26 грудня 2018 р. Справа № 631/2134/15-к провадження № 1-кп/632/184/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2018 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайський обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000636 від 31 жовтня 2014 року

щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
15 листопада 2018 року з прокуратури Харківської області до Первомайського міськрайонного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки вважає, що цей документ складений згідно з вимогами КПК України, підстав для закриття провадження, його зупинення або повернення прокуророві немає.

Потерпілий ОСОБА_8 в підготовче судове засідання не з`явився, був повідомлений судом про дату та час його проведення належним чином, надав суду телефонограму про неможливість з`явитися та просив провести підготовче судове засідання за його відсутності, заяви про відкладення засідання до суду не подав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заперечував проти призначення справи до судового розгляду, вважав, що обвинувальний акт складений із порушенням вимог ст. 291 КПК України, оскільки в ньому не повністю викладена об`єктивна сторона кримінального правопорушення, зокрема формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки залишається незрозумілим чи є травми виявлені на тілі ОСОБА_9 , причиною смерті потерпілого, що грубим чином порушує право на захист його підзахисного.

Окрім того захисник у своєму клопотанні зазначив, що згідно обвинувального акту та реєстру до нього, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчилося оголошенням ОСОБА_7 підозри 27.02.2018. Після 27.02.2018 досудове розслідування ніяк не доповнювалось. Проте, зміст обвинувального акту від 12.11.2018 явно відрізняється від змісту підозри від 27.02.2018 щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. З новим змістом обвинувачення, ОСОБА_7 був ознайомлений лише в день вручення обвинувального акту 12.11.2018 і тим самим прокурором ОСОБА_7 був поставлений в умови захищатись від нового обвинувачення вже безпосередньо в суді, що є суттєвим порушенням права на захист.
Обвинувачений ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні також вважав не можливим призначення судового розгляду та підтримав клопотання свого захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору.

Заслухавши думку прокурора, який висловився проти повернення обвинувального акту, захисника та обвинуваченого, дослідивши обвинувальний акт і доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про отримання обвинувального акту та протокол роз`яснення права на суд присяжних, суд доходить висновку про те, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч.1 ст.289, п.6 ч.2 ст.115 КК України було повернуто до Прокуратури Харківської області для усунення недоліків, через його невідповідність вимогам КПК України, зокрема неконкретність викладу формулювання обвинувачення та як наслідок порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 26.04.2017 року було залишено без змін.

Не усунувши недоліків обвинувального акту, вказаних в ухвалі Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2017 року, прокурор знову спрямував обвинувальний акт до суду.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2018 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням за ч.1 ст.289, п.6 ч.2 ст.115 КК України було знову повернуто до Прокуратури Харківської області для усунення недоліків, через його невідповідність вимогам КПК України, зокрема неконкретність викладу формулювання обвинувачення та як наслідок порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року, ухвалу Первомайського міськрайонного суду від 05.04.2018 року було залишено без змін та зазначено, що право прокурора змінити обвинувачення в суді не позбавляє його обов`язку перевірити обвинувальний акт на відповідність положенням КПК України при його затвердженні чи складанні, а суд не позбавляє обов`язку, під час підготовчого судового засідання перевірити обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України і в разі, якщо встановлено, що цих вимог не дотримано, то положення п.3 ч.3 ст.314 КПК України покладають на суд обов`язок повернути обвинувальний акт прокурору.

Недоліки обвинувального акту прокурором знову усунені не були. Обвинувачення жодним чином не було конкретизовано, лише було доповнено перелік тілесних ушкоджень згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, виявлених на трупі ОСОБА_9 .

В іншому ж обвинувальний акт залишився не змінним, усі його недоліки, зазначені судом при поверненні для доопрацювання залишилися не усунутими.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням , яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування . Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам , передбаченим у ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, зокрема ст. 291 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити певні дані, серед яких анкетні відомості обвинуваченого та потерпілого, виклад фактичних обставин кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а тому при обвинуваченні особи у вчиненні умисного вбивства, доказуванню підлягають причина смерті, тяжкість і характер тілесних ушкоджень, від яких настала смерть і ці обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений в п. «а» ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997р., де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із зазначеної норми Основного Закону випливає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті повинно бути конкретним.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 289 КК України, затвердженого 12 листопада 2018 року прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідуванні злочинів проти життя прокуратури Харківської області ОСОБА_10 , вищезазначені вимоги закону не виконані. Зокрема, формулювання обвинувачення є неконкретним.

