Дата документу 05.10.2018
Справа № 334/3477/17
Провадження № 1-кп/334/133/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

особа, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника особи, щодо якої розглядається клопотання ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання про застосування до малолітньої особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. м. Запоріжжя, громадянина України, який має неповну середню освіту, являється учнем 7 класу НВК «Запорізька загальноосвітня школа № 33» Запорізької обласної ради, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23 листопада 2016 року малолітній ОСОБА_4 разом з неповнолітнім ОСОБА_7 , за попередньою змовою, розробили спільний злочинний план спрямований на заволодіння чужим майном.

Того ж дня, приблизно о 20 годині 30 хвилин, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, малолітній ОСОБА_4 діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , помітили малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в руках яких знаходились мобільні телефони, та вирішили підійти до них.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та доки ОСОБА_7 під приводом гри відволікав увагу ОСОБА_9 , ОСОБА_4 таємно викрав з задньої кишені останнього мобільний телефон «Samsung GT - I8552» в корпусі білого кольору, вартістю 800 гривень, який належить ОСОБА_10 , вітчиму ОСОБА_9 , з сім - картою оператора мобільного зв`язку «МТС», що не представляє матеріальної цінності. Після чого сховав викрадений мобільний телефон у кишені своєї куртки.

Далі продовжуючи свій злочинний план, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , підійшли до ОСОБА_8 та знову, доки ОСОБА_7 під приводом гри відволікав увагу ОСОБА_8 , ОСОБА_4 витягнув з задньої кишені штанів останнього мобільний телефон «Sоnу Ехреrіа 2М», в корпусі чорного кольору, вартістю 1000 гривень, який належить його батьку ОСОБА_11 , з сім - картою оператора мобільного зв`язку «МТС», що не представляє матеріальної цінності Однак, телефон впав і ОСОБА_8 помітив незаконні дії останніх, наздогнав ОСОБА_7 та вихопив вище вказаний мобільний телефон.

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, почали тікати з місця вчинення злочину з мобільним телефоном «Samsung GT - I8552», не зважаючи на вимоги малолітніх щодо повернення викраденого майна.

В результаті умисних злочинних дій малолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заволоділи майном потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 800 гривень, після чого розпорядились ним на власний розсуд, а саме збули його до ломбарду ПО «Дует» за грошові кошти у розмірі 300 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння ґрунтуються на доказах, досліджених безпосередньо при розгляді цієї кримінальної справи.

Особа, яка не досягла віку притягнення до кримінальної відповідальності та вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, вину визнав повністю за обставин викладених в клопотанні, пояснив, що 23.11.2016, в ранковий час, він зустрів свого товариша ОСОБА_7 після чого вони розробили спільний злочинний план спрямований на заволодіння чужим майном. Того ж дня, приблизно о 20 годині 30 хвилин, проходячи біля будинку 17 по пр. Металургів в м. Запоріжжя, вони помітили малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в руках яких знаходились мобільні телефони, та вирішили підійти до них. Далі продовжуючи свій злочинний умисел вони підійшли до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та, доки ОСОБА_7 під приводом гри відволікав увагу ОСОБА_9 , він таємно викрав з задньої кишені останнього мобільний телефон «Samsung GT - I8552» в корпусі білого кольору, після чого сховав викрадений мобільний телефон у кишені своєї куртки. Після цього вони підійшли до ОСОБА_8 та знову, доки ОСОБА_7 під приводом гри відволікав увагу ОСОБА_8 , він витягнув з задньої кишені штанів останнього мобільний телефон «Sоnу Ехреrіа 2М», в корпусі чорного кольору, однак, телефон впав і ОСОБА_8 помітив їх незаконні дії, після чого наздогнав ОСОБА_7 та вихопив вище вказаний мобільний телефон. Далі, як пояснив ОСОБА_4 , він разом з ОСОБА_7 зникли з місця вчинення злочину з мобільним телефоном «Samsung GT - I8552», не зважаючи на вимоги малолітніх щодо повернення викраденого майна. На наступний день ОСОБА_4 зустрів свого знайомого ОСОБА_12 , якого попросив збути викрадений мобільний телефон до ломбарду ПО «Дует», на що той згодився та збув мобільний телефон за грошові кошти у розмірі 300 грн.

