Дата документу 01.04.2019 Справа № 315/1142/17
запорізький Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/321/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №315/1142/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 06.08.2017 року близько 22 години в с. Зелене Гуляйпільського району Запорізької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі проїзної частини по АДРЕСА_2 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок раптово виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, навмисно наніс один удар в область лівого вуха ОСОБА_11 , в результаті вказаного удару остання впала на землю та втратила свідомість. Після чого ОСОБА_8 наніс декілька ударів ногами по тулубу та верхніх кінцівках ОСОБА_11 . Потім взяв до рук лежачій неподалік велосипед та наніс п`ять ударів корпусом велосипеду в область голови ОСОБА_11 . В той же день ОСОБА_11 було госпіталізовано до Гуляйпільської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла від закритої внутрішньочерепної травми.

Згідно висновку №251 від 25.09.2017 року смерть ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми у вигляді субдурального крововиливу над лівою півкулею головного мозку в обсязі 70 мл., субарахноідального крововиливу, забиття головного мозку в області полюсів лівої лобної ділянки, контузії стовбура на рівні гіпоталамуса, крововиливів в м`які тканини голови, рани, садна, подряпини, синці на голові, що ускладнилися здавленням головного мозку, тромбоз судин м`якої мозкової оболонки, вторинними крововиливами в стовбур головного мозку, субтотальним некрозом гіпофіза, розвитком сірозно-гнійної бронхопневмонії, набряку легенів, з десгрукцією довгастого мозку.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Не визнаючи свою вину ОСОБА_8 наполягав на виклику свідка ОСОБА_12 , який розповідав йому що відбувалось з потерпілою за весь час перебування її на батьківському подвір`ї, і що там вона отримала тілесні ушкодження. В судовому засіданні не з`ясовано, чим займалась ОСОБА_11 в період часу з 14 до 22 години та з ким вона вживала алкогольні напої, чи отримувала тілесні ушкодження. В матеріалах справи відсутній протокол допиту батька ОСОБА_13 , який говорив, що ОСОБА_8 приїхав до його подвір`я пізніше, коли ОСОБА_13 мала травми, і який після смерті доньки раптово помер. Першою, лежачою на землі ОСОБА_13 побачив її брат ОСОБА_14 біля 22 години, поряд нікого не було.

Зауважує, що в кримінальному провадженні є 2 підозри: в першій від 07.08.2017 року дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України (при цьому не йде мова про нанесення тілесних ушкоджень велосипедом), а вже в другій, від 14.08.2017 року дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України і нанесення ударів по Іморудіновій велосипедом і ряд свідків, які в своїх показах вказують на велосипед, яким, нібито, бив покійну ОСОБА_8 . При відтворенні обставин при слідчому експерименті Мягких пояснював, що коли він підійшов до лежачої на землі ОСОБА_13 і запропонував її піти додому, вона відповіла нецензурною лайкою і він наніс її ляпасу по щоці. Це не відповідає викладеному в обвинувальному акті, що Мягких наніс удар в область лівого вуха Іморудіновій, від чого вона впала на землю і втратила свідомість, та і як же вона могла просити його, щоб він її не бив (як це показали свідки), коли вона була без свідомості. Оцінка дії ОСОБА_8 здійснена поверхово, без ґрунтовного аналізу, підозри, що висувались йому, суперечать одна одній, і не підтверджують винуватість ОСОБА_8 , тим більше, що вони складені на основі одних і тих же матеріалів кримінального провадження. Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_8 вказує, що на сьогоднішній день у нього виникли підстави для доповнення апеляційної скарги та зміни її резолютивної частини. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Так, згідно вироку суду, 06.08.2017 року, близько 22.00 годин, в с Зелене Гуляйпільського району Запорізької області, ОСОБА_8 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі проїзної частини по АДРЕСА_2 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, внаслідок раптово виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин, навмисно наніс один удар в область лівого вуха ОСОБА_11 в результаті вказаного удару остання впала на землю та втратила свідомість. Після чого ОСОБА_8 наніс декілька ударів ногами по тулубу та верхніх кінцівках ОСОБА_11 . Потім взяв до рук лежачій неподалік велосипед та наніс п`ять ударів корпусом велосипеду в область голови ОСОБА_15 . В той же день її було госпіталізовано до Гуляйпільської ЦРЛ, де ІНФОРМАЦІЯ_2 остання померла від закритої внутрішньочерепної травми.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 року смерть ОСОБА_11 настала від закритої внутрішньочерепної травми у вигляді субдурального крововиливу над лівою півкулею головного мозку в обсязі 70 мл., субарахноідального крововиливу, забиття головного мозку в області полюсів лівої лобної ділянки, контузії стозбура на рівні гіпоталамуса, крововиливів в м`які тканини голови, рани, садна, подряпини, синці на голові, що ускладнилися здавленням головного мозку, тромбоз судин м`якої мозкової оболонки, вторинними крововиливами в стовбур головного мозку, субтотальним некрозом гіпофіза, розвитком сірозно-гнійної бронхопневмонії, набряку легенів, з деструкцією довгастого мозку.

Згідно цієї судово-медичної експертизи у розділі «Дані лабораторних досліджень» експерт посилається на висновки медико-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017, яка досліджувала кожний лоскут з правої половини тім`яної області голови трупа ОСОБА_11 . Згідно цього висновку, рана на шкіряному клапті з правої половини тім`яної області була спричинена дією під кутом добре вираженого ребра тупого залізовмісного предмету, довжина слідоутворюючої частини якого становила не менш як 30 мм. (а.с. 202).

Саме на вищевказаних висновках ґрунтується висновок суду у вироку, що обвинувачений наніс 5 ударів корпусом велосипеду в область голови померлої.

Однак, висновок медико-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017 взагалі не відкривався стороні захисту в порядку ч. ч. 2,3 ст. 290 КПК України, не досліджувався під час судового розгляду, а тому на підставі ч.12 ст. 290 КПК України є недопустимим доказом.

З огляду на викладене, також є недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 року, оскільки відповідь на 4 питання висновку ґрунтується на недопустимому доказі, а саме висновку меднко-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017.

Згідно протоколу огляду місця події (а.с. 121-122), на узбіччі дороги по вул. Зеленій с Зелене лежав неушкоджений велосипед «Україна», який було вилучено.

Постановою слідчого СВ Гуляйпільського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 07.08.2017 вилучений велосипед «Україна» було визнано речовим доказом та передано на зберігання в камеру схову Гуляйпільського ВП.

В подальшому, ключовий речовий доказ - велосипед взагалі не оглядався а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду. Не було виявлено та досліджено біологічних слідів, які повинні на ньому залишитися, якщо це було знаряддям злочину.

До того ж, взагалі стороною обвинувачення не з`ясовано навіть кому належить цей велосипед. Під час судового засідання 28.02.2018 прокурор на запитання судді відповів, що йому невідомо, хто власник цього велосипеду, хоча за версією сторони обвинувачення це і було знаряддям тяжкого злочину (10 хв. 38 сек. звукозапису судового засідання).

Згідно мотивувальної частини вироку, допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_17 пояснив, що пошкодження померла отримала внаслідок дії твердих предметів (не виключено удари рук або ніг), при цьому виключив можливість отримання вказаних травм внаслідок падіння. Однак, ці вирвані з контексту покази є маніпулятивними, оскільки під час судового засідання у режимі відеоконференції 28.03.2018 експерт також пояснив, що не виключає отримання померлою такої рани внаслідок падіння на велосипед (файл відеоконференції- 14 хв.00 с).

Крім того, не призначено та не проведено судову-медичну експертизу, на вирішення якої було б поставлено питання щодо можливості утворення тілесних ушкоджень на голові та кожному лоскуті правої тім`яної частини голови трупа ОСОБА_11 вилученим велосипедом.

Таким чином, вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду в цій частині, яка полягає у не з`ясуванні та не дослідженні механізму спричинення тілесних ушкоджень, що потягли смерть ОСОБА_11 , а висновки суду ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення не підтверджених доказами.

З приводу показань свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , неповнолітнього ОСОБА_20 , неповнолітнього свідка ОСОБА_21 , що нібито підтверджують завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень померлій, то зазначає наступне.

Допитана свідок ОСОБА_18 під час судового засідання 23.11.2017 повідомила, що дід включив ліхтар на подвір`ї після ударів велосипедом (04 хв. 16 с.), тобто до цього моменту на вулиці було зовсім темно та остання взагалі не могла бачити обставини події.

Покази свідка ОСОБА_19 не можна брати до уваги, оскільки під час судового засідання 23.11.2017 він повідомив, що не бачить далі одного 1 метра через поганий зір, до того ж на вулиці було темно.

Покази свідка ОСОБА_21 взагалі не підтверджують завдання обвинуваченим тілесних ушкоджень померлій, оскільки на вулиці було темно та вона дивилась в інший бік.

Згідно вироку суду, неповнолітній свідок ОСОБА_20 пояснив, що «бачив, як дядя ОСОБА_22 бив тьотю ОСОБА_23 , спочатку кулаками, а потім взяв велосипед і почав бити ним, казав, щоб та ішла додому доїть корову». Однак, згідно звукозапису судового засідання (09 хв. 04 с.), яке відбулось 12.12.2017, останній повідомив, що велосипеду взагалі не бачив, а про те, що дядя ОСОБА_24 бив ним тьотю ОСОБА_23 , йому про це повідомила бабушка ( ОСОБА_18 ). Крім того, зазначив, що було вже темно.

З огляду на викладене, необхідно додатково дослідити звукозапис судового засідання, коли відбувся допит в якості свідка неповнолітнього ОСОБА_20 .

Показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.

Показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними та від положень частини другої цієї статті.

З огляду на викладене, покази неповнолітнього свідка ОСОБА_20 в частині підтвердження ударів велосипедом з чужих слів (бабусі) суд мав визнати недопустимим доказом, оскільки ОСОБА_18 була допитана у судовому засіданні і це не було винятковим випадком в розумінні ч.2 ст. 97 КПК України.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинули на визначення винуватості обвинуваченого, тому що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання.

Крім того, обвинувачений своєї вини не визнає, надав свідчення, що загибла могла отримати смертельні тілесні ушкодження самостійно під час поїздки на велосипеді від буд. АДРЕСА_3 , оскільки перебувала у стадії сильного алкогольного сп`яніння. Допитаний судово-медичний експерт не виключив отримання загиблою смертельного ушкодження внаслідок падіння на велосипед.

Також суд, в порядку ч.2 ст. 66 КК України, не врахував як пом`якшуючу обставину незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, що підтверджувалося безліччю медичних довідок наданих суду. Після ухвалення вироку 08.01.2019 ОСОБА_8 отримав третю групу інвалідності.

Таким чином, вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закриттю, оскільки сторона обвинувачення не довела його винуватість поза розумним сумнівом.

Просить додатково дослідити: висновок судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 (А.С. 202) з приводу посилання на висновок медико-криміналістичної експертизи № 433 - від 22.09.2017; протокол огляду місця події від 06.08.2017 з приводу не відображення у вироку суду про вилучення з місця пригоди велосипеду «Україна» саме без пошкоджень; звукозапис судового засідання від 12.12.2017, під час якого допитувався неповнолітній свідок ОСОБА_20 та повідомив про те, що інформацію про те, що ОСОБА_8 бив загиблу велосипедом йому повідомила бабуся (09 хв. 04 с); звукозапис судового засідання від 23.11.2017, під час якого допитувався свідок ОСОБА_25 та повідомив, що жодного освітлення місця, де лежала загибла, окрім освітлення ліхтаря його скутера не було (11 хв. 30 с): відеофайл судового засідання від 28.03.2018, в якому під час відеоконференції експерт ОСОБА_17 пояснив, що не виключає отримання померлою смертельного пошкодження голови внаслідок падіння на велосипед (14 хв. 00 а); дослідити нові докази, які здобуті після ухвалення вироку, а саме адвокатський запит від 15.11.2018 голові Гуляйпільської міської ОТГ Запорізької області з приводу встановлення освітлення на вул. Зелена с Зелене та відповідь на нього від 26.11.2018;

Оскільки станом на 06.08.2017 на вул. Зелена с. Зелене Гуляйпільського району Запорізької області взагалі було відсутнє освітлення, а згідно мотивувальної частини вироку суд про це не вказав, прошу надати доручення органу досудового розслідування про проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , неповнолітнім ОСОБА_20 , неповнолітньою ОСОБА_21 з метою з`ясування фізичної можливості бачити обставини злочину у темний період доби.

Визнати недопустимими наступні докази висновок судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017: показання свідків ОСОБА_18 неповнолітнього ОСОБА_20 , неповнолітньої ОСОБА_21 , ОСОБА_19 оскільки вони фізично не могли бачити подію злочину у темний період доби через відсутність освітлення на АДРЕСА_1 , до того ж покази неповнолітнього свідка ОСОБА_20 є з чужих слів.

Скасувати вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від14.06.2018 відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України та закрити кримінальне провадження.

