Справа № 166/924/18 Провадження №11-кп/802/96/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.296 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року, яким -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Ужоао Малоритського району Брестської області Республіки Біллорусь, проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працює, несудимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу пробації; періодично з`являтися для реєстрації в орган пробації.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 16 червня 2018 року о 03год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по АДРЕСА_2 , безпричинно, з хуліганських спонукань, умисно наніс ОСОБА_7 удар головою в обличчя та численні удари руками по голові, таким чином заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, чим своїми умисними діями грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
У поданій апеляції прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального та кримінального закону, безпідставного та невмотивованого незастосування до обвинуваченого вимог п.2 ч.1 ст.76 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст.76 КК України.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений вважає вирок суду законним та вмотивованим, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого, захисника та потерпілого, які апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який його засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону не в повній мірі.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст.12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу винного, те що останній в силу ст.89 КК України вважається несудимим, в цілому негативно характеризується за місцем свого проживання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, а обтяжуючою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляції прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді обмеження волі та про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально.

На думку суду, таке покарання, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Разом з тим, суд першої інстанції, при звільненні ОСОБА_8 від призначеного покарання на підстав ст.75 КК України, поклав на обвинуваченого лише один обов`язок, передбачений ч.1 ст.76 КК України, всупереч вказаним в нормі статті двом безальтернативним обов`язкам.

За таких обставин вирок суду в частині покладення обов`язків, передбачених ст.76 КК України, не можна визнати законним та обґрунтованим, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому апеляційна скарга прокурора про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, суд не вбачає за доцільне та можливе покладати на обвинуваченого у відповідності до п.2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміню місця роботи або навчання, оскільки ОСОБА_8 не навчається та не працює.

Таким чином, на підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України, суд вважає за необхідне вирок першої інстанції в частині застосування вимог ст.76 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, при цьому постановити новий вирок.

В силу ч.ч. 1, 2 ст.404 КПК України, суд не застосовує не передбачений ст.76 КК України обов`язок не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органу пробації.

В решті вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині застосування вимог ст.76 КК України скасувати.

Залишити призначене судом покарання за ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього згідно ст.76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
В решті вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді