Номер провадження 1-кп/243/944/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 17 м. Слов`янська Донецької області кримінальне провадження за обвинувальним актом №№0001371, що надійшов 07 грудня 2018 року з Військової прокуратури Донецького гарнізону по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, українця, військовослужбовця служби за контрактом, який перебуває на посаді заступника командира бойової машини оператор-навідник 3-ї десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, у військовому званні солдат, не судимому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2016 року між солдатом ОСОБА_4 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 укладено «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» на термін дії особливого періоду.

Відповідно до наказу командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 52-РС від 25.12.2016 р. солдат ОСОБА_4 , призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України та виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення та вважався таким, що вибув до нового місця служби.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У відповідності до Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17.03.2014 року по теперішній час із Україні діють умови особливого періоду.

Будучи військовослужбовцем служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями інструкціями, а саме: неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

05 травня 2018 року солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, у порушення вимог ст. ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, п. 8 ст. 6, п. 2 ст. 23, п. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу", з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування та без поважних причин вчинив самовільне залишення території табірного збору військової частини НОМЕР_1 , що дислокується на 37 ЗВП АДРЕСА_2 . 14.05.2018 року близько 12 години 00 хвилин солдат ОСОБА_4 був затриманий та доставлений співробітниками ВСП до ППД військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_3 та о 17 годині 30 хвилин цього ж дня знову було виявлено відсутність у строю солдата ОСОБА_4 .

Таким чином в період часу з 05.05.2018 року по 11.10.2018 року солдат ОСОБА_4 не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав у повному обсязі та показав суду, що дійсно скоїв правопорушення у час, місці та обставинах, викладених у обвинувальному акті, а саме 05 травня 2018 року він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, діючи всупереч інтересам служби та вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування та без поважних причин вчинив самовільне залишення території табірного збору військової

частини НОМЕР_1 , що дислокується на 37 ЗВП АДРЕСА_2 . 14.05.2018 року близько 12 години був затриманий та доставлений співробітниками ВСП до ППД військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_3 та о 17 годині 30 хвилин цього ж дня знову був відсутністім в військовій частині. В період часу з 05.05.2018 по 11.10.2018 року він не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби перебував за місцем мешкання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

Після того, як працівники прокуратури з приводу вказаних обставин прибули до нього за місцем мешкання в м. Слов`янську, самостійно прибув до розташування своєї військової частини м. Святогірськ, таким чином припинивши ухилятися від проходження та виконання обов`язків військової служби.

Щиро покаявся та просив суворо не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_4 , повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показами обвинуваченого, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.

Суд, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні доведена, і його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкціях ч.4 ст. 407 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вперше скоїв кримінальне правопорушення, позитивно характеризується за медичною та службовою характеристикою, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває, відповідно до досудової доповіді Слов`янського МРВ з питань пробації Південно-Східного межрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, можливе перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 66 КК України суд враховує щире каяття у вчиненному.

Обставин, що у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи винного, вищезазначених обставин справи, а також обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 за ст. 407 ч. 4 КК України потрібно призначити покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі санкції інкримінованої статті КК України, а перевиховання та виправлення ОСОБА_4 можливі без відбування ним покарання, оскільки зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та вважає за доцільне призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільного позову не заявлено. Процесуальних витрат не має.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання в вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання звільнити, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_4 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався та не застосовувався.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду ОСОБА_1