В запереченнях на апеляційну скаргу та доповнення до неї потерпіла ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, захисника та обвинуваченого, зокрема в останньому слові, які просили апеляційну скаргу з доповненнями задовольнити, прокурор, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинувачений бив потерпілу ОСОБА_11 постійно, та його боялася і постійно від нього ховалася у батька. 06.08.2017 року близько 22.00 години, їй зателефонував рідний брат ОСОБА_26 , сказав що на дорозі лежить якась жінка, схожа на її сестру ОСОБА_23 . Вона (потерпіла) одразу ж поїхала на вказане братом місце на велосипеді. Коли приїхала на місце, то побачила, що на узбіччі дороги лежала її сестра, в нижній білизні, в дивній позі, руки і ноги були широко розкинуті, вона харчала, в неї були судоми, біля неї сидів обвинувачений. Вона швидко поїхала до сусідки ОСОБА_27 , викликала швидку допомогу і поліцію. Швидка приїхала і забрала ОСОБА_23 , під її головою була калюжа крові, вся голова була зліплена з крові, під нею була калюжа сечі, велосипед лежав перпендикулярно її голови, обвинуваченого забрали працівники поліції, він теж був увесь в крові;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_28 про те, що на початку серпня 2017 року, у другій половині дня зустрічала покійну ОСОБА_13 , вона йшла до материної хати, після 22.00 години, коли сиділа на лавочці, бачила, як по селі їхала швидка допомога. Наступного для їй повідомили, що ОСОБА_8 побив свою співмешканку ОСОБА_13 і її забрали в лікарню без свідомості. Раніше часто бачила ОСОБА_13 з синцями, та жалілась їй, що її б`є ОСОБА_8 , який постійно пив;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_29 про те, що вона працює в Гуляйпільській ЦРЛ медсестрою, за день убивства пояснити нічого не може, але літом 2017 року два рази бачила як Мягких бив покійну ОСОБА_13 , остання постійно ходила в синцях;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_30 про те, що загибла ОСОБА_13 доводиться йому двоюрідною сестрою. 06.08.2017 року десь о 22.00 годині він повертався на скутері додому від матері в с. Верхня ОСОБА_31 , коли проїздив мимо двору, де проживав батько загиблої, побачив що на обочині хтось лежить, підійшов ближче, насвітив фарами скутера, і впізнав свою сестру ОСОБА_13 . Вона була в нижній білизні, нічого підозрілого він не помітив, подумав, що та просто п`яна спить, вона дихала, крові не бачив. Коли виїхав за село, зателефонував рідній сестрі ОСОБА_32 повідомив про те, що побачив, сказав, щоб поїхала подивилась чи все нормально з нею. На другий день дізнався, що ОСОБА_13 побив ОСОБА_8 . Раніше помічав у ОСОБА_23 синці на обличчі, вона говорила, що її б`є Мягких ОСОБА_33 , але від допомоги відмовлялась, говорила, що сама вирішить свої сімейні проблеми;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_34 про те, що влітку 2017 року, точної дати не пам`ятає, вона ішла по козу, назустріч бігли діти, кричали, що якийсь дядько б`є тьотю. Коли підійшла ближче, побачила як Мягких бив загиблу ОСОБА_23 , та кричала, благала його не бити, казала що їй боляче, але він не зупинявся, у неї був синій глаз та розбита губа. Вона (свідок) хотіла заступитись, але Мягких сказав: «іди куди йшла, а то і тобі буде». Це відбулось раніше, приблизно за місяць до того, як трапилась подія 06.08.2017 року. Загиблу характеризує як добру хазяйку, але вона часто випивала разом з обвинуваченим, скаржилась, що той її б`є;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що в серпні місяці 2017 року, точної дати не пам`ятає, ввечері, десь о 22.00 годині, ОСОБА_8 прийшов до батька ОСОБА_23 , забирати додому корову доїть. Та не хотіла до нього йти, він почав її бити, бив дуже сильно, кулаками ногами по різним частинам тіла. Вона кричала що їй боляче, потім помочилась і перестала кричать і говорить. Мягких розізлився і почав бити її велосипедом, наніс не менше п`яти ударів, по якій частині тіла бив велосипедом вона не бачила, десь ближче до грудної клітки, бив з усієї сили, убивав. Вони з чоловіком стояли біля воріт і все це бачили, потім ввімкнули у дворі світло, щоб Мягких припинив її бити, однак той не зупинявся. Коли він припинив її бити, то сидів біля неї і гладив її, говорив, що не знає що з нею. Загибла ОСОБА_23 лежала і харчала. Доповнила також, що обвинувачений був одягнутий у спортивні штани, футболки на ньому не було, живіт у нього був у крові. Через деякий час приїхала ОСОБА_35 на велосипеді і викликала швидку і поліцію. Також пояснила, що раніше обвинувачений постійно бив загиблу, майже кожного дня, вона ходила вся чорна від побоїв;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що ввечері в серпні місяці 2017 року, до нього прийшов внук і сказав що дядя ОСОБА_24 б`є тьотю ОСОБА_23 . Він вийшов на вулицю, стояв біля воріт, не бачив, бо має поганий зір, але чув як Мягких дуже бив ОСОБА_13 , вона просила «не бий мене, мені боляче» він не звертав на це уваги і продовжував наносити їй удари з усієї сили. Потім приїхала ОСОБА_36 викликала швидку допомогу. Мягких сидів навприсядки біля загиблої і гладив її. Раніше у них також часто виникали сварки і бійки;

- показаннями в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_20 про те, що бачив як дядя ОСОБА_22 бив тьотю ОСОБА_23 , спочатку кулаками, а потім взяв велосипед і почав бити ним, казав, щоб та ішла додому доїть корову. Загибла весь час лежала на траві і кричала, що їй боляче, казала: «не бий мене, я вже помочилась». Потім він зайшов у будинок, і більше нічого не бачив;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_37 про те, що працює в Гуляйпільській ЦРЛ лікарем-травматологом, 06.08.2017 року швидкою допомогою до лікарні була доставлена потерпіла в тяжкому стані, у неї був забій головного мозку, зіниці ока не реагували на світло, через п`ять днів вона померла. При огляді в неї було виявлено гематому лівого вуха, садна на кінцівках, рана на голові 3-4 см., кількість поранень неможливо було встановити, в зв`язку з їх множинністю. Остання була в стані коми, шансу вижити в неї не було, отримані травми були несумісні з життям, транспортувати її не можна було, МРТ зробити не могли, до свідомості вона не приходила. Коли перебувала в реанімації, до неї приїздили родичі, купували ліки, обвинуваченого особисто в лікарні не бачив;

- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_38 про те, що 06.08.2017 року вони з друзями вийшли прогулятись, зустрілись з ОСОБА_39 і та їм повідомила, що дядя ОСОБА_22 б`є тьотю ОСОБА_23 і що треба підійти до них, але хлопці вирішили не втручатись, сказали що самі розберуться. На наступний день їй зателефонувала ОСОБА_40 і повідомила що ОСОБА_41 попала до лікарні, також розповідала, що коли проходила повз них, то чула звук як тріснутого кавуна;

- показаннями в судовому засіданні неповнолітнього свідка ОСОБА_21 про те, що 06.08.2017 року близько 22.00 години вона вийшла з дому, проходила біля місця злочину і там сиділа ОСОБА_13 і Мягких, позаду нього лежав велосипед. Коли пройшла метрів зо п`ять від них, почула як та закричала: «Толя не бей меня, мне больно», повернувшись побачила силует чоловіка, який нахилився над, ймовірно, ОСОБА_13 , в його руках щось було, він чимось її бив. Чула також глухий звук, як удари кулаком. Вона пішла далі, зустріла друзів, розповіла їм про те що побачила, хотіли повернутись до них, але ОСОБА_42 сказав, щоб вони не влазили. Було добре видно, бо світив ліхтар;

- протоколом огляду місця події від 06.08.2017 року (час огляду 23.00 годин), в ході якого на ділянці місцевості, розташованої навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено футболку зеленого кольору та велосипед «Україна», а також на асфальті та на траві біля узбіччя дороги виявлено плями з речовиною бурого кольору, які за допомогою марлевого тампона було вилучено та поміщено в поліетиленовий пакет (а.с.121);

- висновком щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 , проведеного о 00 год. 00 хв. 06.08.2017 року, яким зафіксований факт перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння, результат - 3,00 проміле ( а.с.126);

- довідкою, виданою лікарем Гуляйпільської ЦРЛ ОСОБА_37 від 07.08.2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_43 знаходиться в реанімаційному відділені Гуляйпільської ЦРЛ з діагнозом «ушиб головного мозга, мозговая кома, ушибленая рана теменной области справа, гематома левой ушной раковины, ссадины на конечностях» ( а.с. 127);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного Мягких, в ході якого застосовувалась відеозйомка на відеокамеру «Panaconik», котру було перенесено на оптичний диск DVD+Recordable, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження, відеозапис якого був відтворений у судовому засіданні, з якого слідує, що ОСОБА_8 добровільно в присутності понятих, детально розповів та показав, за яких обставин та яким чином він наніс удар загиблій ОСОБА_11 (а.с. 131-132, а.с. 133);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_44 від 11.08.2017 року ( а.с. 194-196);

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_44 від 11.08.2017 року № 251 (а.с. 168), де причиною смерті зазначено: закрита внутрішньочерепна травма;

- висновком експерта № 251 від 11.08.2017 року за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_44 , з якого вбачається, що смерть ОСОБА_44 наступила від закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдурального крововиливу над лівою півкулею головного мозку в об`ємі 70 мл., субарахнондального крововиливу, забою головного мозку в області полюсів лівої скроневої та потиличної частини по внутрішній поверхні лівої лобної долі, контузії ствола на рівні гіпоталамуса, крововиливу у м`які тканини голови, рани, ссадна, подряпини, крововиливи на голові, що ускладнилось здавленням головного мозку, тромбозом судин м`яких тканин мозкової оболонки, вторинним крововиливом у стовбур головного мозку, субтотальним некрозом гіпофізу, розвитком сірозно-гнійної бронхопневмонії, набряку легенів, з деструкцією продовгуватого мозку. Закрита внутрішньочерепна травма є небезпечним для життя пошкодженням, тобто має знаки тяжкого тілесного ушкодження, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Рана на голові та крововиливи в м`які тканини виникли від дії тупого залізовмісного предмету з ребром, довжина слідоутворювальної частини якого складає не менше 30мл. Всі інші пошкодження виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою ушкоджувальною поверхнею та могли виникнути від ударів руками та ногами ( а.с. 197-202);

- показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_17 , який підтвердив висновки викладені судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_44 та вказав на те, що пошкодження остання отримала внаслідок дії твердих тупих предметів (не виключено удари рук або ніг), при цьому виключив можливість отримання вказаних травм внаслідок падіння.