Як вбачається з обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 29.10.2014, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, , зустрівся з ОСОБА_9 , та у проміжок часу з 18.12 до 19 год. 40 хв., точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись на території Нововодолазького району Харківської області, точне місце в ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на умисне вбивство останнього, наніс ОСОБА_9 , щонайменше три удари в область голови, ребром тупого твердого предмету з обмеженою поверхнею. При цьому, ОСОБА_7 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого і бажав їх настання з корисливих мотивів. Внаслідок вище вказаних протиправних дій потерпілому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 539-КЕ/2017 від 08.02.2018, заподіяно наступні тілесні ушкодження: тупа травма голови у вигляді осколкового перелому кісток склепіння черепа на межі правої тім`яної і потиличної кісток з розривом твердої мозкової оболонки, лінійного перелому в області задньої черепної ямки, тріщини, що виходить від зовнішнього краю осколкового перелому і розповсюджується через луску правої скроневої кістки на праву передню черпну ямку з наявністю двох забитих ран в лівій тім`яній області і однієї забитої рани в тім`яно-потиличній області, яка належить до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, обвинувальний акт лише було доповнено реченням про усвідомлення обвинуваченим суспільно-небезпечного характеру своїх дій та суб`єктивне ставлення до небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого. Однак, при цьому, з обвинувачення було виключено посилання судово-медичної експертизи на неможливість встановити причину смерті потерпілого.

Суд вважає, що таке формулювання обвинувачення за ст.115 КК України є неконкретним, оскільки з нього не можливо встановити, що смерть потерпілого перебуває в безпосередньому причинному зв`язку із заподіяними йому ушкодженнями. Обвинувачення складено таким чином, що залишається незрозумілим чи є виявлені на трупі ОСОБА_9 тілесні ушкодження причиною смерті потерпілого, оскільки причиною смерті можуть бути саме конкретні тілесні ушкодження, а не удари.

Встановлені комісійною експертизою №539-КЕ/2017 від 08.02.2018 тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Однак причина смерті ОСОБА_9 не встановлена, як не встановлено і причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та смертю ОСОБА_9 . В експертизі лише висловлено припущення можливості настання смерті в результаті спричинення тупої травми голови. Відповідно і в обвинувальному акті не зазначено від яких саме тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_9 , а відтак і причина смерті.
Дані невстановлені обставини обов`язкові для встановлення і для кваліфікації кримінального правопорушення за ст.115 КК України.

На вказаних обставинах акцентувала увагу колегія суддів Харківського апеляційного суду в ухвалі від 11.09.2018, зокрема зазначивши, що оскільки "правова кваліфікація повинна максимально відповідати фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті, а тому викладені в повернутому обвинувальному акті обставини, можуть бути кваліфіковані не тільки за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, але і за іншими злочинами проти життя та здоров`я, оскільки слідчий вказав, що зв`язок між ушкодженнями та смертю потерпілого не встановлений". Однак це зауваження суду апеляційної інстанції залишилось повністю проігнорованим органом досудового розслідування.

В ухвалах апеляційного суду від 10.10.2017р. та 11.09.2018р. зазначено, що причина смерті тяжкість та характер тілесних ушкоджень , від яких настала смерть, обов`язково повинні бути зазначені в обвинувальному акті.
Окрім того, у своїй ухвалі від 11.09.2018рсуд апеляційної інстанції зазначив, що якщо слідчий впевнений та вважає, що мали місце протиправні дії ОСОБА_11 ( нанесення ударів і т.п.) з умислом на позбавлення життя, в результаті яких спричинено певні тілесні ушкодження, які потягли смерть (стали причиною смерті) потерпілого, про це слід зазначити в обвинувальному акті в стверджувальній формі, яка не дозволяє будь яких припущень.

Вказана неконкретність обвинувачення та протиріччя, тягнуть за собою порушення права обвинуваченого на захист, зокрема, передбаченого ст.42 КПК України права обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, а також на визначення підсудності кримінального провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини й основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що органом обвинувачення не були усунуті недоліки обвинувального акту, через які він повертався прокурору і на які вказували у своїх ухвалах суди першої та апеляційної інстанції, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , всупереч вимогам ст. 291 КПК України, знову не містить належним чином сформульованого обвинувачення, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, яка є частиною законодавства України, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, у чому вона обвинувачується.

Неконкретність викладу формулювання обвинувачення унеможливлює якісно, повною мірою здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Також суд уважає, що зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавляє суд у подальшому виконати вимоги ст. 348 КПК України, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення, що у свою чергу унеможливлює забезпечення справедливого судового розгляду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, що перешкоджає призначенню справи до судового розгляду, а тому підлягає поверненню прокуророві, для приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 9, 291, 314, 315, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000636 від 31 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 289, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, разом з долученими до матеріалів кримінального провадження документами, повернути до Прокуратури Харківської області для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом семи днів з дня оголошення.

Суддя:ОСОБА_1