Справа № 308/2308/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 26.01.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000298 від 26.01.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

04.03.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області призначено підготовче судове засідання по кримінальному провадженні, відомості про яке 26.01.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
28.03.2019 року прокурор відділу прокуратури Закарпатської області молодший радник юстиції ОСОБА_3 подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

Своє клопотання обгрунтовує тим, що 22 січня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через інтернет-мережу, а саме сайт «ОЛХ», маючи на меті заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , замовив з м. Запоріжжя сульфатну кислоту, яку отримав 24 січня 2018 року через відділення «Нової Пошти», яке розташоване в м. Ужгороді.
Надалі продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, 25 січня 2018 року, близько о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заздалегідь запросивши ОСОБА_6 на зустріч під вигаданим ім`ям, маючи на меті замовити в потерпілого програму страхування життя та здоров`я, знаходячись навпроти вхідних дверей до кафе «Твінс», яке розташоване за адресою: м. Ужгород вул. 8-Березня, 25, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на грунті раніше виникнувших душевних неприязних відносин, пов`язаних зі своєю теперішньою дівчиною ОСОБА_8 (колишньою дівчиною ОСОБА_6 ), з метою заподіяння тілесних ушкоджень, спрямованих на непоправне знівечення обличчя, наблизившись до останнього, виплеснув з банки сульфатну кислоту в область передньої частини голови та обох рук ОСОБА_6 , при цьому спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 371 у потерпілого ОСОБА_6 наявні тяжкі тілесні ушкодження, що знівечили обличчя.
Відповідно до висновку експерта 19/11-1/95-СЕ/18 від 08.10.2018 на вилучених речах у потерпілого, в які він був одягнений на момент скоєння кримінального правопорушення відносно нього, виявлено нашарування сульфатної кислоти.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило непоправне знівечення обличчя.
Прокурор вказує, що ОСОБА_4 наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я. Відповідно до ст. 12 КК України, злочини проти життя та здоров`я - це злочин, який належить до тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Прокурор зазначає, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_4 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_4 усвідомлює тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого злочину, яке у свою чергу не може бути іншим ніж позбавлення волі.
Крім того, прокурор вважає, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, у вчиненні якого є достатні підстави його обвинувачувати, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності. Враховуючи характер вищевказаного злочину та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його судом винуватим, є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може полишити місце свого місця проживання та виїхати за межі кордонів України, де буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведені судового розгляду шляхом погроз, підкупу, умовлянням свідків і потерпілого, схиляти їх до дачі неправдивих показань, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, може вчинити інші злочини, а тому з метою запобігання вказаним ризикам вважає, що об`єктивно необхідним є застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У даному випадку ініціювання перед суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, а також особи підозрюваного.
З цих підстав, прокурор стверджує, що більш м`які запобіжні заходи, такі як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава не зможуть запобігти ризикам, визначеним ч. 2 ст. 177 КК України.
Також вказує, що строк раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому сплив 28.02.2019 року.
Приймаючи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, які наразі продовжують існувати, прокурор просить суд застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, запобіжний захід вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
У даному судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на наявність достатніх підстав вважати, що обвинуваченому ОСОБА_4 обґрунтовано інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а також, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які наведені у внесеному клопотанні.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо внесеного клопотання, пояснивши, що з даним клопотанням сторона захисту категорично не згідна та подав письмові заперечення на клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 яке обґрунтовує тим, що 27.12.2018 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 . Ужгородським міськрайонним судом було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період з 22.00 годин до 06-00 годин. Покладено певні обов`язки. Даний запобіжний захід сплив 28.02.2019 року, а також в даний строк закінчилися дія покладених на ОСОБА_4 обов`язків.
Вказує, що ОСОБА_4 жодного разу не порушив умови запобіжного заходу, постійно з`являвся за першим викликом слідчого та суду. Як видно з матеріалів кримінального провадження, підозрюваний має постійне місце проживання, є студентом 5 курсу стаціонарного відділення юридичного факультету УжНУ, порушень процесуальної поведінки не припускав, з потерпілими та свідками не спілкувався за межами будівлі правоохоронного органу, з`являвася за кожною вимогою до слідчого та суду, що прокурором не спростовується. За таких обставин, констатує, що прокурором не наведено достатньо ризиків, які б слугували підставою для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам зазначеним у клопотанні.