Колегія суддів вважає, що відтворення дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_25 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_38 , ОСОБА_45 , експерта ОСОБА_17 , висновки експертів, протоколи слідчих дій, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи захисника та обвинуваченого про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки не встановлено жодного доказу вини ОСОБА_8 у вчиненні даного злочину, висновки суду про вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що відтворення дій, обстановки та обставин події злочину обвинуваченим ОСОБА_8 під час слідчого експерименту, зокрема про те, що він наніс потерпілій один удар в обличчя; показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_38 , ОСОБА_45 у судовому засіданні щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, зокрема про те, що вони бачили чи чули як обвинуваченийОСОБА_8 наносив удари руками ногами та велосипедом потерпілій, свідчить про те, що ці фактичні дані є несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- висновком експерта № 251 від 11.08.2017 року за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_44 , з якого вбачається, що смерть ОСОБА_44 наступила від закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдурального крововиливу над лівою півкулею головного мозку в об`ємі 70 мл., субарахнондального крововиливу, забою головного мозку в області полюсів лівої скроневої та потиличної частини по внутрішній поверхні лівої лобної долі, контузії ствола на рівні гіпоталамуса, крововиливу у м`які тканини голови, рани, ссадна, подряпини, крововиливи на голові, що ускладнилось здавленням головного мозку, тромбозом судин м`яких тканин мозкової оболонки, вторинним крововиливом у стовбур головного мозку, субтотальним некрозом гіпофізу, розвитком сірозно-гнійної бронхопневмонії, набряку легенів, з деструкцією продовгуватого мозку. Закрита внутрішньочерепна травма є небезпечним для життя пошкодженням, тобто має знаки тяжкого тілесного ушкодження, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ( а.с. 197-202);

- показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_17 , який підтвердив висновки викладені судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_44 та вказав на те, що пошкодження остання отримала внаслідок дії твердих тупих предметів (не виключено удари рук або ніг), при цьому виключив можливість отримання вказаних травм внаслідок падіння,

є достатніми для прийняття процесуального рішення про те, що саме обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв потерпілій умисні тілесні ушкодження, які були небезпечними для її життя в цей момент і які спричинили смерть ОСОБА_46 .

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи захисника про те, що:

- в судовому засіданні не з`ясовано, чим займалась ОСОБА_11 в період часу з 14 до 22 години та з ким вона вживала алкогольні напої, чи отримувала тілесні ушкодження;

*першою, лежачою на землі ОСОБА_13 побачив її брат ОСОБА_14 біля 22 години, поряд нікого не було;

*при відтворенні обставин при слідчому експерименті Мягких пояснював, що коли він підійшов до лежачої на землі ОСОБА_13 і запропонував її піти додому, вона відповіла нецензурною лайкою і він наніс її ляпасу по щоці. Це не відповідає викладеному в обвинувальному акті, що Мягких наніс удар в область лівого вуха Іморудіновій, від чого вона впала на землю і втратила свідомість, та і як же вона могла просити його, щоб він її не бив (як це показали свідки), коли вона була без свідомості;

*оцінка дії ОСОБА_8 здійснена поверхово, без ґрунтовного аналізу, підозри, що висувались йому, суперечать одна одній, і не підтверджують винуватість ОСОБА_8 , тим більше, що вони складені на основі одних і тих же матеріалів кримінального провадження.

Не заслуговують уваги доводи захисника про те, що в кримінальному провадженні є 2 підозри: в першій від 07.08.2017 року дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України (при цьому не йде мова про нанесення тілесних ушкоджень велосипедом), а вже в другій, від 14.08.2017 року дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 121 КК України і нанесення ударів по Іморудіновій велосипедом і ряд свідків, які в своїх показах вказують на велосипед, яким, нібито, бив покійну ОСОБА_8 , оскільки при повідомленні ОСОБА_8 про першу підозру, потерпіла ОСОБА_11 ще була жива, однак після її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), останньому було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, вже передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Необґрунтованими є доводи захисника і про те, що судом першої інстанції не був допитаний свідок сторони захисту ОСОБА_47 , оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 23, ч. 3 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик.
Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначеної особи шляхом здійснення судового виклику. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що, по-перше, згідно доповідної записки працівників поліції встановити місце перебування ОСОБА_48 не представилося можливим (т. 1 а.п. 236), а по-друге, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, в порядку передбаченого ст. 363 КПК України, ніхто із учасників кримінального провадження не заявив клопотання про доповнення судового розгляду і чим (т. 1 а.п. 239).

Безпідставними є доводи захисника про те, що в матеріалах справи відсутній протокол допиту батька ОСОБА_13 , який говорив, що ОСОБА_8 приїхав до його подвір`я пізніше, коли ОСОБА_13 мала травми, і який після смерті доньки раптово помер, оскільки відповідно ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Доводи обвинуваченого про те, що висновок судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 року, є недопустимим доказом, оскільки відповідь на 4 питання висновку ґрунтується на недопустимому доказі, а саме висновку медико-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017 року, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Колегія суддів, вважає хибним висновки обвинуваченого про те, що висновок медико-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017 року є недопустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України, сторони судового провадження дані висновки експерта суду не подавали, суд першої інстанції їх не досліджував і оцінки цьому доказу у вироку ніякої не давав. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що прийняття до уваги експертом результатів раніше проведеної експертизи не може свідчити про неправильність чи необ`єктивність остаточних висновків щодо виявлених на трупі тілесних ушкоджень.

Керуючись вимогами ч. 5 ст. 101 КПК України, колегія суддів вважає висновок судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 року допустимим доказом.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи обвинуваченого, зокрема про те, що висновок медико-криміналістичної експертизи № 433 від 22.09.2017 взагалі не відкривався стороні захисту в порядку ч. ч. 2,3 ст. 290 КПК України, не досліджувався під час судового розгляду, а тому на підставі ч.12 ст. 290 КПК України є недопустимим доказом.

Доводи обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було досліджено у судовому засіданні речовий доказ велосипед «Україна», а також не надано оцінки тому, що на ньому не було виявлено та досліджено біологічних слідів, є надуманими, оскільки жодна сторона при розгляді справи у суді першої інстанції, не заявляла клопотання про дослідження даного доказу, відповідно до вимог ст. 357 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи обвинуваченого, зокрема про те, що:

*ключовий речовий доказ - велосипед взагалі не оглядався а ні під час досудового розслідування, а ні під час судового розгляду;

*не було виявлено та досліджено біологічних слідів, які повинні на ньому залишитися, якщо це було знаряддям злочину;

*стороною обвинувачення не з`ясовано навіть кому належить цей велосипед. Під час судового засідання 28.02.2018 прокурор на запитання судді відповів, що йому невідомо, хто власник цього велосипеду, хоча за версією сторони обвинувачення це і було знаряддям тяжкого злочину.

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що не було призначено та не проведено судову-медичну експертизу, на вирішення якої було б поставлено питання щодо можливості утворення тілесних ушкоджень на голові та кожному лоскуті правої тім`яної частини голови трупа ОСОБА_11 вилученим велосипедом, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Ст. 93 КПК України встановлює, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу.

Також, як встановлюють положення вимоги ст. 101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Таким чином, враховуючи що обов`язок збирання доказів покладається на сторони кримінального провадження, а суд позбавлений за власної ініціативи збирати будь-які докази, а також те, що обвинуваченим та його захисником на стадії досудового розслідування, а також під час розгляду провадження у суді першої інстанції своїх висновків на спростування висновку судмедексперта, наданого як доказ прокурором, не долучено, то доводи обвинуваченого є неспроможними.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого і про те, що суд першої інстанції не врахував також пояснення експерта ОСОБА_17 про те, що не виключається можливість отримання померлою такої рани внаслідок падіння на велосипед, оскільки останній підтвердив висновки судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_11 та зокрема вказав, що пошкодження остання отримала внаслідок дій твердих тупих предметів, не виключено удари рук або ніг.

Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи обвинуваченого, зокрема про те, що вирок підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду в цій частині, яка полягає у не з`ясуванні та не дослідженні механізму спричинення тілесних ушкоджень, що потягли смерть ОСОБА_11 , а висновки суду ґрунтуються на припущеннях сторони обвинувачення не підтверджених доказами.

Не заслуговують уваги доводи обвинуваченого і про те, що показання свідків ОСОБА_18 , неповнолітнього ОСОБА_20 , неповнолітньої ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , оскільки вони фізично не могли бачити подію злочину у темний період доби через відсутність освітлення на АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

Аналіз показань свідків ОСОБА_18 , неповнолітнього ОСОБА_20 , неповнолітньої ОСОБА_21 , ОСОБА_19 в судовому засіданні свідчать про те, що вони, з врахуванням їх віку, що зумовило їх особисте сприйняття події правопорушення, дали показання щодо відомих їм обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, зокрема про те, що вони особисто бачили або чули в ту пору часу, як обвинувачений ОСОБА_8 наносив удари ногами, руками та велосипедом потерпілій ОСОБА_11 і як вона кричала від болю та просила останнього, щоб він її не бив.

Доводи апелянта про те, що в ту пору часу вони не могли бачити вищевказані обставини, оскільки згідно довідки Гуляйпольского міського голови станом на 06.08.2017 року вуличне освітлення по вулиці Зелена в с. Зелена на сьогоднішній день не встановлено (т. 2 а.с. 44), спростовуються показаннями вищевказаних осіб, зокрема показаннями свідків ОСОБА_18 , неповнолітнього ОСОБА_20 та неповнолітньої ОСОБА_21 , що в ту пору часу було їм було видно як обвинувачений ОСОБА_8 бив потерпілу.

