Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження №0004815 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційними скаргами з доповненнями до них захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 , на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Червоне Андрушівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:
в апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить вирок Богунського районного суду міста Житомира від 22.12.2018 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 6 років позбавлення волі. Згідно ч.4ст.70 КК України, з врахуванням вироку Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.06.2018року, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, правильності кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, вважає, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не в повній мірі дотримався загальних засад, передбачених ст.50,65 КК України.

Судом не було враховано, що обвинувачений не розкаюється у скоєному, не бажає стати на шлях виправлення. Поза увагою суду залишилась думка потерпілої щодо призначення покарання, яка просила суворо покарати обвинуваченого та зазначала, що шкода завданим їй злочином залишилась не відшкодованою. Також судом не в повній мірі враховано й той факт, що обвинувачений раніше засуджувався за вчинення злочинів проти власності та відбував покарання у виді реального позбавлення волі. Відбувши покарання, знову вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про неможливість виправлення останнього без реального відбування покарання.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить вирок Богунського районного суду міста Житомира від 22.12.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати не винним у скоєнні злочину, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вважає, що оскаржуваний вирок винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, окремі його висновки не відповідають обставинам справи, деякі обставини, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими не є безспірними та доведеними, а обставини, які дійсно мають істотне значення при розгляді вказаної справи, залишились поза увагою суду, що в кінцевому результаті привело до ухвалення незаконно вироку.

Вказує, що в ході судового розгляду винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому злочину не доведена, достатніх підстав для ухвалення стосовно нього обвинувального вироку не має.

Зазначив, що суд не повно, упереджено та односторонньо оцінив зібрані в матеріалах кримінального провадження докази без їх правильного та об`єктивного аналізу у взаємозв`язку. Такими доказами, які начеб - то доводять вину обвинуваченого є нічим не підтвердженні покази потерпілої ОСОБА_10 , покази свідків, які не були очевидцями скоєння злочину та суперечливі за своїм змістом письмові докази.

Вказує, що є підстави сумніватись щодо існування заподіяної потерпілій матеріальної шкоди в розмірі 6 439 гривень 90 копійок, оскільки ця шкода документально не підтверджена, цивільний позов не заявлений.

В доповненнях до апеляційної скарги адвокат ОСОБА_7 зазначає, що виникають сумніви щодо достовірності показів самої потерпілої ОСОБА_10 , які мають суперечливий характер, що ставить під сумнів сам факт скоєння злочину обвинуваченим, а не його інсценування зі сторони групи осіб, які організували його затримання. Вказана версія органами досудового слідства, прокуратурою та судом першої інстанції навіть не досліджувалась.

Зазначив, що досудовим слідством було проігноровано вимогу щодо повноти та всебічності дослідження доказів вини обвинуваченого, а саме долучення до матеріалів кримінального провадження записів відеокамер кафе та найближчих до місця подій установ та організацій, а також запису із нагрудної камери поліцейського Поліщука, який був зобов`язаний зафіксувати місце та подію скоєння правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018року скасувати у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Вважає вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018року незаконним та необґрунтованим.
Послався на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що поліцейськими не було роз`яснено йому права та обов`язки під час затримання. Слідчим та прокурором не встановлено особу, яка викликала поліцію та осіб, які знаходилися біля кафе. Зазначив, що працівники поліції по прибуттю на місце події не фіксували все на боді камеру.
Вказав, що всі свідки по справі являються зацікавленими особами та надавали покази, які суперечать один одному.
Послався на те, що в матеріалах провадження відсутні прямі докази, що саме він зірвав ланцюжок з шиї потерпілої, та що він знаходився у нього. Вказав, що відсутній мотив злочину, який йому інкримінується.
На апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 прокурором ОСОБА_8 подані письмові заперечення, в яких просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду міста Житомира від 22.12.2018 року залишити без задоволення.

Згідно вироку Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186КК України, та призначено йому покарання за цим законом 4(чотири) роки 3 місяці позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст.70КК України з врахуванням вироку Чуднівського районного суду Житомирської області від 19.06.2018р. шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання 4 (чотири) роки 3 місяці позбавлення волі.
Строк відбуття ОСОБА_6 покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 09.09.2017року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу ОСОБА_6 залишено без змін.
Грошові кошти в сумі 2000грн, які знаходяться на зберіганні в Житомирському ВП ГУНП в Житомирській області повернуто ОСОБА_6 .
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 08.09.2017р. близько 23 години 30 хвилин знаходився на перехресті вулиць Покровської -М.Грушевськогов м.Житомирі, де помітив раніше незнайому йому ОСОБА_10 . В цей час, місці та за вказаних обставин в ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_10 , а саме: ланцюжка з кулоном, виготовлених із золота, який знаходився у неї на шиї.
В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , за вказаних вище обставин, керуючись корисливим мотивом,підійшов до ОСОБА_10 , яка стояла перед пішохідним переходом через проїзну частину вул. Покровської на перехрестівул. Покровської- М.Грушевського,очікуючи дозволяю чого сигналу світлофору. Перебуваючи біля потерпілої ОСОБА_10 , ОСОБА_6 діючи умисно, застосовуючи фізичну силу, шляхом ривка, рукою зірвав із шиї належне їй майно, а саме: ланцюжок виготовлений із золота 585проби, вагою 8 грамм, вартістю 5151грн 92 коп., кулон у вигляді хрестика, виготовлений із золота 585 проби, вагою 2 гр. вартістю 1287 грн. 98 коп.
Отримавши у вказаний спосіб чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , та утримуючи його при собі, ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 6439 грн. 90 коп.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог своїх апеляційних скарг з доповненнями, та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, потерпілої, яка просила розглянути апеляційній скарги на розсуд суду, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з доповненнями та заперечував проти доводів апеляційних скарг з доповненням захисника та обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням норм кримінального процесуального закону. Суд дав оцінку усім зібраним у справі доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів, а тому посилання захисника на відсутність доказів вини ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінуємого злочину та неналежну оцінку доказів є безпідставними.

