УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 13.07.2018, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.111, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
22 листопада 2018 року старший слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 13.07.2018, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.111, ч.1 ст.309 КК України про арешт майна, а саме: автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає про те, що Головним слідчим управлінням СБ України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 від 13.07.2018 за підозрою громадянина України ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , не сприймаючи державну владу в Україні та сповідуючи ідеї проросійської спрямованості, з мотивів непогодження з «Євроінтеграційною» політикою представників української державної влади, з метою ведення підривної діяльності проти України, у період часу з кінця 2016 року до 19.06.2018 (включно), діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, на виконання завдань співробітника розвідувального центру Головного управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації, а саме начальника групи відділу 3 оперативного відділу 316 розвідувального центру ГУ ГШ ЗС РФ (в/ч НОМЕР_3 ) підполковника ОСОБА_9 надавав згаданій іноземній організації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України шляхом збирання та передачі відомостей у сфері оборони та передачі цих відомостей зі свого мобільного телефону з використанням Інтернет-месенджеру «Telegram» та Інтернет-рації «Zello» з місць свого знаходження у місті Миколаєві.

Згідно відповідей в/ч НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ОДШБр) ЗС України від 05.05.2018 № 1436, від 20.09.2018 № 2879, від 20.09.2018 № 2810, в/ч НОМЕР_6 від 20.09.2018 № 2452, від 20.09.2018 № 2453, в/ч НОМЕР_7 від 20.09.2018 №1456, відомості, зібрані та передані іноземній стороні ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та іншими співучасниками групи, можуть завдати шкоди обороноздатності України.

Цими умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.28, ч. 1 ст. 111 КК України, а саме державну зраду, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітету, територіальній цілісності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України, шляхом надання іноземній організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, у даному кримінальному провадженні встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, в м. Миколаєві (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 знайшов речовину рослинного походження зелено-коричневого кольору, поміщену у згорток з фрагменту паперу і два прозорих полімерних пакетика - один в одному, вагою 3, 468 г, 1, 224 г і 7,412 г, відповідно, тобто загальною масою 11,652 г та визначивши за сукупністю певних відомих йому ознак, що дана речовина рослинного походження є подрібненою коноплею, достовірно знаючи, що конопля являється особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, прийняв рішення незаконно придбати вказаний наркотичний засіб та умисно, в порушення правового режиму обігу наркотичних засобів і речовин, незаконно придбав, поклавши до кишені свого одягу, і тим самим почав незаконно зберігати без мети збуту вказаний наркотичний засіб, який переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав його до 19.06.2018 та під час обшуку зазначений наркотичний засіб у ОСОБА_4 було виявлено і вилучено працівниками Служби безпеки України.

Своїми умисними діями, які виразилися в незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

За вказаними обставинами злочинної діяльності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Керч АР Крим, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 повідомлено про те, що він підозрюється у державній зраді за попередньою змовою групою осіб, та у незаконному придбанні та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 309 КК України.

Шевченківським районним судом міста Києва від 26.09.2018 відносно підозрюваного у кримінальному провадженні ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.11.2018, який цим же судом продовжено до 17.01.2019.

У ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що до 16.08.2018 транспортний засіб Mitsubishi Lancer д.р.з. НОМЕР_8 (номер кузова НОМЕР_9 ) відповідно до реєстраційної картки ТЗ отриманої з бази даних Єдиного державного реєстру МВС про транспортні засоби, на праві приватної власності належав громадянину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після проведення обшуків 19.06.2018 вищевказаного автомобіля, та місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , виявленні наркотичних засобів та пред`явлені останньому 08.08.2018 підозри у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.309 КК України, він, усвідомлюючи про вручення йому найближчим часом повідомлення про підозру у вчиненні державної зради за попередньою змовою групою осіб, тобто злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111 КК України, санкцією якої передбачено конфіскацію майна, вжив заходів до його приховування, а саме 16.08.2018 здійснив продаж вказаного транспортного засобу Mitsubishi Lancer (номер кузова НОМЕР_9 ) з наданням нового д.р.з. НОМЕР_1 , переоформивши його на свого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Санкцією ч. 1 ст. 111 КК України, передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З метою повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування кримінального провадження, а також з`ясування об`єктивної істини по справі, а також для забезпечення можливої конфіскації майна, слідчий звернувся з зазначеним клопотанням.
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з підстав у ньому наведених. Просив накласти арешт на зазначене у клопотанні майно з метою конфіскації.
Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт не було тимчасово вилучене та розгляд справи без власника майна є необхідним з метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про розгляд вищевказаного клопотання без повідомлення про його розгляд власника майна ОСОБА_6 .

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши думку слідчого, слідчий суддя вважає, що воно не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями п.3 ч.2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою зокрема конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладений у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_11 , що підтверджується копією листа Т.в.о. начальника Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївський області ОСОБА_10 за №31/14-3799 від 21.11.2018 а також даними результатів аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, сформованих 21.11.2018 року.

Наведені дані свідчать про те, що автомобіль Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , не належить підозрюваному ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, оскільки арешт на майно з метою забезпечення можливості конфіскації майна може бути накладено лише на майно, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а автомобіль марки Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , станом на день звернення слідчого до суду з клопотанням про арешт цього об`єкту рухомого майна, не належить підозрюваному ОСОБА_4 , а тому слідчий суддя не знаходить правових підстав для накладення арешту на вказаний об`єкт.

Крім того, не доведено, що вказане майно підпадає під ознаки, зазначені у п.п.1-4 ч.1 ст.96-2 КК України.

Таким чином, у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , необхідно відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 13.07.2018, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст.111,ч.1 ст.309 КК України про арешт майна, а саме автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.р.з. НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголосити 30 листопада 2018 року о 15 годині 40 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1