Стверджує, що свої процесуальні обов`язки ОСОБА_4 виконує належним чином: від суду не ховається, вчасно прибуває у судові засідання, за межі області не виїжджає, постійно мешкає за однією адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкується, впливу на потерпілого не має, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки докази стороною обвинувачення вже зібрані. Вважає, що прокурором не доведено, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 є винятковим запобіжним заходом.
Окрім того, зазначає, що потерпілий у даному провадженні жодних претензій до ОСОБА_4 немає, що підтверджується нотаріально завіреною копією заяви потерпілого ОСОБА_6 .
На думку сторони захисту, повторне звернення до суду з клопотанням про тримання під вартою однієї і тієї ж особи по тому самому кримінальному провадженню після закінчення попереднього більш м`якого запобіжного заходу, можливе лише при виникненні нових обставин, які підтверджують необхідність тримання особи під вартою та обґрунтовані у клопотанні. Опис таких обставин у клопотанні відсутній.
Стверджує, що подане клопотання є необгрунтованим, а ризики не доведеними належними та достатніми доказами, а тому клопотання не підлягає задоволенню. Вважає, що застосований щодо ОСОБА_4 раніше запобіжний захід у вигляді домашнього арешту для підозрюваного ОСОБА_4 був достатнім, необхідним для належної поведінки підозрюваного і таким, що зміг запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, що ОСОБА_4 і підтвердив свою попередньою поведінкою.
Окремо звертає увагу суду на те, що ОСОБА_4 , перебуваючи більше двох місяців взагалі без запобіжного заходу, не вчинив дій здатних встановити якісь нові обставини ризиків, вважає, що прокурором не були наведені нові обставини існування публічного інтересу, який виправдовував би відступ від норми статті 5 Конвенції.
У зв`язку із не наведенням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутністю необхідності застосовувати до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить суд у задоволенні клопотання прокурору відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Підозрюваний ОСОБА_4 заперечив щодо застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з мотивів, викладених у письмових запереченнях його захисника.
Потерпілий ОСОБА_6 та його представник також заперечили щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та потерпілий надав суду копію заяви, засвідчену приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровану в реєстрі за № 8, зі змісту якої вбачається, що він ОСОБА_6 , цією заявою стверджує, що не має і не буде мати жодних грошових, матеріальних та моральних чи будь-яких інших претензій до ОСОБА_4 з приводу події, що сталася 25 січня 2018 року під час якої він отримав тілесні ушкодження і яка є предметом розслідування кримінального провадження № 0000298 за ч. 1 ст. 121 КК України. Повідомляє в заяві, що ОСОБА_4 відшкодував йому моральну та будь-яку іншу шкоду в повному обсязі. В разі розгляду даного провадження судом, просить максимально пом`якшити ОСОБА_4 можливе покарання.
Заслухавши позиції прокурора з приводу внесеного клопотання, підозрюваного, його захисника, потерпілого та представника потерпілого, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження.
Статтею 177 КПК України регламентовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають з норм КПК України, і його належної поведінки. У п. 13.3 даної постанови зазначено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.
За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Під час розгляду клопотання встановлено, що 27.12.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 грудня 2018 року у задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я слідчого управління ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 відмовлено та обрано ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю та покладено на останнього певні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Встановлено строк дії ухвали до 27.02.2019 року включно.
Судом встановлено, що процесуальні обов`язки ОСОБА_4 виконує належним чином: з`являвася за кожною вимогою до слідчого та суду, що прокурором не спростовується, вчасно прибуває у судові засідання, за межі області не виїжджає, постійно мешкає за однією адресою, із свідками у справі стосовно їх показань не спілкується, впливу на потерпілого не має, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки докази стороною обвинувачення вже зібрані.
Судом також встановлено, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, є студентом 5 курсу стаціонарного відділення юридичного факультету УжНУ, порушень процесуальної поведінки не припускав, раніше не судимий,.

Окрім того, у судовому засіданні встановлено, що потерпілий у даному провадженні жодних претензій до ОСОБА_4 немає, що підтверджується нотаріально завіреною копією заяви потерпілого ОСОБА_6 , а також поясненнями потерпілого у самому судовому засіданні.

Також, суд враховує те, що у ОСОБА_4 по тому самому кримінальному провадженню закінчився строк дії попереднього більш м`якого запобіжного заходу, а нових обставин, які підтверджують необхідність застосування до ОСОБА_4 більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою прокурор не навів. Окрім того, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 , перебуваючи більше двох місяців взагалі без запобіжного заходу, не вчинив дій здатних встановити якісь нові обставини ризиків, а тому немає обгрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_4 в подальшому буде перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином чи може вчинити інші злочини.
Згідно ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Прокурор апелює до тяжкості злочину, що інкримінується ОСОБА_4 , але згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.
Оцінюючи доводи сторони кримінального провадження з боку обвинувачення про необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд констатує, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відтак, у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 315, 331, 369, 376 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури Закарпатської області молодшого радника юстиції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 06 травня 2019 року о 14 год. 45 хв.

Головуюча ОСОБА_1