Постанова

іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 748/2651/15
провадження № 51-7239 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
виправданого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Києва, такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК) в редакції Закону від 18 квітня 2013 року № 221-VII.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Чернігівський районний суд Чернігівської області вироком від 20 березня 2017 року визнав невинуватим ОСОБА_7 і виправдав за ч. 4 ст. 368 КК у редакції Закону від 18 квітня 2013 року№ 221-VII у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим цього злочину.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 18 травня 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - без змін.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він, будучи заступником начальника відділу Держземагентства у Ріпкинському районі Чернігівської області, тобто службовою особою, яка займає відповідальне становище, за обставин, детально викладених у вироку, у квітні 2013 року від директора приватного підприємства (далі ПП) «Ріпки-Кадастр» ОСОБА_8 вимагав та 29 квітня, 30 травня, 27 червня, 03 липня 2013 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті на вул. Святомиколаївській, 35 у смт Ріпки, отримав неправомірну вигоду в розмірі 1300, 1450, 6200, 2400 грн відповідноза перевірку та погодження технічної землевпорядної документації.
Крім того, ОСОБА_7 , діючи повторно, в червні 2013 року через директора ПП «Ріпки-Кадастр» ОСОБА_8 вимагав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду в розмірі 3000 доларів США за надання останньому висновку про погодження проекту землеустрою та супутніх документів щодо відведення земельних ділянок у його власність. Для реалізації цієї домовленості 03 липня 2013 року приблизно о 13 год. 35 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в салоні автомобіля «Subaru Legacy», тимчасовий реєстраційний номер НОМЕР_1 , навпроти приміщення відділу Держземагентства у Ріпкинському районі на вул. Святомиколаївській, 35 у смт Ріпки, одержав від ОСОБА_9 3000 доларів США, які мав передати ОСОБА_7 , однак був викритий співробітниками міліції.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, безпідставно визнав недопустимими докази, зібрані під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі НСРД) у цьому кримінальному провадженні (дані протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю з додатками на жорстких дисках, висновків відповідних експертиз тощо), оскільки ухвали слідчих суддів апеляційного суду, на підставі яких було проведено ці НСРД, були долучені прокурором під час судового розгляду, а також не врахував ряду інших доказів, зокрема, даних протоколу обшуку службового кабінету ОСОБА_7 , проведеного 03 липня 2013 року, у ході якого, серед іншого, було виявлено та вилучено передані останньому ОСОБА_8 2400 грн як предмет неправомірної вигоди. На думку прокурора, ці дані повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 , результатами проведених НСРД та доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишивши його апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни, не дав відповідей на всі доводи, наведені в цій скарзі, не спростував їх. Ухвалу апеляційного суду вважає такою, що не відповідає вимогами статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 зазначає про необхідність залишення цієї скарги без задоволення, а оскарженої ухвали апеляційного суду без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу, виправданий та його захисник заперечували проти її задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.
Пунктом 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1954 року передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, коли в ході судового розгляду винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведено. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З матеріалів кримінального провадження видно, що суд першої інстанції дослідив зібрані у справі докази з додержанням вимог ст. 23 КПК при цьому, навів у вироку відповідні обґрунтування та дійшов, зокрема, правильного висновку про проведення НСРД у цьому провадженні з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 751/7557/15 (провадження № 13-37кс18), колегія суддів погоджується з висновками про недопустимість усіх доказів, зібраних під час проведення НСРД у цьому кримінальному провадженні (даних протоколу про результати аудіо-, відеоконтролю з додатками на жорстких дисках, висновків відповідних експертиз тощо).

Показання допитаних у судовому засіданні свідків указують на те, що всю інформацію стосовно вимагання ОСОБА_7 неправомірної вигоди було отримано виключно зі слів ОСОБА_8 , який мав підстави для його обмови, а тому обґрунтовано були визнані такими, що не підтверджують винуватості ОСОБА_7 поза розумним сумнівом.
Передачі ОСОБА_7 неправомірної вигоди в розмірі 1300, 1450, 6200, 2400 грн, про яку вказував ОСОБА_8 , у рамках цього кримінального провадження належним чином зафіксовано не було.

Відповідно до висновку експерта на грошових коштах, виявлених та вилучених під час проведення 03 липня 2013 року обшуку в службовому кабінеті ОСОБА_7 , а саме 2400 грн купюрами по 100 грн, люмінування, відмінного від фону, не виявлено.
Передачі ОСОБА_7 неправомірної вигоди в розмірі 3000 доларів США не відбулося.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сукупність належних і допустимих доказів у цьому кримінальному провадженні є недостатньою для доведення, що інкриміновані злочини було вчинено ОСОБА_7 , та обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.
Апеляційний суд переглянув вирок щодо ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора і постановив мотивовану ухвалу, якою залишив його скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін. При цьому доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, зокрема ті, на які він посилається в касаційній скарзі, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який мотивовано їх спростував.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яке було би підставою для зміни чи скасування оскарженої ухвали апеляційного суду, у справі не встановлено.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3