Справа №582/780/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/173/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2017 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимого, останнього разу

- 21.08.2013 р. Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 307 ч. 2, 69, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 19.06.2014 р. звільнено на підставі ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.06.2014 р. від відбування основного покарання у вигляді позбавлення на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2014 році»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ромни Сумської області, громадянина України, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше не одноразово судимого, останнього разу

- 17.09.2015 р. Роменським міськрайонним судом Сумської області за ст. ст. 185 ч. 3, 357 ч. 1, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_13 , в яких:

- обвинувачений ОСОБА_10 просив оскаржуваний вирок суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду;

- обвинувачений ОСОБА_9 просив оскаржуваний вирок суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду;

- захисник ОСОБА_7 просив вирок суду скасувати, винести нове рішення, яким виправдати ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263 КК України та пом`якшити ОСОБА_10 покарання, зменшивши строк визначений судом першої інстанції до семи років позбавлення волі;

- захисник ОСОБА_8 просив вирок суду стосовно ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, і вичерпанням можливості їх отримання. Просив також скасувати обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 просила вирок суду змінити в частині рішення про залік попереднього ув`язнення під вартою, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зарахувати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з моменту їх затримання по день набрання вироком законної сили.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 187 КК України. Призначено ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч.3 ст. 187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

ОСОБА_10 визнано невинуватим у вчиненні злочин, передбаченого ч.1 ст. 262 КК України і виправдано.

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна. Відповідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 6 місяців позбавлення волі, і остаточно, за сукупністю вироків, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в солідарному порядку, на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_11 по 4040 грн. кожному.

Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в солідарному порядку, на користь держави, судові витрати в сумі 42 998 грн. 64 коп. за проведення судових експертиз.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_10 визначено обчислювати з 23 березня 2016 року, із зарахуванням в строк відбування покарання перебування під вартою в ході досудового слідства та судового розгляду справи. Строк попереднього ув`язнення з 23 березня 2016 року по 20 червня 2017 року вирішено зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_9 залишено тримання під вартою. Строк покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з 25 березня 2016 року, із зарахуванням в строк відбування покарання перебування під вартою в ході досудового слідства та судового розгляду справи. Строк попереднього ув`язнення з 25 березня 2016 року по 20 червня 2017 року вирішено зарахувати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_10 , вказував на неправомірність винесеного судом першої інстанції оскаржуваного вироку та просив, під час апеляційного перегляду, взяти до уваги його вимоги, їх обґрунтування з вказівкою на те, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, та у відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно і об`єктивно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони досліджені судом з порушенням процесуальних вимог та норм, що є недопустимим при винесенні обвинувального вироку суду.

Зазначає, що він згоден із пред`явленим обвинуваченням за ч. 3 ст. 187 КК України, проте не згоден із звинуваченням за ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, вказує на те, що судом не було взято до уваги довідки про його стан здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 у своїх доводах, також вказував на неправомірність винесеного судом першої інстанції оскаржуваного вироку та просив колегію суддів взяти до уваги його вимоги, їх обґрунтування з вказівкою на те, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, та у відповідності до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно та об`єктивно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони досліджені судом з порушенням процесуальних вимог та норм, що є недопустимим при винесенні обвинувального вироку суду.

Захисник ОСОБА_7 , в доводах поданої ним апеляційної скарги, вказував на необґрунтованість оскаржуваного вироку, оскільки на його переконання вина ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є недоведеною.

Вважає, що призначення судом першої інстанції покарання у вигляді позбавлення волі та строк 10 років є надто суворим і такий строк покарання не знайшов належного обґрунтування у вироку суду.

Зазначає, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, допущена однобічність дослідження обставин справи, що призвело до постановлення неправосудного рішення в частині покарання за ч. 1 ст. 263 КК України.

Вказує на відсутність вагомих, чітких, узгоджених між собою та неспростовних доказів доведеності вини ОСОБА_10 в скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Так, протокол слідчого експерименту з ОСОБА_10 від 23.03.2016 року, який було покладено в основу оскаржуваного вироку, є недопустимим доказом, з огляду на те, що слідчий експеримент проведено з недотримання вимог чинного законодавства, а саме не зрозуміло ким, коли і яким чином було здійснено запис відео файлу на оптичний диск, який надано суду в якості доказу, процесуальний документ, який би відображав вказану дію, в матеріалах справи відсутній.

Також зазначає, що судом першої інстанції надається суперечлива та двозначна оцінка даному протоколу слідчого експерименту, поклавши даний доказ в основу обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, при обґрунтуванні виправдувального вироку в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 262 КК України було відхилено, з огляду на те, що покази підозрюваного в ході досудового розслідування суд не беруться до уваги.

Наголошує, що у вироку суду не наведено жодного доказу саме зберігання ОСОБА_10 вогнепальної зброї.

Вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання, лише формально послався на дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, але в повній мірі їх не врахував та помилково призначив занадто суворе покарання. Так, не було враховано наявність у ОСОБА_10 тяжких захворювань та потреби в належній медичній допомозі.

На переконання захисника ОСОБА_7 судом першої інстанції не було наведено мотивів призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, а призначення такого суворого покарання лише на підставі тяжкості вчиненого злочину не відповідає засадам правосуддя. ОСОБА_10 визнав свою вину на досудового слідству, усвідомлює протиправність своїх дій, зобов`язується в подальшому не порушувати закон.

У доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 посилається на ухвалення оскаржуваного вироку без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, висновок суду передшої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам та об`єктивно не підтверджуються жодним належним та допустимими доказом. Неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення кримінального процесуального закону при ухваленні вироку призвели до незаконного засудження ОСОБА_9 . Крім того, вказує на порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме: верховенство права, законність, забезпечення права захист та змагальність сторін.

Зазначає, що протокол огляду місця події, протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_10 , протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.05.2016 р., протокол пред`явлення особи для впізнання від 17.06.2016 р. протоколи пред`явлення особи для впізнання за голосом від 17.05.2016 р., висновок експерта №10-210 від 30.05.2016 р., судом першої інстанції, без достатніх на те підстав, визнано належним та допустимим доказом, не дослідивши при цьому процедуру їх одержання.

Так, огляд місця події проведено без відповідної ухвали слідчого судді про дозвіл на огляд житла чи іншого володіння особи, наявність добровільної згоди власника житлового приміщення не знімає зі слідчого обов`язку проходження судового контролю на предмет законності проведення слідчих дій в житлі особи.

Вказує на порушення встановленого ст. 228 КПК України порядку пред`явлення обвинуваченого ОСОБА_9 до впізнання, що свідчить із пояснень наданих потерпілою ОСОБА_12 , яка підтвердила, що з нею двічі проводилось впізнання однієї і тієї ж особи, в перший раз вона нікого не впізнала, а під час повторного проведення слідчої дії вказала на ОСОБА_9 вже після того, як тай зняв маску і пояснила, що вона його впізнала за очима, як у його матері.

Крім того, як зазначено в протоколі, одяг ОСОБА_9 мав різкі відмінності від одягу статистів, причини вилучення з матеріалів кримінального провадження протоколу пред`явлення потерпілій ОСОБА_12 особи до спізнання від 17.05.2016 р. судом першої інстанції не з`ясовувались.

Вказує також на допущені порушення під час проведення впізнання з потерпілим ОСОБА_11 , так як він вагався між особами під №2 та №4, а коли попросив цих осіб показати руки і побачив на руці у статиста каблучку, то тільки тоді заявив, що впізнав ОСОБА_9 по очам. Потерпілі вказували, що їм не були відомі особи, які вчинили розбійні напад, однак в наступні дні вони довідалися, що підозрюється їх родич, та вже під час проведення слідчої дії вони намагались впізнати саме ОСОБА_9 .

На переконання захисника, висновок експерта №10-210від 30.05.2016 р. з додатками є похідним від доказів, отриманих з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому є недопустимим доказом. Крім того, судом була допущена неповнота судового розгляду матеріалів кримінального провадження, оскільки не було надано сертифікатів відповідності вимірювальної техніки та реактивів, які використовувались при проведенні експертизи, а клопотання сторони захисту про їх витребування були відхилені.

Вважає доводи суду першої інстанції про те, що покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підлягають критичній оцінці, в зв`язку з тим, що дані свідки є членами сім`ї обвинуваченого ОСОБА_17 непереконливими. Вважає також припущенням суду першої інстанції те, що ОСОБА_9 міг перебувати в с. Гринівка Недригайлівського району в період часу з 24:00 год. 22.03.2016 р. по 06:00 год. 23.03.2016 р. тільки з тієї причини, що вказані свідки вночі його не бачили.

Окрім того стверджує, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 95 КПК України, в обґрунтування вини ОСОБА_9 послався зокрема на покази ОСОБА_10 , які той надавав під час досудового розслідування, більш того в судовому засіданні він відмовився від цих показів та пояснив, що надавав їх під тиском працівників поліції.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 у своїй апеляційній скарзі, вважає оскаржуваний вирок незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що виходячи з положення ч. 4 ст. 5 КК України, редакція ч. 5 ст. 72 КК України, відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» про зарахування двох днів позбавлення волі за один день тримання під вартою, має розповсюджуватись на строк відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу, так як у березні 2016 року їм обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі повинен зараховуватись до вступу вироку в законну силу, а не до 20 червня 2017 року.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, у невстановленому місці та невстановлений час ОСОБА_10 набув обріз рушниці та п`ять набоїв до неї 16 калібру, які зберігав у невстановленому місці та невстановлений час.

23.03.2016 року, близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, попередньо домовились між собою, застосовуючи зброю, проникли до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , де вчинили розбійний напад на ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 . У ході нападу ОСОБА_19 застосував обріз мисливської рушниці, а ОСОБА_9 предмет схожих на пістолет. При цьому нападники завдавали ударів потерпілому та погрожували застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілих. Під час нападу ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, відкрито заволоділи сумісно нажитими грошовими коштами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_18 на суму 7600 грн., біжутерією, механічним годинником «Луч», чоловічою печаткою з металу сріблястого кольору, фрагментом медалі «Ветеран труда СССР», які належать ОСОБА_11 та матеріальних цінностей для нього не становлять, мобільним телефоном «Nokia 1800» та «Nokia 1112» з сім-картами оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з балансом по 40 грн. на кожній.

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи №2586 від 24.06.2016 року встановлено, що загальна вартість мобільних телефонів «Nokia 1800» та «Nokia 1112» на день вчинення кримінального правопорушення становила 400 грн., тобто по 200 грн. кожний.

За результатами проведених судово-медичних експертиз у потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виявленні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В той же час суд першої інстанції прийшов до висновку, що пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.262 КК України недоведено , таму виправдав ОСОБА_10 у вчиненні зазначеного злочину ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили вирок суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляду, та підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не заперечували також і проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, доводи захисника ОСОБА_7 , який просив вирок суду скасувати та винести нове рішення, яким виправдати ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 263 КК України та пом`якшити ОСОБА_10 покарання, зменшивши строк визначений судом першої інстанції до 7 років позбавлення волі, проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та прокурора у кримінальному провадженні не заперечували, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 на підтримання доводів апеляційної скарги поданої прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , який просив вирок суду змінити в частині рішення про залік досудового тримання під вартою, у задоволенні апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників просив відмовити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду, в якому вирішено обвинувачення по суті, повинен відповідати вимогам ст. 370 КПК України і бути законним, тобто бути ухваленим згідно з нормами матеріального права і дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, крім іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На необхідність суворого дотримання зазначеної вимоги закону також вказано у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питання судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» з подальшими змінами. Верховний Суд України наголошує, що в мотивувальній частині вироку потрібно викласти весь обсяг обвинувачення, визнаного доведеним, а також обставини, які визначають ступінь винності кожного з підсудних, їх роль у вчиненні злочину, а після цього - докази, покладені судом в обґрунтування своїх висновків.

Однак, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, колегія суддів встановила, що вказаних вимог закону суд першої інстанції, при судовому розгляді, не дотримався, та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства.

Так, з вироку суду слідує, що в основу рішення про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд першої інстанції, зокрема, поклав пояснення ОСОБА_10 , які були надані ним під час проведеного з ним 23.03.2016 року в період часу з 17 год. 33 хв. до 18 год. 25 хв. слідчого експерименту, в яких він детально пояснював та показав на місці обставини вчинення разом з ОСОБА_9 та іншою особою, розбійного нападу.

Однак, в ході судового розгляду ОСОБА_10 вину свою у вчиненому не визнавав. І з приводу обставин вчинення розбійного нападу, пояснив: 22.03.2016 року у вечері він зустрівся з ОСОБА_9 та ОСОБА_20 , вони були разом, потім викликали таксі і поїхали в ОСОБА_21 , де ОСОБА_9 та ОСОБА_22 пішли додому, а він поїхав в с. Сміле на рибалку, про що попередньо домовився з раніше не знайомими йому чоловіками. Одного з них звали ОСОБА_23 , другого ОСОБА_24 , а третього він не пам`ятає, вони є приїжджими та, як йому здавалось, приїхали до Довгаля в гості з Донецької області. У ОСОБА_25 він пересів до автомобіля вказаних хлопців, вони під`їхали майже до будинку потерпілих, де ОСОБА_10 побачив у вказаних чоловіків зброю, у Вови був пістолет, а у ОСОБА_24 обріз, вони одягли маски та пішли в будинок. ОСОБА_10 до будинку не заходи та маски не одягав, особисто в нападі не брав участь, ті хлопці йому погрожували. Коли вказані особи вийшли з будинку, ОСОБА_26 сказав, щоб він більше його не бачив, сіли в машину і поїхали, а він залишився. Як обріз опинився в туалеті він не знає, хто його туди викинув йому не відомо.

При цьому, як вбачається із оскаржуваного вироку суду та встановлено при прослуховуванні звукозапису судового засідання від 10.10.2017 року, ОСОБА_10 повідомив суд, що відносно нього, під час проведення слідчого експерименту, співробітниками поліції чинився психологічний тиск. Пояснення щодо обставин вчинення розбійного нападу, а також причетності ОСОБА_9 та особи, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, до його скоєння, були надані ним за вказівкою співробітників поліції. ОСОБА_10 стверджував, що поліцейські були обізнані, що він є наркозалежною особою, і на час його затримання він погано себе почував, співробітники поліції в обмін на наркотик змусили його обмовити ОСОБА_9 та надати пояснення на слідчому експерименті, які вони йому говорили. Захиснику він не повідомив про тиск з боку співробітників поліції, оскільки йому не довіряв. Вказав також на наявність неприязних відносин між ОСОБА_9 та співробітником поліції ОСОБА_27 , який вже років 5 чи 6 хоче посадити ОСОБА_9 . Крім того, на його думку, відносно свідка ОСОБА_28 співробітниками поліції також чинився тиск.

Так, відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Колегія суддів зазначає, що наведені положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини не були враховані судом першої інстанції в ході розгляді даного кримінального провадження при оцінці тверджень обвинуваченого ОСОБА_10 щодо застосування відносно нього заходів фізичного та психічного впливу працівниками правоохоронних органів під час досудового розслідування, зокрема під час проведення певних слідчих дій, та будучи затриманим, в яких він давав визнавальні показання як відносно себе, так і відносно інших співучасників, зокрема ОСОБА_9 .

Так, як вбачається із вироку суд першої інстанції обмежився лише вказівкою про те, слідчий експеримент проведений відповідно до вимог КПК України, а відеозаписом підтверджено, що ОСОБА_10 розповідав про обставини вчинення злочину добровільно та без жодного впливу, при цьому детально та обізнано показав шлях до домогосподарства потерпілих та виявив обізнаність щодо розташування кімнат в будинку потерпілих та речей, які були в кімнатах. Крім того суд вказав і на те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_10 не повідомляв когось із учасників слідчої дії про застосування до нього будь-яких недозволених методів впливу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції фактично не вжито жодних заходів для перевірки тверджень обвинуваченого ОСОБА_10 про змушування його співробітниками поліції до надання неправдивих пояснень під час проведення слідчого експерименту про обставини скоєння інкримінованих йому та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, та щодо участі ОСОБА_9 у вчиненні розбійного нападу на потерпілих, в обмін на наркотики, а також чинення до нього психологічного тиску, тобто судом були допущені істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне вказати і на допущену неповноту судового розгляду при дослідженні судом певних доказів.

Так, як на доказ доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, суд першої інстанції поклав в основу вироку, зокрема, протоколи огляду місяця події від 23.03.2016 року (т. 2, а.с. 81-85, 86-88), з яких слідує, що в ході проведення огляду в кабінеті начальника СВ Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області, ОСОБА_10 було запропоновано видати одяг та взуття в якому той перебував під час скоєння розбійного нападу 23.03.2016 року в с. Гринівка Недригайлівського району та речі, які могли бути при нього та викрадені ним під час здійснення розбійного нападу, на що ОСОБА_10 видав певні речі та свій одяг

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що підстави та порядок проведення огляду місця події, передбачено ст. 237 КПК України. Огляд місця події - це слідча дія, спрямована на дослідження території (приміщення або споруди), де відбулась подія, що містить ознаки кримінального правопорушення.

Однак, надаючи оцінку вказаним протоколам огляду місця події від 23.03.2016 року як доказу, з точки зору його належності, допустимості та достовірності, поза увагою суду першої інстанції залишена та обставина, що зазначений огляд місця події було проведено в кабінеті начальника СВ Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області та не було надано оцінки щодо законності проведення вказаної слідчої дії, з огляду на положення ст.ст. 236, 237 КПК України.

Як передбачено п.п.1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 410 КПК України, встановлено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового слідства, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що відповідно п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок в повному обсязі, як відносно обвинуваченого ОСОБА_10 в частині його визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.187, ч.1 ст.263 КК України, так і в частині його виправдання за ч.1 ст.262 КК України, оскільки перевірка тверджень обвинуваченого ОСОБА_10 про змушування його співробітниками поліції до надання неправдивих пояснень стосується обсягу всього обвинувачення , яке інкримінувалося органом досудового слідства.

Також вирок підлягає скасуванню і в частині засудження ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України, оскільки в основу доказів його винуватості покладені безпосередньо докази, які потребують вищезазначеної перевірки.

У зв`язку із скасуванням вироку по істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, колегія судів, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , їх захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а також прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 про зарахування строку попереднього ув`язнення обвинувачених в строк їх покарання, та не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів. Ці всі доводи апеляційних скарг необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції.

Також під час нового судового розгляду справи суду першої інстанції слід врахувати наведене, ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості, здійснити перевірку доводів обвинуваченого щодо застосування до нього незаконних методів слідства з боку працівників поліції, після чого з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.

Виходячи з викладеного, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підлягають задоволенню, апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають задоволенню лише в частині скасування вироку суду, а скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 задоволенню не підлягає.

Скасовуючи вирок суду та направляючи матеріали на новий розгляд, колегія суддів вважає за необхідне продовжити до 60 діб обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які були встановлені судом обранні обвинуваченим запобіжного заходу, існують і на даний час. Крім того бере до уваги дані про особу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , зокрема, кожен з ним раніше неодноразово судимий та відбував покарання у виді позбавлення волі, обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 12 років, офіційно не працевлаштовані, доходів не мають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 задовольнити повністю, захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неповнотою судового розгляду, а матеріали даного кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою продовжити до 19 квітня 2019 року, включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою продовжити до 19 квітня 2019 року, включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,