КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання начальника четвертого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, внесене у кримінальному провадженні №0000069 за ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: речі, документи та грошові кошти вилучені в ході обшуків, проведених 10.09.2018 та 11.09.2018.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та накласти арешт на речі, документи та грошові кошти, вилучені в ході обшуків 10.09.2018 та 11.09.2018, відповідно до переліку, зазначеному в резолютивній частині даного клопотання.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу прокурор зазначає, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що стороною обвинувачення не підтверджено факт незаконності походження вилучених коштів, а також не доведено, що комп`ютерна техніка та документація підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. Зазначає, що лише висновком комп`ютерно-технічної експертизи можливо встановити наявність або відсутність документів у вилученій комп`ютерній техніці, які підтверджують чи спростовують вчинення кримінального правопорушення. Щодо вилученої документації, то в переліку, який наведено в протоколах огляду, наявні реквізити підприємств, задіяних в злочинній схемі в ухиленні від сплати податків. Крім того, виявлені та тимчасово вилучені речі, документи, грошові кошти під час проведення обшуків в офісних приміщеннях та за місцем мешкання ряду фізичних осіб, були визнані речовим доказами в кримінальному провадженні.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає прокурор в апеляційній скарзі, з повним текстом оскаржуваного рішення він зміг ознайомитись лише 14.11.2018 року, у зв`язку з чим просить визнати вказану причину поважною та поновити пропущений на оскарження строк.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна про законність ухвали слідчого судді та необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи поважність пропуску прокурором подачі апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді у встановлені законом строк, у зв`язку з отриманням повного тексту оскаржуваної ухвали лише 14.11.2018 року, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження прокурору ОСОБА_6 має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.
Як вбачається з ухвали слідчого судді, СУ ФР Офісу великих платників податків ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000069 від 30.07.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

28.09.2018 року начальник четвертого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на речі, документи та грошові кошти вилучені в ході обшуків, проведених 10.09.2018 та 11.09.2018, посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року у задоволенні клопотання прокурора було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону слідчий суддя дотримався в повному обсязі.

Відмовляючи у накладенні арешту на майно, слідчий суддя зазначає про те, що стороною обвинувачення в ході розгляду справи не доведено відповідність вказаного у клопотанні майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, тобто необхідності застосування арешту майна.

Апеляційний суд погоджуються з таким висновком суду першої інстанції та вважає його належним чином обґрунтованим.

Доводи прокурора про хибність висновків слідчого судді, відповідність вказаного в клопотанні майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а відтак наявності правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту майна є необґрунтованими та належним чином не доведеними.

Істотних порушень норм КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це зазначається в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням викладеного, за об`єктивним переконанням колегії суддів, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання начальника четвертого відділу розслідувань кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, внесене у кримінальному провадженні №0000069 за ч. 3 ст. 212 КК України, а саме: речі, документи та грошові кошти вилучені в ході обшуків, проведених 10.09.2018 та 11.09.2018, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/459/2019 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1