Справа №639/7217/18
1-в/639/23/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника установи виконання покарань ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Каменогорська Республіки Казахстан, громадянина України з середньою освітою, до арешту працював оператором заправної станції ТОВ «Альянс Холдинг», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого вироком Київського районного суду м. Харкова від 11.12.2013 р. за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И В:

До Жовтневого районного суду м. Харкова із клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до вимог ст. КК України звернувся засуджений ОСОБА_6 .

В мотивування свого клопотання засуджений зазначив, що на теперішній час він відбув більше ніж 2/3 строку призначеного покарання, за час відбування покарання характеризується позитивно, має 3 заохочення, стягнення погашені у встановленому законом порядку, підтримує соціальні зв`язки із братом та матір`ю, в зв`язку з чим просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

В судовому засіданні ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення поданого клопотання заперечував, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці на теперішній час не довів, що став на шлях виправлення, крім того зауважив, що засуджений має 6 стягнень, які, хоча і погашені у встановленому законом порядку, проте накладені за порушення, які вчинено після останніх заохочень, крім того, засуджений не працює, що не свідчить про наявність підстав для задоволення клопотання.

Представник ДУ «Холодногірська ВК №18» ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що засуджений не став на шлях виправлення, має 6 стягненьб, погашених у встановленому порядку, лише 3 заохочення, останнє в 2017 році, засуджений не працює з власної ініціативи і не збирається цього робити.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого та матеріали судової справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 11.12.2013 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 187 до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.02.2016 р. на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18.10.2013 р. по 13.05.2014 р.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з 18.10.2013 року, кінець строку 24.03.2020 року.

На момент розгляду клопотання, тобто станом на 04.02.2019 року засуджений ОСОБА_6 відбув більше половини строку покарання, призначеного вироком від 11.12.2013 року, а саме 5 років 10 місяців 10 днів, лишилось 1 рік 1 місяць 20 днів.

Як вбачається з характеристики, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 18.10.2013 року. За час тримання у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» режим тримання не порушував, адміністрацією установи не заохочувався, характеризувався посередньо.

З 30.12.2013 року відбуває покарання у державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)». За час відбування покарання характеризується посередньо. З метою стимулювання правослухняної поведінки 3 рази заохочувався адміністрацією установи (останній раз 04.10.2017 р.) За період відбування покарання в установі неодноразово порушував режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 6 разів (останній раз 11.05.2018 р.), в тому числі 1 раз був поміщений до ДІЗО. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України, працевлаштований прибиральником території установи, проте в судовому засідання пояснив, що не працює з власної ініціативи. Під контролем адміністрації установи виконував потрібний обсяг робіт, яким був забезпечений, а також приділяє належну увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, але з метою поблажливого ставлення до себе, не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має.

Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не бачить суспільної необхідності у їх виконанні.

Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», але до участі у програмі ставиться байдуже. Відповідно до ст. 127 Підтримує взаємовідносини із засудженими різної направленості, не конфліктний. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Підтримує зв`язки з матір`ю та братом, шляхом листування, телефонних дзвінків, побачень. Вину у скоєному злочині визнав повністю. Згідно вироку суду цивільного позову та судових витрат не має.

Суд зазначає, що сам по собі факт відбуття певного строку покарання не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Так, згідно матеріалів, наданих до суду, до засудженого за час відбування покарання було застосовано 3 заохочення, проте ОСОБА_6 неодноразово порушував режим відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 6 разів (останній раз 11.05.2018 р.), в тому числі 1 раз був поміщений до ДІЗО. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України за вчинення якого ОСОБА_6 був засуджений, відноситься до умисних тяжких злочинів.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_6 умисного злочину і форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, значний строк невідбутого покарання, накладення на засудженого стягнень, кількість яких вдвічі перевищує кількість заохочень, факт не працевлаштування засудженого за його власною ініціативою, негативну характеристику, відтак приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки наданими матеріалами не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту її проголошення, а засудженим в той же термін після отримання її копії, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова.

Повний текст ухвали складено 05.02.2019 р.

Суддя ОСОБА_1