Справа №481/634/18
Провадж.№1-кп/481/93/2018
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 18 березня 2018 року, відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину, не судимого,
про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,
з участю учасників судового провадження: сторін: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_6 ,

встановив:
17 березня 2018 року близько 23 години 40 хвилин в районі 219 км+300 м автодороги "Дніпро-Миколаїв" у Новобузькому районі Миколаївської області, водій ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби, в умовах сильного дощу та снігопаду, по засніженій автодорозі Н-11 "Дніпро-Миколаїв", яка має по одній смузі для руху у кожному напрямку, зі сторони м. Новий Буг у сторону смт. Казанка, зі швидкістю 60-80 км/год. В якості пасажирів в автомобілі "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , знаходилися ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В районі 219 км+300 м зазначеної автодороги водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 "б", 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу контролювати рух свого автомобіля та безпечно керувати ним, хоча міг та повинен був це зробити, внаслідок чого не впорався із керуванням, здійснив виїзд за межі проїжджої частини, де відбувся неконтрольований занос транспортного засобу в кювет з подальшим зіткненням із деревом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 26 від 07 травня 2018 року, смерть ОСОБА_7 наступила від механічної асфіксії внаслідок здавлення грудної клітини та живота.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав, та пояснив, що дійсно 17 березня 2018 року близько 18 години 00 хвилин він разом із своїми друзями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зустрілися у смт. Казанка Миколаївської області, де випили по бокалу пива. Пізніше вирішили поїхати у м. Новий Буг Миколаївської області, для чого сам не знає. Тому він взяв у свого батька автомобіль марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , на якому всі троє поїхали у м. Новий Буг Миколаївської області. Приїхавши туди, постояли декілька хвилин біля магазину "АТБ" та поїхали назад додому у смт. Казанку Миколаївської області. Дорогою йшов сильний мокрий сніг, дорога була слизькою, з`їхавши на узбіччя, він зачіпив щебінь, який там був разом із снігом, автомобіль почало заносити та закинуло у кювет, де відбулося зіткнення автомобіля із деревом. Вони всі троє з машини повилітали. Отямившись, він з ОСОБА_9 побачили ОСОБА_10 , який був затиснутий під автомобілем. Почали йому допомагати, проте у них нічого не виходило. Пізніше він зупинив подорожній автомобіль та попросив його водія допомогти їм витягти ОСОБА_10 з під машини. Проте їм також нічого не вийшло. Він знову зупиняв інші автомобілі, однак водії відмовлялися допомагати до приїзду поліції. Крім цього він зателефонував у швидку допомогу як у м. Казанку так і в м. Новий Буг. Так само і в поліцію. Коли приїхала поліція та швидка допомога, вони витягли ОСОБА_10 , однак він уже помер. Дуже шкодує про вчинене, просить суд суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 , будучи допитаним у судовому засіданні та попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, повідомив, що того злощасного дня 17 березня 2018 року була субота, його син ОСОБА_10 нікуди не збирався іти. Цілий день був вдома, допомагав по господарству. І вже увечері до нього приїхали його друзі: ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Вони стояли біля їх будинку, а потім кудись поїхали. Вже зранку йому зателефонували та повідомили, що його син ОСОБА_10 загинув при ДТП. Претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 не має жодних та просить суд не позбавляти його волі, оскільки в останнього є маленька дитина.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, винуватість ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства доказами у справі, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.
Відтак, з врахуваннямвимогч.3ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Сукупність зібраних доказів вказує на те, та суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 17 березня 2018 року, будучи особою, яка керує транспортним засобом, в районі 219 км+300 м дороги "Дніпро-Миколаїв" у Новобузькому районі Миколаївської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.3 "б", 12.1 Правил безпеки дорожнього руху України, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини, де відбулося зіткнення транспортного засобу із деревом, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень помер, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 разом із своєю сім`єю, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не знаходиться, до кримінальної відповідальності раніше не притягувався.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття

Обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які є тяжкими, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу винного, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив необережний злочин, має на утриманні малолітню дитину, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, наявність пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_3 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував заподіяну шкоду, відсутність претензій з боку потерпілого, критичне ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, його поведінку після вчинення злочину, наявність у нього малолітньої дитини ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.».
Цивільний позов не заявлявся. Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до приписів п.5 ч.9 ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 01 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 1144 (тисяча сто сорок чотири) гривень 00 копійок.

Речові докази: автомобіль марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області - повернути його законному володільцю; змив з керма автомобіля марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , запахові сліди з керма та ручки коробки передач автомобіля марки "ВАЗ 21099", р.н. НОМЕР_1 , які передані до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1