ІМЕНЕМ УКРАЇНИ УХВАЛА КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
21 лютого 2019 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши матеріали судової справи за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про перерахунок строку попереднього ув`язнення з його апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, -
в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про зарахування строку відбутого покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
На обґрунтування суд послався на те, що ОСОБА_6 засуджений Деснянським районним судом міста Києва на даний час перебуває у ДУ «Київський слідчий ізолятор», який, відповідно до ст. 11 Кримінально-виконавчого кодексу України не відноситься до органу виконання покарання, отже, засуджений не відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, тому згідно з п.2 ч.1 ст. 537 КПК України суд позбавлений можливості розглядати клопотання ОСОБА_6 .
На вказану ухвалу суду першої інстанції засудженим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу в якій він не погоджується з прийнятим рішенням та зазначає, що відповідно до ст. 89, 90 КВК України ДУ «Київський слідчий ізолятор» виконує функцію органу виконання покарань, а наразі кримінальне провадження стосовно нього відноситься до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду міста Києва, тому просить ухвалу суду від 18 вересня 2018 року скасувати та застосувати у кримінальному проваджені відносно нього Закон України № 838 від 26 листопада 2015 року.
Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який заперечив можливість задоволення
апеляційних вимог, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами судової справи, колегія суддів визнає наступне.
Посилання апелянта на положення ст. ст. 89 та 90 КВК України в частині можливого віднесення слідчих ізоляторів до місць відбування покарання слушні, бо вказані правові норми дійсно передбачають можливість залишення засуджених до позбавлення волі для роботи з господарського обслуговування (ст. 89 КВК України), або тимчасового залишення засудженого в слідчому ізоляторі і переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятору у разі необхідності провадження слідчих дій у кримінальному провадженні чи у зв`язку з судовим розглядом (ст. 90 КВК України), однак за спеціально обговорених у цих правових нормах умов, в тому числі згоди засудженого на таке залишення, тримання ізольовано від інших осіб, особливого порядку такого залишення: наказом начальника слідчого ізолятора, відповідного процесуального рішення, передбаченого ст. 537 КПК України.
У цьому конкретному випадку, звернувшись з клопотанням до Шевченківського районного суду міста Києва про зарахування відповідно до ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року до строку відбування покарання строку попереднього ув`язнення у зв`язку з кримінальним провадженням, за яким його було засуджено чи перебування під вартою у слідчому ізоляторі у зв`язку з проведенням слідчих дій чи судовим розглядом кримінального провадження відносно нього, засуджений ОСОБА_6 це клопотання нічим не обґрунтував, правових підстав для продовження його перебування в слідчому ізоляторі не навів та не підтвердив згаданими вище документами наказ начальника слідчого ізолятору, або ухвала суду.
Засуджений також не заявив клопотання про витребування судом в порядку підготовки до розгляду його клопотання таких документів.
Отже, відмовляючи у відкритті провадження за вказаним клопотанням суддя Шевченківського районного суду міста Києва, в ухвалі від 18 вересня 2018 року обґрунтовано приймав рішення лише на підставі відомостей, викладених в самому клопотанні та правильно послався на положення ст. 11 КВК України, яка, за загальним правилом, слідчий ізолятор не відносить до установи виконання покарань, а після набрання вироком чинності, як правильно визнав суд першої інстанції, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку (п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України), вирішує суд, який ухвалив вирок, як це передбачено п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України), вирок же щодо ОСОБА_6 був ухвалений Деснянським районним судом міста Києва, а не Шевченківським районним судом міста Києва, отже і розгляд вказаного клопотання не входить до компетенції Шевченківського районного суду міста Києва.
В силу викладеного, не маючи процесуальних приводів та підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції, визнаючи її законною, обґрунтованою та вмотивованою, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 вересня 2018 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення до строку відбутого покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: