№ 207/1482/15-к
№ 1-кп/207/13/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

адвокатів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

- ОСОБА_9

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кам`янське кримінальні провадження за № 0001701 від 19.10.2014 року, та №0000372 від 08.03.2015 року, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Черкаси, громадянки України, освіта середня, офіційно у шлюбі не перебуває, має одну малолітню дитину, щодо якої не позбавлена батьківських прав, безпартійної, раніше судимої: 02.09.2008 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, до 5 років позбавлення волі, 23.12.2008 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.186, ч.4 ст.70 КК України, до 5 років позбавлення волі. Звільнилася 19.08.2011 року на підставі постанови Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 11.08.2011 року згідно з п «в» ч.1 ст.3 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року; 24.01.2013 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до 1 року позбавлення волі. Звільнилася 30.04.2014 року по відбуттю призначеного покарання, офіційно не працює, в центрі зайнятості як безробітня на обліку не перебуває, проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.186КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Семенівка Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, українця, освіта середня, безпартійного , у шлюбі не перебуває, має малолітню доньку, щодо якої не позбавлений батьківських прав, раніше судимого 16.02.2004 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, до 4 років позбавлення волі з застосуванням ст..ст.75,76 КК України з іспитовим строком 2 роки і покладенням обов`язків, передбачених ст..76 КК України.

14.07.2006 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307, ст..69, ст..71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

19.09.2007 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ст..71 КК України, до 6 років позбавлення волі. Звільнився 07.11.2012 року по відбуттю призначеного покарання, офіційно не працював, в центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебував, відомості про відношення до військової служби в матеріалах кримінального провадження відсутні, військовий квиток не вилучався, проживав у АДРЕСА_2 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.3 ст.186 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 були знайомі тривалий час та підтримували близькі відносини. Маючи незняту і непогашену судимість за викрадення чужого майна, повторно вчинили викрадення чужого майна при наступних обставинах.

16.10.2014 року приблизно о 12 годині ОСОБА_10 , знаходячись у свого знайомого, потерпілого ОСОБА_7 , у квартирі АДРЕСА_3 . Скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілого за місцем проживання, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих міркувань , таємно викрала індивідуальне майно ОСОБА_7 , цифровий ефірний прийомопередавач Т2 RS -300 вартістю 550 гривень, телевізор «LG» вартістю 400 грн., DVD програвач «LG» вартістю 300 грн., портативний DVD програвач вартістю 1200 грн., на загальну суму 2450 гривень. Викраденим розпорядилася на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, попередньо домовившись між собою про вчинення грабіжу, 08.03.2015 року о 11 годині ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 прийшли до багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 . Діючи узгоджено між собою, заздалегідь розподіливши ролі, ОСОБА_11 залишився біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 вищезазначеного будинку, де мешкала потерпіла, бабуся ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , 1932 року народження. Обвинувачена ОСОБА_10 , розбивши скло у вікні квартири, протиправно проникла у житло. Потерпіла ОСОБА_8 почала кликати на допомогу, але ОСОБА_12 , відкривши вхідні двері квартири, дозволила ОСОБА_11 протиправно проникнути у житло. Після чого, застосовуючи до ОСОБА_8 насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, ОСОБА_11 збив останню з ніг, заподіявши фізичного болю, та став утримувати, застосовуючи фізичну силу, поки ОСОБА_12 обшукувала житло з метою відкритого викрадення майна. Відкрито заволодівши грошима потерпілої у розмірі 150 гривень, які знайшли у квартирі , обвинувачені зникли з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на свій розсуд, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Повторно, 08.03.2015 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих міркувань, прийшли до будинку АДРЕСА_6 . Діючи узгоджено між собою, протиправно, скориставшись тим, що вхідні двері не були зачинені, проникли у житло , де проживає потерпілий ОСОБА_9 . Незважаючи на вимоги потерпілого залишити житло, відкрито викрали, не реагуючи на присутність ОСОБА_9 , його барсетку, яка не представляє для потерпілого цінності, в якій знаходились грошові кошти 2900 грн., мобільний телефон «Нокіа 1600» вартістю 250 грн. з сім карткою оператора зв`язку «Лайф» вартістю 20грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти у розмірі 40 грн., мобільний телефон «Нокіа 1600» вартістю 250 грн. з сім карткою оператора «Київстар» вартістю 20 грн., 2 пластикові банківські карти, які не представляють цінності для потерпілого, всього на 3480 гривен. З викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на вищезазначену суму.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_10 винною себе у вчиненні кримінальних правопорушень визнала в повному обсязі , показала, що тривалий час ніде не працювала. Щоб якось існувати, вимушена була красти чуже майно. Спільно з ОСОБА_11 відкрито викрали гроші у бабусі ОСОБА_8 та протиправно забрали речі у потерпілого ОСОБА_14 . Розуміє, що допустила багато помилок , просить не позбавляти її волі, тому що має маленьку донечку, батько якої ОСОБА_11 , перебуває під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 при судовому розгляді винним себе у вчиненні кримінальних правопорушень визнав в повному обсязі , підтвердив, що підтримував з ОСОБА_10 близькі відносини . Мають малолітню доньку ОСОБА_15 , батьківство щодо якої визнав юридично. Вибачився перед бабусею ОСОБА_8 , потерпілим ОСОБА_9 . Просить його суворо не карати, щоб він мав можливість повернутись додому і виховувати малолітню доньку.

Вина ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень окрім їх визнавальних показів знайшла своє підтвердження іншими доказами, перевіреними при судовому розгляді.

Потерпілий ОСОБА_7 показав, що знайомий з ОСОБА_10 і підтримував з нею дружні відносини. Обвинувачена знала, де він проживає і була у нього дома. У жовтні 2014 року ОСОБА_10 приходила до нього у квартиру АДРЕСА_3 . Скориставшись його тимчасовою відсутністю дома, таємно викрала телевізор «LG» вартістю 400 грн., DVD програвач «LG» вартістю 300 грн., портативний DVD програвач вартістю 1200 грн., всього на 2450 грн. Під час судового розгляду ОСОБА_10 знайшла з ним порозуміння, тому претензій матеріального характеру до неї не має, цивільний позов у кримінальному провадженні просить не розглядати.

Потерпіла ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_10 її онука, рідна донька сина. ОСОБА_11 знала, тому що він підтримував з онукою дружні стосунки. Вона проживає одна у квартирі багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 . Син їздить на заробітки, тому часто відсутній. З онукою у березні 2015 року вони посварилися через її неправильну поведінку. ОСОБА_10 на неї мала образу, тому і прийшла з`ясовувати відносини разом з ОСОБА_11 . Оскільки у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є спільна дитина, маленька дівчинка, вона їх обох прощає. Не має ніяких претензій матеріального характеру. Просить суворо не карати, тому що вони повинні виховувати свою дитину.

Потерпілий ОСОБА_9 показав, що проживає з сестрою у приватному секторі за адресою, провулок Ангарський у м.Кам`янське Дніпропетровської області. За станом здоров`я є інвалідом другої групи у зв`язку з загальним захворюванням йому тяжко самостійно пересуватися. У березні 2015 року в денний час, коли він був в будинку один, до нього протиправно зайшли ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . ОСОБА_11 знав, бо проживали в одному мікрорайоні міста. Обвинувачені були дуже агресивні, діяли узгоджено між собою. Погрожуючи фізичною розправою, забрали барсетку, в якій знаходились грошові кошти у розмірі 2900 грн., два мобільні телефони «Нокіа 1600» з картками операторів зв`язку «Лайф» та «Київстар». Відкритим викраденням майна йому заподіяно матеріальну шкоду на 3480 грн. Просить покарати обвинувачених на розсуд суду.

Аналіз доказів у кримінальному провадженні свідчить проте, що ОСОБА_10 , маючи незняту і непогашену судимість за викрадення чужого майна, повторно умисно вчинила таємне викрадення майна у потерпілого ОСОБА_7 (крадіжку), тому суд вважає за необхідне кваліфікувати її дії за вказаним епізодом за ч.2 ст.185 КК України.

Умисні дії ОСОБА_10 , пов`язані з повторним відкритим викраденням чужого майна (грабіж), вчинені за попередньою змовою у групі з ОСОБА_11 , поєднані з проникненням у житло потерпілої ОСОБА_8 , та застосуванням до потерпілої насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я , що знайшло своє підтвердження під час, судового розгляду, суд вважає за необхідне кваліфікувати за ч.3 ст.186 КК України.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_10 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 повторно протиправно проникли у житло потерпілого ОСОБА_16 і відкрито викрали його майно, вчинивши грабіж, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду, тому суд вважає за необхідне кваліфікувати її дії за ч.3 ст.186 КК України.

При судовому розгляді знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_11 , маючи незняту і непогашену судимість за викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою у групі з ОСОБА_10 , протиправно проникли у житло потерпілої ОСОБА_8 і, застосовуючи до неї насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, відкрито викрали її майно, вчинивши грабіж, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду, а також повторно, протиправно проникли у житло потерпілого ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою у групі осіб, відкрито викравши майно потерпілого ОСОБА_9 , вчинивши грабіж, тому суд вважає за необхідне кваліфікувати його дії за вказаними епізодами за ч.3 ст.186 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_10 суд враховує, що вона будучи працездатною, ніде не працювала і не працює, має малолітню доньку, щодо якої не позбавлена батьківських прав, але вихованням дитини не займається, злочини, передбачені ч.3 ст.186 КК України, відносяться до тяжких злочинів, вину у вчиненні злочинів визнала, але матеріальну шкоду, заподіяну злочинами, в повному обсязі не відшкодувала, потерпілий ОСОБА_9 наполягає на відшкодуванні шкоди, вчинила нові кримінальні правопорушення, тому суд вважає, що його перевиховання та виправлення ОСОБА_10 не можливе без ізоляції її від суспільства і не знаходить підстав для призначення їй покарання, не пов`язано з позбавленням волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує, що він, будучи працездатним, ніде не працював, має малолітню доньку, щодо якої не позбавлений батьківських прав, вчинені злочини відносяться до тяжких, вчинені щодо особи похилого віку, ОСОБА_8 , 1932 року народження, потерпілого ОСОБА_9 , інваліда другої групи, вину у вчиненні злочинів визнав, але заподіяну злочинами шкоду не відшкодував, потерпілий ОСОБА_9 наполягає на відшкодуванні матеріальної шкоди в повному обсязі, тому суд вважає, що перевиховання та виправлення не можливі без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для призначення йому покарання, не пов`язано з позбавленням волі.

У зв`язку з народженням дитини у травні 2016 року, коли ОСОБА_10 перебувала під вартою, суд змінив їй ухвалою суду від 13.10.2016 року запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши з під варти із зали суду 13 жовтня 2016 року, тому вважає за необхідне відповідно до вимог ст..72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зарахувати їй у строк призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 09 березня 2015 року по 13 жовтня 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили залишити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки вона не позбавлена батьківських прав відносно малолітньої доньки.

Відповідно до вимог ст..72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_11 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 09 березня 2015 року по 19 грудня 2018 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з відбуттям призначеного покарання, звільнити з під варти із залу суду, скасувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що з вини ОСОБА_10 , яка умисно таємно викрала майно потерпілого ОСОБА_7 , потерпілому заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 2450. Розглядаючи цивільні позови у кримінальному провадженні, суд виходить з вимог ст..ст.128, 129 КПК України та положень ст.. 1166 Цивільного Кодексу України. Потерпілий ОСОБА_7 просив не розглядати його цивільний позов у розмірі 2450 грн., заявлений під час досудового слідства, що підтвердив при судовому розгляді, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне залишити його цивільний позов у розмірі 2450 грн. без розгляду у кримінальному провадженні.

Потерпіла ОСОБА_8 підтвердила при судовому розгляді, що прощає свою онуку ОСОБА_10 і її співмешканця ОСОБА_11 , не має до них претензій матеріального характеру, тому суд вважає за необхідне її цивільний позов у розмірі 150 грн., заявлений під час досудового слідства, відповідно до вимог ст..129 КПК України залишити у кримінальному провадженні без розгляду.

Спільними протиправними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 3170 грн., що знайшло підтвердження при судовому розгляді. Потерпілий наполягає на відшкодуванні майнової шкоди, тому суд вважає за необхідне стягнути солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_16 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 3170( три тисячі сто сімдесят) гривен.

Питання щодо речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до вимог ст..100 КПК України, мобільний телефон «Нокіа 1600» вартістю 250 гривен з сім картою «Лайф» вартістю 20 грн. та грошовими коштами на рахунку у розмірі 40 грн., повернути ОСОБА_9 .

Виходячи з викладеного, керуючись ст..ст. 100,128,129,373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України, ч.3 ст.186 КК України, призначити покарання за вчинені злочини у вигляді позбавлення волі:

за ч.2 ст.185 КК України на строк 3(три роки)

за ч.3 ст.186 КК України на строк 5 років

Згідно з ч.1 ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5 років позбавлення волі з відбуванням покарання в установі виконання покарань.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до вимог ст..72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_10 в строк призначеного покарання у вигляді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 09 березня 2015 року по 13 жовтня 2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців 20 днів. У зв`язку з відбуттям призначеного покарання звільнити з під варти із залу суду скасувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст..72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року зарахувати в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення за період з 09 березня 2015 року по 19 грудня 2018 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У зв`язку з відбуттям призначеного покарання звільнити з під варти із залу суду, скасувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Стягнути солідарно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_9 в порядку відшкодування матеріальної шкоди 3170 (три тисячі сто сімдесят) гривень .

Цивільний позов ОСОБА_7 , заявлений під час досудового слідства у розмірі 2450 грн., залишити у кримінальному провадженні без розгляду відповідно до вимог ст..129 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , заявлений під час досудового слідства у розмірі 150 грн., залишити у кримінальному провадженні без розгляду відповідно до вимог ст..129 КПК України.

Речові докази: мобільний телефон «Нокіа 1600» з карткою оператора зв`язку «Лайф» вартістю 20 грн. та грошима на рахунку в сумі 40 грн., повернути ОСОБА_9 .

Копію вироку після проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Баглійський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1