У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 15 грудня 2018 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Луцьку клопотання № 161/20188/18 старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Ківерцівського району,зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, інваліда 2-ї групи (загального захворювання), раніше не судимого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб з підстав, викладених в клопотанні.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання та пояснив, що наявні ризики, які вказують на те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі без обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зможе вчинити дії, направлені на ухилення від кримінальної відповідальності. А саме переховуватись від органів досудового розслідування, а також суду, може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому у зв`язку із чим необхідно застосувати у відношенні нього запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. Просив клопотання задовольнити з цих підстав.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення, та пояснив, що повністю підтримує пояснення слідчого, в матеріалах клопотання є докази для тримання ОСОБА_5 під вартою. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та пояснив, що здійснює за дружиною постійний догляд. Просив суд «відпустити додому».

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання у відношенні підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та пояснив, що слідчим не доведено існування жодного ризику, передбаченого статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий та прокурор. Просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України У кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується..

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За загальними приписами вище зазначених правових норм КПК України, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України );

мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК);

ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 213 КПК України у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні відділу розслідування злочинів в сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000561 від 14.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Також встановлено, що орган досудового розслідування вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами, які зазначені у клопотанні.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 12 КК України, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Також судом встановлено і це достовірно вбачаться із змісту самого клопотання, що в клопотанні старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 взагалі відсутні відомості, передбачені п. 4 ч. 1 статті 184 КПК України, а саме посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу.

При цьому, судом не приймаються до уваги відомості, викладені слідчим у дванадцятому абзаці (а.с. 2), оскільки дані відомості слідчим визначені як «спроби підозрюваного ОСОБА_5 » А також безсистемно перераховано обов`язки, визначені ч. 5 статті 194 КПК України. Однак, посилання на ризики, зазначені у статті 177 цього Кодексу із зазначенням конкретного пункту статті відсутнє взагалі.

Однак в ході судового розгляду клопотання по суті, судом достовірно встановлено, що стороною кримінального провадження наведено, однак взагалі не доведено наявними в матеріалах клопотання доказами, наявність хоча б одного такого ризику, зокрема, як переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Оскільки стороною кримінального провадження суду не доведено достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами наявність такого ризику, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Також стороною кримінального провадження суду не доведено достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами наявність такого ризику, як незаконно впливати на свідків, Так як стороною кримінального провадження, на підтвердження наявності таких ризиків, не додано жодного доказу у відповідності до вимог ст. ст. 84 86 КПК України.

Суд приймає до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 особисто не знайомий зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, їх анкетні дані йому невідомі. Жодних доказів, що ОСОБА_5 вчиняв або готується вчиняти дії, які можуть розцінюватись як вплив на свідків або потерпілих у кримінальному провадженні слідчим та прокурором суду не подано.

Також стороною кримінального провадження суду не доведено достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами наявність такого ризику, як вчинити інше кримінальне правопорушення. Суд звертає увагу, що ОСОБА_5 раніше не судимий. Жодних доказів, що ОСОБА_5 веде асоціальний спосіб життя або є особою, схильною до вчинення кримінальних правопорушень слідчим та прокурором суду не подано.

Таким чином, обставини ризиків, які слідчим навіть не зазначені в клопотанні, повинні бути зафіксовані та підтверджуватись конкретними доказами. Сама по собі фізична можливість вчинення підозрюваним певних дій, як відсутність перешкод для цього, не може свідчити про реальний намір їх вчинити та, відповідно, не свідчить про їх існування.

Крім того, суд звертає особливу увагу, що в клопотанні старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 , в порушення вимог п. 5 ч. 1 статті 184 КПК України взагалі відсутній виклад обставин, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Натомість, слідчим навіть не зазначені самі ризики, відповідно без обґрунтування їх існування, а лише викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_5 .

При цьому, у суду не виникає сумнівів щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Оскільки самим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_6 зазначена обставина визнається в повному об`ємі та повідомлення про підозру не оскаржувалось.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті судом достовірно встановлено і це підтвердив прокурор, а також вбачається із змісту самого клопотання, що старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в своєму клопотанні взагалі не зазначені відомості, передбачені п. 6 ч. 1 статті 184 КПК України, а саме - обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Як не було обґрунтовано такої неможливості і в ході розгляду клопотання по суті.

При цьому, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом і застосовується лише у виняткових випадках. При цьому, як встановлено судом, взагалі відсутні ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 194 КПК України Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також судом достовірно встановлено, що слідчим будь-яких пояснень щодо обґрунтування свого клопотання в частині наявності обґрунтованої підозри та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів не надавалося. Також слідчий не надав доказів у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 КПК України щодо підтвердження наявності всіх обставин передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, для застосування саме такого запобіжного заходу.

Крім того, судом достовірно встановлено невідповідність клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу вимогам п. 4, п. 5, п. 6 ч.1 статті 184 КПК України

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі Єлоєв проти України) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного.

Також необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі Белевитський проти Росії, пункти 111 112 рішення від 01 березня 2007 року; п. 85 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

Загальне положення, яке викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні у справі Харченко проти України, згідно з яким розумність щодо тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Все має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, переконливості аргументів викладених у клопотанні. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року).

При цьому, стороною кримінального провадження взагалі не розмежовано та не мотивовано і це вбачається із змісту самого клопотання, як того вимагається нормами КПК України, чому у відношенні ОСОБА_5 неможливо застосувати інших, більш м`яких запобіжних заходів, як визначено п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, починаючи з більш тяжкого до більш м`якого запобіжного заходу.

Також прокурором в ході судового розгляду клопотання по суті не було доповнено клопотання у відповідності до вимог ч. 2 ст. 185 КПК України, якою чітко передбачено, що якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням. Оскільки змінити або доповнити подане до слідчого судді, суду клопотання про застосування запобіжного заходу вправі лише прокурор, то слідчий таким правом не наділений. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як не доведено та не надано доказів на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому стороною кримінального провадження при зверненні до суду з цим клопотанням не враховано вимоги п. 4 ст. 5 Конвенції. Так як у клопотанні наведено стандартний набір підстав тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, без урахування критерію їх достовірності/недостовірності та конкретної ситуації, що склалася.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою доведено лише обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що не заперечується особисто підозрюваним та його захисником.

Однак, слідчим взагалі не виконано вимог п. 2 ч. 1 статті 194 КПК України, так як взагалі не доведено, і, як наслідок, взагалі відсутні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, який в дійсності знайшов би своє підтвердження в ході судового розгляду клопотання по-суті та доведений стороною кримінального провадження. Крім того, стороною кримінального провадження не виконано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, так як взагалі не зазначено в клопотанні та не доведено в ході розгляду клопотання по суті недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, які в ході судового розгляду клопотання по суті взагалі не знайшли своє підтвердження, а тому судом не приймаються до уваги. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у застосуванні у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, суд приходить до висновку про зобов`язання ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

При вирішенні питання про зобов`язання підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП, суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. А також повну недоведеність стороною кримінального провадження обставин, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої статті 194 КПК України, а саме - наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому, суд приходить до висновку про зобов`язання підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою саме до слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП, оскільки в провадженні даного відділу СУ ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000561 від 14.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Керуючись ст. ст. 193, 194 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_5 .

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 2-ї групи, одруженого, раніше не судимого, прибувати за кожною вимогою до слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, пенсіонера, інваліда 2-ї групи, одруженого, раніше не судимого з під варти в залі судового засідання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала в повному об`ємі

складена 20 грудня 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1