Літинський районний суд Вінницької області
Справа № 137/1994/18
У Х В А Л А

"15" лютого 2019 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про проведення судово-почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 05.04.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

До Літинського районного суду Вінницької області надійшло вказане клопотання вмотивоване тим, що 03.05.2018 р. до Літинського ВП надійшла письмова заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що ОСОБА_5 , житель с. Садове Літинського району Вінницької області, шахрайським шляхом намагається заволодіти житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив підробку документа, а саме заповіту покійного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було подано 29.01.2009 р. до Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

За даним фактом СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУ НП у Вінницькій області 04.05.2018 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000143 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України та розпочато досудове розслідування.

З метою підтвердження або ж ж спростування факту підробки підпису ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеному заповіті від 29.01.2009 р., оригінал якого було вилучено 26.12.2018 р., просив призначити проведення судово-почеркознавчої експертизи для проведення якої просив доручити експертам Вінницького НДЕКЦ МВС України. Тому змушені звернутися до суду з вказаним клопотанням.

Слідчий ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання підтримав і просить його задовільнити. На запитання головуючого відповів, що ОСОБА_5 вже отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 . Також повідомив, що спадкової справи не витребувували та не оглядали і взагалі відомості чи звертався ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не відомо. Також відповів, що заповіт покійного ОСОБА_6 за життя посвідчила секретар Соснівської сільської ради ОСОБА_9 . Також відповів, що інформації під час слідства щодо причетності ОСОБА_5 до підробки заповіту слідством не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно ст. 243 КПК України експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 КПК України клопотання розглядається слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, не пізніше п`яти днів із дня його надходження до суду.

Дослідивши надане клопотання, всебічно, повно й неупереджено дослідивши обставини справи зазначені в матеріалах кримінального провадження доданого до клопотання, керуючись внутрішнім переконанням приходжу до наступних висновків.

В обгрунутування клопотання слідчим надано витяг з ЄРДР від 04.05.2018 р., згідно якого ОСОБА_4 повідомляє, що ОСОБА_5 підробив заповіт (а.с. 4). Аналогічна інформація також зазначається реєстрацією повідомлення за № 1465 від 03.05.2018 р. (а.с. 5), протоколом прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення, або таке, що готується (а.с. 6). Із протоколу допиту свідка встановлено, що ОСОБА_4 вважає, що заповіт був складений не ОСОБА_6 , або у стані сильного алкогольного сп`яніння, або підроблений ОСОБА_5 . Також вказує, що за життя ОСОБА_6 обіцяв її сину ОСОБА_8 , що все належне йому майно після смерті останнього перейде у власність ОСОБА_8 (а.с. 7-9). Також до матеріалів клопотання надано довіреність від 10.07.2008 р. (а.с. 10-11) відповідно до якої ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_5 оформити спадщину на ім`я довірителя та отримати свідоцтво про право на спадщину в Літинській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Витягом з державного реєстру актів цивільного стану підтверджується факт смерті ОСОБА_6 (а.с. 14). Протоколом допиту свідка (а.с. 15-16) секретаря Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області ОСОБА_9 відповідно до якого, зазначено обставини складення заповіту спадкодавцем ОСОБА_6 . Також до матеріалів клопотання долучено копії заповіту (а.с. 17-18). Протоколом допиту свідка ОСОБА_5 (а.с. 14-16) де останній зазначає щодо складеного на нього заповіту та залякування поліцією з боку ОСОБА_11 задля відмови ОСОБА_5 від спадщини. Протоколами тимчасово доступу до речей і документів (а.с. 22-26) зазначаються проведенні слідчими дії.

Як зазначено у ч.1 ст. 94 КПК України, слідчий суддя оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При дослідженні матеріалів клопотання, керуючись внутрішнім переконанням, у слідчого судді була сформована позиція, згідно якої між заявником ОСОБА_4 та особою, якій остання інкримінує кримінальне правопорушення - ОСОБА_5 , склалися цивільно-правові відносини з приводу спадкового майна ОСОБА_6 який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.15 Цивільного процесуального кодексу України справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з цього очевидними і наявними є цивільно-правові відносини у випадку підроблення особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Слідчий суддя акцентує свою увагу, на тому, що при дослідженні наданих слідчим матеріалів вбачається прагнення заявника визнати підробленим заповіт покійного ОСОБА_6 від 29.01.2009 р. та домогтись відповідних правових наслідків на свою користь (що не заперечується останньою у своїх поясненнях (а.с. 9) шляхом маніпулювання органами досудового розслідування задля збирання доказів на обґрунтування відносин, які є предметом цивільного спору.

Проте при дослідженні матеріалів кримінального провадження судом встановлено, що заявниця не надала інформації щодо наявності у її сина заповіту від померлого, а її заява, що померлий обіцяв передати спадок все майно саме її сину є лише її словами.

Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином законодавцем було прямо встановлені умови і порядок визнання недійсності заповіту.

Навіть у разі визнання в межах кримінального провадження того, що заповіт був підроблений, або складений спадкодавцем у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, в будь-якому разі визнання його недійсності або нікчемності можливо домогтись лише в порядку цивільного судочинства. А тому проведення судово-почеркознавчої експертизи, про яку клопоче слідчий не має суттєвого значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, як того вимагає положення ст. 163 КПК України.

Відповідно до п.5 ст.3 КПК України, досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, зокрема, направлення до суду обвинувального акту або закриттям кримінального провадження.

Разом з цим, положеннями ст.8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. При цьому, поняття верховенства права та його зміст розкрито у РішенняхКонституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 та від 11.10.2011 року №10-рп/2011.

Відповідно до положень ст.9 КПК України, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства (принцип законності).

В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

За нормами ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Таким чином, з огляду на викладене вище, слідчим суддею не критикуються дії органів досудового розслідування, оскільки на них прямо передбачено обов`язок отримання (збирання) та оцінка доказів з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення, за що останні несуть відповідальність у випадку бездіяльності або несвоєчасності процесуальних дій.

Проте слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки за наслідком реєстрації повідомлення про злочин є вчинення кримінальних процесуальних дій, а не збирання доказів на обґрунтування цивільного спору між заявником ОСОБА_4 чи ОСОБА_8 та особою до якої висловлена претензія цивільно-правового характеру в межах кримінального провадження.

Хоча ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, однак слідчий суддя зауважує, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Аналогічною є практика Європейського суду з прав людини (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 p.) де зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі "Павлюлінець проти України" (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97).

Таким чином, слідчим суддею встановлено, що заява про вчинене кримінальне правопорушення позбавлена правових підстав, спрямована на зловживання правами. Однак ні слідчий суддя, ні органи досудового розслідування не є засобом для сторін, не толерує і не сприяє сторонам у зловживанні їх правами.

Таким чином заявнику не гарантується право на внесення повідомлених нею обставин, як претензій цивільно-правого характеру щодо цивільно-правових спорів, про які вказано в заяві про вчинення злочину в даному кримінальному провадженні.

При ухваленні рішення слідчим суддею враховано, що права заявника в межах кримінального провадження не будуть порушенні, оскільки остання чи будь-хто інший не позбавлений можливості оспорювати права, свободи чи інтереси (котрі регулюються у порядку цивільного судочинства) шляхом звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Оскільки проведення експертизи зможе підтвердити чи спростувати підпис самого заповідача, а не інших осіб і таке встановлення не відноситься до дій кримінально-процесуального характеру, а має беззаперечні ознаки цивільно-правових відносин, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити. На підставі викладеного, керуючись ст. ст.242-244 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Літинського ВП Калинівського ВП ГУНП України у Вінницькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про проведення судово-почеркознавчої експертизи в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 05.04.2018 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С Суддя: ОСОБА_1