Більш того, із показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що вони ввімкнули у дворі світло, щоб ОСОБА_8 припинив бити ОСОБА_11 , але це його не зупинило. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що показання свідка ОСОБА_18 підтверджуються, зокрема довідкою в.о. старости Гуляйпільскої міської ОТГ ОСОБА_49 зокрема про те, що в ніч з 06.08.3017 року на 07.08.2017 року на АДРЕСА_4 (власник ОСОБА_18 ) був встановлений домовласником ліхтар нічного освітлення, який освітлює в тому числі і частину вулиці напроти домоволодіння № 72, де саме й було скоєно правопорушення.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів клопотання обвинуваченого про надання доручення органам досудового розслідування про проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , неповнолітнім ОСОБА_20 , неповнолітньою ОСОБА_21 з метою з`ясування фізичної можливості бачити обставини злочину у темний період доби не задовольняє, оскільки ці обставини можуть бути перевірені іншим шляхом.

Безпідставними є доводи апелянта і про те, що покази неповнолітнього свідка ОСОБА_20 в частині підтвердження ударів велосипедом з чужих слів (бабусі) є недопустимими доказами, так як ОСОБА_18 була допитана у судовому засіданні і це не було винятковим випадком в розумінні ч.2 ст. 97 КПК України, оскільки, по-перше, неповнолітній свідок ОСОБА_20 був очевидцем події і особисто сприймав (бачив та чув) окремі моменти застосування фізичного насилля обвинуваченим ОСОБА_8 щодо потерпілої ОСОБА_11 , по друге, допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , від якої свідок ОСОБА_20 сприймав частину обставин події, не суперечить вимогам ч. 2 ст. 97 КПК України, оскільки суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення.
Приймаючи до уваги вищевказане, колегія суддів вважає безпідставними наступні доводи обвинуваченого, зокрема про те, що:

- невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинули на визначення винуватості обвинуваченого, тому що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового засідання;

- обвинувачений своєї вини не визнає, надав свідчення, що загибла могла отримати смертельні тілесні ушкодження самостійно під час поїздки на велосипеді від буд. АДРЕСА_3 , оскільки перебувала у стадії сильного алкогольного сп`яніння;

- допитаний судово-медичний експерт не виключив отримання загиблою смертельного ушкодження внаслідок падіння на велосипед.

Не знаходить колегія суддів і правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого про додаткове дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, зокрема, висновку судово-медичної експертизи № 251 від 25.09.2017 року з приводу посилання на висновок медико-криміналістичної експертизи № 433 - від 22.09.2017; протоколу огляду місця події від 06.08.2017 з приводу не відображення у вироку суду про вилучення з місця пригоди велосипеду «Україна» саме без пошкоджень; звукозапису судового засідання від 12.12.2017, під час якого допитувався неповнолітній свідок ОСОБА_20 та повідомив про те, що інформацію про те, що ОСОБА_8 бив загиблу велосипедом йому повідомила бабуся; звукозапису судового засідання від 23.11.2017, під час якого допитувався свідок ОСОБА_25 та повідомив, що жодного освітлення місця, де лежала загибла, окрім освітлення ліхтаря його скутера не було: відеофайлу судового засідання від 28.03.2018, в якому під час відеоконференції експерт ОСОБА_17 пояснив, що не виключає отримання померлою смертельного пошкодження голови внаслідок падіння на велосипед.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 6 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на розгляд сторонами та віднесені до їх компетенції цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до вимог ст. ст. 22, 26, 404 КПК України, умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків місцевим судом були створенні, ніяких перешкод у збиранні, перевірці доказів під час судового розгляду з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, судом першої інстанції не створювалось, підстави для повторного дослідження обставин відсутні, оскільки вони були досліджені судом першої інстанції повністю і без порушень КПК України, а тому клопотання обвинуваченого про додаткове дослідження вищевказаних доказів, є необґрунтованим, оскільки по суті, обвинувачений наводить власну оцінку доказам на свою користь, відмінну від оцінки доказів судом, і замість правової аргументації застосування апеляційним судом ч. 3 ст. 404 КПК України, викладає свою позицію, щодо своєї невинуватості у вчиненні даного злочину.

Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого ОСОБА_8 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, є необґрунтованими, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 КК України.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції була врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також те, що останній раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні непрацездатних батьків, які хворіють, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що його виправлення можливо лише при ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років, яке є близьким до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував при призначені йому покарання, як пом`якшуючу обставину, незадовільний стан його здоров`я, є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, ці дані відносяться до особи винного, а не до обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_8 призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема у зв`язку з тим, що він хворіє, став інвалідом третьої групи, відшкодував частину шкоди, оскільки останній вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи у стані алкогольного сп`яніння, що суд обґрунтовано визнав обставиною, що обтяжує його покарання, потерпіла наполягала на суворому покаранні для останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 та доповнення до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 в цій справі, без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: