ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1027/19 Справа № 199/46/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002170 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2019 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.04.2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 21.02.2013 року умовно-достроково на 10 місяців 23 дні;
- 09.04.2014 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 28.07.2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, доповнити мотивувальну частину вироку обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ОСОБА_7 свою вину визнав у повному обсязі ще на стадії досудового розслідування, на стадії судового розгляду свою позицію не змінював, активно сприяв розкриттю злочину, що виразилось в тому, що саме завдяки активної участі обвинуваченого знайдено ланцюжок потерпілої, крім того, ОСОБА_7 ще до початку судового розгляду добровільно у повному обсязі відшкодував потерпілій завдану шкоду.

На стадії досудового розслідування та судового розгляду, обвинувачений дійсно жалкував про вчинене, негативно оцінював злочин, бажав виправити ситуацію, що знайшло підтвердження в його діях.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки та покласти на нього певні обов`язки, визначені ст.76 КК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він в повному обсязі визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану потерпілій матеріальну шкоду.

Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Вказує на те, що прокурор та потерпіла не наполягали на позбавленні його волі.

Також зазначає, що він раніше судимий, має позитивну характеристику за місцем мешкання, одружений, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, 2018 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив тяжкий умисний корисливий злочин проти власності.
Так, 29.09.2018, близько 18.00 год., ОСОБА_7 проходячи біля будинку 13 по пров. Кіровоградському у м. Дніпро, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_8 , яка при собі на шиї мала ланцюжок з металу жовтого кольору, з хрестиком. Визначивши вказані предмети об`єктами свого злочинного посягання у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , в той же день, тобто 29.09.2018 року, приблизно о 18.05 год., знаходячись біля будинку № 13 по пров. Кіровоградському у м. Дніпро, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 з заду, та діючи умисно, вчиняючи корисливий злочин повторно, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілої та оточуючих, шляхом ривка зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_8 , ланцюжок з металу жовтого кольору, який не представляє матеріальної цінності для потерпілої, та хрестик з металу жовтого кольору, що був на ланцюжку, вартість якого становить 1080 гривень.
Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, звернувши викрадене на свою користь і розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1080 гривень.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, яке відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який визнав вину, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, має позитивну характеристику, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні дитину, 2018 року народження; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, - судом не встановлено.
Крім того, судом першої інстанції врахована наявність двох непогашених і не знятих судимостей ОСОБА_7 за вчинення тяжких злочинів проти власності.
Доводи прокурора та обвинуваченого щодо визнання обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій, колегія суддів вважає необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції у вироку зазначив, що каяття і сприяння розкриттю злочину обвинуваченим висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити відповідальність за скоєне.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_8 , відшкодував лише перед судовим засіданням, вибачення у потерпілої протягом досудового розслідування не попросив, а висловив свій жаль з приводу вчиненого ним злочину лише на стадії судових дебатів.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він раніше судимий, має позитивну характеристику за місцем мешкання, одружений, на його утриманні знаходиться малолітня дитина, 2018 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні обставини, які обтяжують його покарання є такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані обставини були враховані судом при призначенні покарання.
Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 75, 69 КК України, оскільки виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 років, що є мінімальним розміром, передбаченим санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Крім того, відмовляючи прокурору у задоволенні вимог апеляційної скарги, колегія суддів враховує також те, що прокурор не оскаржує призначене покарання обвинуваченому.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4