інстанцій знаходяться у кращому становищі ніж касаційний суд для оцінки характеру злочинної поведінки, особи засудженого і інших вагомих для призначення покарання чинників, маючи можливість безпосереднього дослідження доказів і сприйняття всіх обставин, важливих для винесення рішення в межах наданих суду дискреційних повноважень. Для того, щоб замінити оцінку фактичних обставин справи, надану судами першої і апеляційної інстанції, своєю власною оцінкою, Суд виходячи з принципу безпосередності мав би самостійно дослідити ці обставини в їх сукупності, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.
17. Фактично, доводи прокурора у касаційній скарзі зводяться до того, що суди першої і апеляційної інстанції надали таку оцінку обставинам вчинення злочину, індивідуальним рисам особи засудженого та іншим обставинам справи, з якою не згоден прокурор. Тобто, посилаючись формально на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, прокурор ставить питання щодо явної несправедливості призначеного покарання через м`якість.
18. Проте, переконливих аргументів, які свідчили б про явну несправедливість покарання, які касаційний суд може перевірити, не вдаючись до дослідження доказів та оцінки фактичних обставин справи, прокурор у своїй скарзі не навів.
19. Ураховуючи викладене, Суд вважає, що касаційна скарга і додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Волинської області на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3