У Х В А Л А

20 травня 2019 року

м. Київ

Провадження № 13-25кс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду кримінального провадження за касаційною прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 28 квітня 2016 року засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_18 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК), - на строк три роки шість місяців;

ОСОБА_19 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, - на строк три роки.

На підставі ст. 75 КК засуджених звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на них обов`язки, передбачені відповідними пунктами ч. 1 ст. 76 КК, зокрема на ОСОБА_19 , - пунктами 2, 3, 4 ч. 1 вказаної статті.

Апеляційний суд Вінницької області 26 грудня 2017 року скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання ОСОБА_18 та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_18 за сукупністю вищевказаних злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

Цим же вироком апеляційний суд змінив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_19 та ухвалив вважати її засудженою за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю двароки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_19 звільнено від відбування призначеного покарання.

ОСОБА_19 визнано винуватою у вчиненні повторно за попередньою змовою з ОСОБА_18 крадіжок і замаху на крадіжку з торговельного центру ТОВ «Епіцентр К», розташованого на Першому кілометрі Хмельницького шосе, 1а в с. Зарванцях Вінницького району Вінницької області.

Так, 18 вересня 2014 року о 15.41 год. ними було вкрадено черевики «Redmont» вартістю 349 грн, 01 лютого 2015 року о 13.42 год. - шліфувальну машину «Маkita ВО 5031» вартістю 2929 грн, а 24 травня 2015 року о 20.17 год. вчинено закінчений замах на крадіжку чоловічих бутс «Nike» вартістю 2970 грн, штанів «Dumont» вартістю 1199 грн, вітрівки «Nike» вартістю 1599 грн та іншого майна, Загальна вартість викраденого майна 6847,25 грн.

Зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_19 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно неї у суді апеляційної інстанції.

Прокурор вважає, що вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 407, 408, 418 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки апеляційний суд змінив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_19 новим обвинувальним вироком, а не ухвалою, хоча покращив становище засудженої.

Вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_18 у касаційному порядку не оскаржено.

Мотиви передачі кримінального провадження на Розгляд Великої Палати Верховного Суду

Ухвалою від 09 квітня 2019 колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі суд, колегія суддів, Касаційний кримінальний суд у відповідному відмінку) на підставі п. 7 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-ІІІ (далі Закон № 2147-ІІІ), статей 4341, 4342 КПК передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суд мотивував це рішення необхідністю відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду України (далі - ВСУ) від 23 жовтня 2008 року у справі № 5-3568к08, якою вказаний суд, скасувавши вирок апеляційного суду щодо двох осіб і направивши справу на новий апеляційний розгляд, зазначив, що «у разі порушення в апеляціях питання про погіршення становища одних засуджених (виправданих) та скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших осіб із інших підстав апеляційний суд за наявності до того підстав постановляє вирок тільки щодо тих засуджених (виправданих), становище яких погіршується, а щодо решти виносить ухвалу».
На думку колегії суддів, нормами чинного КПК не передбачено можливості ухвалення апеляційним судом за результатами розгляду одного кримінального провадження за одними й тими ж фактичними обставинами одночасно двох різних процесуальних рішень.
Причому аналіз судових рішень Верховного Суду та Верховного Суду України свідчить, як вважає ця колегія, про різну практику вирішення справ у таких випадках.
Зокрема у своїй ухвалі суд послався на шість рішень, ухвалених Касаційним кримінальним судом протягом 2018-2019 років, якими норму процесуального права застосовано так, як в ухвалі ВСУ від 23 жовтня 2008 року.
На противагу цьому колегія суддів вказує про наявність ухвали ВСУ від 30 березня 2010 року у справі № 5-847к10, в якій, на думку колегії, ВСУ зазначив про недопустимість постановлення апеляційним судом у справі щодо одних і тих самих осіб, за одними й тими ж фактичними обставинами справи двох судових рішень, з чим колегія суддів погоджується.
З огляду на те, щоу кримінальному провадженні обвинувачення висунуто двом особам ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , Касаційний кримінальний суд дійшов висновку, що за результатами перегляду вироку суду першої інстанції щодо вказаних осіб в апеляційному порядку повинно бути ухвалено єдине рішення вирок, незважаючи на те, що апеляційний суд погіршив процесуальне становище лише ОСОБА_18 , а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_19 змінив з інших підстав.
Крім того, Касаційний кримінальний суд вважає, що питання можливості ухвалення під час апеляційного розгляду в одному кримінальному провадженні щодо однієї або кількох осіб двох різних за своєю природою процесуальних рішень (вироку та ухвали) містить виключну правову проблему та має важливе значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Мотиви Великої Палати Верховного суду