Крім визнання своєї провини і показань, винуватість ОСОБА_4 підтверджується доказами, які відображені в матеріалах справи, а саме:

-протоколом огляду місця події від 25.11.2016 року;

-протоколом огляду від 24.11.2016 року;

-протоколом огляду речей від 25.11.2016 року.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками малолітньому свідку ОСОБА_8 від 24.11.2016 року, на якому малолітній свідок впізнав ОСОБА_4 , який 23.11.2016 року, який відкрито заволодів мобільним «Samsung GT - I8552».

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками малолітньому свідку ОСОБА_9 від 24.11.2016 року, на якому малолітній свідок впізнав ОСОБА_4 , який 23.11.2016 року, який відкрито заволодів мобільним «Samsung GT - I8552».

-постановою від 25.11.2016 року про визнання речовим доказом мобільний телефон «Samsung GT - I8552», в корпусі білого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_10 ;

-постановою від 25.11.2016 року про визнання речовим доказом мобільний телефон «Sоnу Ехреrіа 2М», в корпусі чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 ;

-договором фінансового кредиту № 00003816 від 24.11.2016 року ломбарду ПО «Дует», креднтодавець - ПО «Дует», позичальник - ОСОБА_12 , предмет закладу - мобільний телефон «Samsung GT - I8552», сума кредиту - 300 гривень;

-звітом інспектора ЮП СП Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП від 16.01.2017 року про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному проваджені.

У клопотанні про застосування до малолітньої особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, примусових заходів виховного характеру прокурор ставить питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення малолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки.

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання, просить застосувати до неповнолітнього ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення малолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків строком на два роки, проте не заперечував у застосуванні до особи, яка не досягла віку кримінальної відповідальності, заходу у вигляді застереження.

Захисник та представник особи, щодо якої розглядається клопотання, підтримали думку прокурора щодо застосування до ОСОБА_4 примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.

Оцінивши зібрані в даному кримінальному правопорушенню докази, думку сторін, суд вважає, що вина неповнолітнього ОСОБА_4 у скоєнні ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, доведена в повному обсязі.

Згідно ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, настає з 14 років.

На час вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 виповнилося 13 років, тобто він не досяг віку кримінальної відповідальності. Неповнолітній вік ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_1 від 14 серпня 2003 року.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Частиною 2 статті 97 КК України передбачено, що примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною 2 статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.105 КК України суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді застереження.

Відповідно до ч. 2 ст. 484 КПК України, під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

При визначенні виду примусових заходів виховного характеру суд враховує ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особистість неповнолітнього і обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність, умови життя і виховання неповнолітнього, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особистості і, виходить з того, що застосована примусова міра виховного характеру повинна бути необхідною і достатньою для виправлення та попередження нових суспільно небезпечних діянь.

ОСОБА_4 за місцем проживання та навчання характеризується опосередковано, неодноразово збігав з дому, мати не займається вихованням дитини, палить, шкільний програмний матеріал 8 класу засвоїв на середньому рівні, працює на уроках у міру своїх можливостей, приймає активну участь у житті класу та школи, на обліку у психіатра та нарколога не стоїть.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2017 року у цивільній справі №332/1075/17 за позовом Органа опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району до ОСОБА_13 про позбавлення батьківських прав позовні вимоги задоволено, позбавлено ОСОБА_13 батьківських прав відносно двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Малолітні діти передані під опіку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району.

Відповідно до відповіді на запит КЗ «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат» ЗОР від 13.02.2018 року, ОСОБА_4 перебуває у КЗ «Бердянська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15 травня 2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує, чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру якщо слід, то який саме.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, суди ухвалюють рішення щодо неповнолітнього, керуючись принципом як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Враховуючи тяжкість вчиненого суспільно небезпечного діяння, особу неповнолітнього та інші обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність застосування до ОСОБА_4 примусового заходу виховного характеру, передбаченого п.1 ч.2 ст.105 КК України у вигляді застереження.

Керуючись ст. ст. 22, 97, 105 КК України, ст.ст. 284, 292, 301, 498-501, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусовий захід виховного характеру, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України у вигляді застереження.

Речові докази у справі, а саме: мобільний телефон «Samsung GT - I8552», в корпусі білого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_10 та мобільний телефон «Sоnу Ехреriа 2М», в корпусі чорного кольору, який належить потерпілому ОСОБА_11 залишити потерпілим.

Ухвала може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 7 днів з моменту її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 05 жовтня 2018 року о 16 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1