Справа № 214/5666/17
1-кп/214/290/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження №0001208, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06.07.2017 щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.121 КК України.

Під час судового засідання прокурором подано клопотання, яке він підтримав у судовому засіданні, про звернення застави в дохід держави та обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У клопотанні прокурор просить звернути в дохід держави та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України заставу у розмірі 400000 гривень, зараховану на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за ОСОБА_4 , а також обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, не визначаючи розмір застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді від 07.07.2017 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 400000 гривень, у звязку із внесенням якої 17.07.2017 ОСОБА_4 звільнено з-під варти з ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)». При цьому, на ОСОБА_4 покладено обов`язок, зокрема, не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду та роз`яснено, що у випадку невиконання покладених обов`язків, застава буде звернута в дохід держави. Місцем проживання та реєстрації ОСОБА_4 є м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Разом з цим, встановлено, що 28.08.2018 слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001623 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України щодо ОСОБА_4 за вчинення ДТП в Криворізькому районі Дніпропетровської області, тобто за межами м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Зазначає також, що ОСОБА_4 з метою отримання дозволу для виїзду за межі м. Кривого Рогу ані до прокурора, ані до суду не звертався.

На думку прокурора, порушення обвинуваченим ОСОБА_4 покладеного на нього обов`язку не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду, а саме виїзду за межі міста без повідомлення прокурора та суду, та без отримання відповідного дозволу, є беззаперечним підтвердженням наявності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, можливості переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності, адже ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, у тому числі тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та пояснив, що більше 4 років працює у ПП «Плазіс-ЄМ», місце його роботи розташоване у Центрально-Міському районі м. Кривий Ріг та знаходиться у межах міста, хоча і у промисловій зоні. Коли він їде на роботу, знаку, щодо межі міста немає, тобто вважає, що не виїжджає за межі міста. На цій же дорозі і відбулося зіткнення 28.08.2018. Крім того, про місце розташування роботи відомо стороні обвинувачення і навіть після встановлених обмежень ухвалою слідчого судді, питання щодо можливості відвідування роботи не ставилось. Вважає клопотання прокурора необґрунтованим. До суду з`являється на кожен виклик, з`явився навіть у дане судове засідання, хоча перебуває досі на лікарняному.

Захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожен окремо, заперечували проти заявленого клопотання, вважали його необґрунтованим, оскільки обвинувачений завжди виконував покладені на нього судом обов`язки. Вважають, що відсутній ризик переховування обвинуваченого від суду, який в супереч вимогам кримінально процесуального закону не доведений прокурором.

Представник потерпілого ОСОБА_7 підтримав заявлене прокурором клопотання, просив його задовольнити.
Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до таких висновків.

Згідно із положеннями ст.6 Конвенції від 04.11.1950 «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів в сукупності оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, дані про цю особу, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої він підозрюється.

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Так, у судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2017 щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави в розмірі 400000 гривень (том 2 а.с.94-96).

При цьому, відповідно до вказаної ухвали, на ОСОБА_4 покладено, зокрема, обов`язок не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, приживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду та роз`яснено, що у випадку невиконання ним покладених обов`язків застава буде звернута в дохід держави.

Відповідно до повідомлення ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)» за вих.К-3/5-6553 від 05.09.2017, після отримання перевірки про сплату застави та підтвердження Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 17.07.2017 за №2069/17 про надходження коштів на їх депозитний рахунок, обвинувачений ОСОБА_4 17.07.2017 звільнений під заставу в розмірі 400000 гривень. (том 2 а.с.97).

28.08.2018 слідчим СВ Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001623 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України щодо ОСОБА_4 за вчинення ДТП в Криворізькому районі Дніпропетровської області, тобто за межами м. Кривий Ріг. Дане свідчить про порушення ОСОБА_4 обов`язків, покладених на нього ухвалою слідчого судді від 07.07.2017. При цьому з метою отримання дозволу для виїзду за межі м. Кривого Рогу ОСОБА_4 ані до прокурора, ані до суду не звертався.

При вирішенні клопотання прокурора щодо обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.178 КК України, суд приймає до уваги, що останній з 13.09.1996 перебуває у шлюбі, має доньку ОСОБА_8 , 2012 року народження (том 4 а.с.140, 141), раніше не судимий (том 4 а.с.138), має позитивні характеристики, як з місця роботи, так і з місця проживання (том 4 а.с.147, 151), на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (том 4 а.с.153, 154) та має постійне місце проживання та реєстрації. Також суд враховує стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , який, після дорожньо-транспортної пригоди 28.08.2018 отримав серйозні травми: сполучена травма; закрита травма грудної клітини, забій грудної клітини ліворуч, закритий перелом лівої вертлюгової западини; забита рана лівого колінного суглобу. Після вказаних травм ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному лікуванні майже 3 місяці (том 1 а.с.184, 189, 190, 192, 193, 203).

Ризик ухилення ОСОБА_4 від суду не доведений прокурором, адже ОСОБА_4 під час судового розгляду даного кримінального провадження з`являвся у судові засідання, жодного разу не пропустивши її без поважних причин.

Відповідно до положень ч.1 ст. 62 Конституції України, ч.2 ст.2 КК України та ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Так, щодо ОСОБА_4 28.08.2018 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.286 КК України, проте кримінальне провадження перебуває на стадії досудового слідства та на дату розгляду клопотання судом не розглянуто та не встановлено місце, час, спосіб вчинення та інші обставини кримінального правопорушення, не ухвалено остаточне рішення.

Вищезазначені норми закону узгоджуються з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (рішення від 27.10.1999 у справі №1-15/99).

Окрім того, Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 22.04.2010 у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п.2 ст.6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку.

Отже, з урахуванням викладеного вище, приймаючи до уваги міцність соціальних зв`язків та за наявності у ОСОБА_4 постійного місця реєстрації та проживання, суд виключає наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який передбачає можливість переховування обвинуваченого від суду та вважає, що заміна запобіжного заходу щодо останнього є недоцільною.

Крім того, на думку суду, обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суперечитиме вимогам п.1 «с» ст.5 Конвенції, а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п. 93). Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, під час розгляду клопотання, судом не встановлено обставин, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_4 порушив обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2017, а прокурором не доведено зворотне.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 176, 177, 178, 182, 184, 186, 193, 194, 196, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1