У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказу висновку експерта № 222 від 11.09.2015 року судово-криміналістичної експертизи та припинення його подальшого дослідження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 410 КК України.

У судовому засіданні прокурором були оголошені письмові докази у даному кримінальному провадженні, у тому числі висновок експерта № 222 від 11.09.2015 року судово-криміналістичної експертизи.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим вказаного доказу, яке мотивовано тим, що він отриманий з істотним порушенням прав та свобод людини.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки, на його думку, воно є необґрунтованим, а відібрання вільних зразків підпису ОСОБА_5 здійснено у встановлений законом спосіб.

Представник потерпілого у судовому засіданні підтримав думку прокурора.

Заслухавши клопотання, думку учасників процесу, вивчивши зміст висновку експерта, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

За нормою статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Пункт 1 частини 2 цієї статті зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, і такі діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до статті 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Під час дослідження висновку експерта № 222 від 11.09.2015 року судово-криміналістичної експертизи, судом встановлено очевидну недопустимість доказів, що містяться у ньому, оскільки він отриманий з істотним порушенням внаслідок проведення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без отримання такого дозволу.

Зокрема, на це вказує те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 245 КПК України, відібрання для проведення експертизи, стороною кримінального провадження, зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів.

Даний порядок потребує звернення до слідчого судді та отримання дозволу на тимчасовий доступ.

Встановлено, що сторона обвинувачення не зверталась до слідчого судді із клопотанням про надання тимчасового доступу до вільних зразків підпису ОСОБА_5 .

Вказані зразки були отримані на письмову вимогу слідчого (лист від 18.08.2015 року № 3352вих.-15), адресовану командиру ВЧ НОМЕР_1 .

Чи були надані вільні зразки у копіях або оригіналах не відомо.

У висновку експерта не міститься посилань та форму та вигляд документів або аркушів паперу, на яких є вільні зразки підпису ОСОБА_5 .

На сторінці 4 останній абзац висновку експерта зазначено про порівняння досліджуваного у накладній підпису ОСОБА_5 зі зразками підпису ОСОБА_7 , тобто невідомої особи.

З урахуванням викладеного, клопотання захисника підлягає задоволенню, а висновок експерта № 222 від 11.09.2015 року судово-криміналістичної експертизи - визнаним очевидно недопустимим.

Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати висновок експерта № 222 від 11.09.2015 року судово-криміналістичної експертизи очевидно недопустимим доказом та припинити його подальше дослідження в судовому засіданні.

Ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на вирок суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 січня 2019 року.

Повний текст ухвали буде виготовлено та оголошено 18 січня 2019 року о 9:00 год.

Суддя ОСОБА_1