Щодо необхідності відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах

Як убачається з ухвали колегії суддів, кримінальну справу № 5-3568к08 ВСУ розглянув у касаційному порядку за нормами Кримінально-процесуального кодексу 1960 року (далі КПК 1960 року), що були чинними на 23 жовтня 2008 року, а не у спеціальному порядку перегляду судових рішень, яким було доповнено цей Кодекс Законом від 07 липня 2010 року № 2453-VI(Глава 321).

Цей перегляд стосувався лише питання неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм кримінального закону щодо подібних суспільно небезпечних діянь. Тільки рішення ВСУ за наслідками такого перегляду були обов`язковими для усіх судів (ст. 40025 КПК 1960 року).
Отже, висновки ВСУ, наведені в ухвалі від 23 жовтня 2008 року у справі № 5-3568к08 стосувалися лише цієї справи, не були нормативно обов`язковими для усіх судів і лише формували судову практику.
Висновки у таких рішеннях ВСУ не можуть бути предметом перегляду за п. 7 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону № 2147-ІІІ.

Це стосується і ухвали ВСУ від 30 березня 2010 року у справі № 5-847к10. До того ж, правовідносини, які виникли у справі № 5-847к10, не подібні до тих, що виникли у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , адже апеляційний суд, скасувавши вирок щодо двох осіб, ухвалив свій, яким за апеляційними скаргами прокурора і потерпілої призначив засудженим більш суворе покарання (погіршив становище обох), та одночасно виніс ухвалу про залишення без задоволення апеляційних скарг засуджених й захисників, що дійсно є помилковим. Своє рішення у таких випадках апеляційний суд має оформлювати лише у вигляді обвинувального вироку.

ВСУ жодного разу не ухвалював за процедурою перегляду судових рішень висновку щодо застосування норми права у правовідносинах, подібних тим, які виникли у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_19 і ОСОБА_18 , а тому у Касаційного кримінального суду не було підстав звертатись до Великої Палати Верховного Суду з питання необхідності відступити від висновку ВСУ.

Щодо наявності у кримінальному провадженні виключної правової проблеми

Згідно з ч. 5 ст. 4341 КПК суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

При тлумаченні поняття «виключна правова проблема» необхідно виходити з кількісних та якісних показників, які можуть її становити. Зокрема, за кількісним показником виключна правова проблема зазвичай виникає не в одиничній правовій ситуації, а у невизначеній кількості кримінальних проваджень, крім того, така правова проблема може мати триваючий характер і виникати ще під час розгляду кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій.
Водночас якісні показники становлять змістовний та процедурний критерії визначення наявності виключної правової проблеми. За змістовним критерієм виключна правова проблема полягає, зокрема, у відсутності сталої судової практики, необхідності застосування інституту аналогії, необхідності здійснення судового тлумачення норм закону. За своєю правовою природою виключна правова проблема має зачіпати фундаментальні (конституційні, конвенційні) права та свободи.

За процедурним критерієм виключна правова проблема може мати місце за відсутності, неефективності або вичерпаності національних процесуальних механізмів її вирішення іншим способом, ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду.

Проте, ухвала колегії суддів не містить обґрунтування виключності правової проблеми і того, що передача кримінального провадження на розгляд Великої Палати необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики

Навпаки, з ухвали убачається, що судова практика ВСУ і Касаційного кримінального суду про те, у яких випадках в кримінальному провадженні (справі) ухвалюється одночасно два судових рішення вирок і ухвала, є сталою протягом тривалого часу, тобто єдиною.

Таким чином, відсутні підстави для передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати і за ознакою наявності у ньому виключної правової проблеми.

З огляду на викладене, Велика Палата дійшла висновку про те, що кримінальне провадження підлягає поверненню на розгляд відповідній колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 4341, 4342 КПК, п. 7 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону № 2147-VIII, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_19 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року повернути відповідній колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_11
ОСОБА_3 ОСОБА_12
ОСОБА_5 ОСОБА_13
ОСОБА_6 ОСОБА_14
ОСОБА_8 ОСОБА_15
ОСОБА_9 ОСОБА_7 ОСОБА_16
ОСОБА_10 ОСОБА_16

ОСОБА_4 ОСОБА_17