Так, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції всебічно і повно перевірив матеріали кримінального провадження, безпосередньо дослідив надані докази та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, належним чином, мотивувавши це у вироку, посилаючись на досліджені докази.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 про те, що 08.09.2017 року біля 22.30 год., коли вона перебувала на перехресті вулиць М. Грушевського-Покровської в м. Житомирі, до неї з правої сторони підійшов обвинувачений та рукою зірвав з її шиї золотий ланцюжок з хрестиком і став тікати. Вона стала кричати, бачила в руці обвинуваченого свій ланцюжок. Охоронець з кафе «Кармен», почувши її крики, побіг за обвинуваченим та затримав його, після чого потерпіла викликала поліцію.
Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 та його захисника стосовно того, що суд дав неналежну оцінку цьому доказу, який носить сумнівний характер.
Як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді потерпіла ОСОБА_10 показала, що до скоєння злочину не була знайомою із обвинуваченим, ніяких відносин вони не мали. Підстав оговорювати його не має. ОСОБА_6 цей факт не заперечував.

Проаналізувавши покази потерпілої, суд дійшов до обґрунтованого висновку про належність, допустимість та достовірність цього доказу, оскільки він узгоджується з іншими, дослідженими у судовому засіданні доказами.

Зокрема: - з показаннями свідка ОСОБА_11 , який на час вчинення кримінального правопорушення працював охоронцем в кафе «Кармен», і коли почув крик дівчини, побачив на іншому боці вулиці, як ОСОБА_6 біг від неї через дорогу. Зрозумів, щось трапилось, тому побіг за обвинуваченим. Наздогнав, збив його з ніг, повалив на землю. На допомогу прибігли ще два чоловіка, які утримували ОСОБА_6 до приїзду патрульних. Обвинувачений не заперечував свою вину та просив вибачення у потерпілої, просив не заявляти в поліцію; - з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що у вересні 2017р. близько 22:30 ОСОБА_12 зателефонувала потерпіла та повідомила, що на перехресті вулиць М. Грушевського-Покровської в м. Житомирі на неї напали та зірвали з шиї ланцюжок. Приїхавши на місце події, вони побачили там патрульних поліцейських та обвинуваченого; - з показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що ввечері 08.09.2017р. разом із ОСОБА_15 , в групі патрульних поліцейських виїжджали згідно виклику на перехрестя вулиць М. Грушевського-Покровської в м. Житомирі. На місці чоловіки охоронці з кафе утримували обвинуваченого, повідомили, що той зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок. Присутня потерпіла прямо вказувала на ОСОБА_6 як на особу, яка зірвала з неї золотий ланцюжок. Аналогічні показання дав свідок ОСОБА_15 .
Заява потерпілої ОСОБА_10 свідчить про те. що невідомий чоловік 08.09.2017р. близько 22 години неподалік кафе «Кармен» на перехресті вулиць М. Грушевського-Покровської в м. Житомирі відкрито зірвав з її шиї золотий ланцюжок із золотим хрестиком(а.с.107).
Покази потерпілої також узгоджуються з письмовими доказами, які були безпосередньо досліджені судом у судовому засіданні: протоколом огляду місця події від 08.09.2017р. , під час якого потерпіла показала на місце, де невідомий чоловік зірвав у неї з шиї золотий ланцюжок з хрестиком, став тікати, після чого був затриманий працівниками охорони кафе «Кармен».
При проведенні впізнання за фотознімками від 12.09.2017р. потерпіла ОСОБА_10 серед пред`явлених їй осіб на фото під №2 за сукупністю ознак зовнішності, характерною формою голови, впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка вчинила щодо неї злочин.
Отже, суд обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілої, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які, є послідовними та узгоджуються між собою і іншими зібраними по кримінальному провадженні доказами, що викривають ОСОБА_16 у вчиненні вищевказаного злочину, з таким висновком суду погоджується і колегія суддів.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що золоті прикраси, про які зазначає потерпіла, не були знайдені на місці вчинення злочину, у зв`язку з чим виникають сумніви в їх існуванні, були предметом розгляду у суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не відповідають зібраним у кримінальному провадженні доказам.

Таким чином, доводи захисника та обвинуваченого про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є безпідставними.
Суд дав належну оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам і обґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не викрадав золоті прикраси у потерпілої, розцінивши їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності, що спростовує доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо неналежної оцінки показів обвинуваченого.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що під час затримання йому не були роз`яснені передбачені процесуальним законом права спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 09.09.2017року слідчим у присутності захисника ОСОБА_17 . ОСОБА_6 були роз`яснені права, передбачені ст.42 КПК України ( а.с.116-118).
Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50,65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, раніше судимого за умисний злочин, вину не визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, не працює. Потерпіла покладалась на розсуд суду при призначенні покарання обвинуваченому.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до правильного висновку, що покарання у виді 4-х років 3 місяців позбавлення волі, є необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого. Отже, підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався загальних засад, передбачених ст.50,65 КК України, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора, не має. Доводи, викладені в ній, висновків суду не спростовують.

Доводи поданих апеляційних скарг не дають підстав вважати, що судом при розгляді кримінального провадження були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які б призвели до ухвалення незаконного судового рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які би відповідно до вимог ст.412 КПК України, тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційні скарги з доповненнями до них захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2018 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: