Дата документу 29.11.2018 Справа № 1-303/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 1-303/11 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/546/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , якою

відмовлено в задоволенні заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Згідно ухвали, заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року, який набрав законної сили.
В заяві зазначив, що згаданим вироком засуджено за ч.1 ст.194 КК України до покарання у вигляді позбавлення і обмеження волі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Всіх засуджених звільнено від відбування покарання з випробуванням: ОСОБА_7 - тривалістю у три роки, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 тривалістю у два роки, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 тривалістю в один рік.
Фактичні обставини кримінально караного діяння, встановлені судом в цій справі, полягають у тому, що 28 грудня 2010 року засуджені умисно знищили бюст ОСОБА_17 , встановлений біля Запорізького обласного комітету Комуністичної партії України, що розташований в будинку № 133-б по вул. Горького в місті Запоріжжі, спричинивши майнову шкоду Комуністичній Партії України у великому розмірі, а саме: в сумі 109828 грн.
Прокурор просив скасувати зазначений вирок у зв`язку з нововиявленими обставинами і ухвалити новий вирок, яким визнати перелічених осіб невинуватими у вчиненні кримінально караного діяння, що передбачено ч.1 ст.194 КК України, через відсутність в їхніх діях складу злочину.
Нововиявленими обставинами, зазначає ухвалення 3 жовтня 2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи Резолюції № 1900 «Дефініція політичного в`язня», відповідно до якої особу, позбавлену особистої свободи, слід вважати політичним в`язнем:
- якщо позбавлення волі було здійснене в порушення однієї з основних гарантій, закріплених у Європейській Конвенції про захист прав людини та протоколів до неї, зокрема, свободи думки, совісті і релігії, свободи вираження поглядів та свободи, інформації, свободи зборів та асоціацій;
- якщо позбавлення волі було здійснено з суто політичних причин, без зв`язку з будь-яким злочином;
- якщо з політичних мотивів, тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційні правопорушенню, у вчиненні якого особа підозрюється або визнана винною;
- якщо з політичних мотивів особа утримується під вартою в дискримінаційних умовах порівняно з іншими особами;
- якщо позбавлення волі є результатом судового розгляду, яке було явно несправедливим, і це пов`язано з політичними мотивами влади.
Так як засуджені особи підпадають під ознаки поняття політичного в`язня, визначені «Дефініцією…», через наявність у вчинених ними діях політичної складової, між тим суду на час ухвалення вироку, про перегляд якого просить прокурор, не було відомо про визначення «Дефініції політичного в`язня», яка була ухвалена 3 жовтня 2012 року, ці обставини доводять неправильність вироку.

Суд першої інстанції перевіривши матеріали справи прийшов до висновку, що зазначена подія (ухвалення Резолюції) не відноситься до фактичних обставин справи, вирок по якій, на думку прокурора, підлягає скасуванню; ці обставини не могли існувати на день ухвалення вироку в справі, оскільки вирішення справи передувало ухваленню Резолюції від 3 жовтня 2012 року.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в задоволенні заяви прокурора необхідно відмовити, так як нововиявленими можуть вважатися лише обставини, які: об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи; не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі. Відсутність цих умов, які є обов`язковими для визнання обставини нововиявленою, та невідповідність наведених прокурором обставин критеріям нововиявлених обставин не можуть зумовити перегляд судового рішення в порядку глави 34 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, посилається на незаконність судового рішення через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що на час ухвалення 12.12.2011 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не було відомо про те, що 03.10.2012 року Парламентською Асамблеєю Ради Європи буде ухвалено Резолюцію № 1900 «Дефініція політичного в`язня» (Далі «Дефініція політичного в`язня»), в якій надано визначення поняттю «політичного в`язня».
Разом з тим, засуджені під час досудового та судового слідства повідомляли про вчинення «акції про підпилювання голови погруддя ОСОБА_17 », з ідеологічних і політичних мотивів, заперечуючи наявність складу злочину у їх діях. Крім того, заявляли про затримання та обрання запобіжного заходу і подальше утримання їх в умовах СІЗО, що здійснені до них, з політичних мотивів та в порушення їх прав на свободу думки, совісті та вираження поглядів, а тривалість тримання під вартою або його умови явно непропорційними злочину, у вчиненні якого вони обвинувачувались. Також проведеною Генеральною прокуратурою України перевіркою обґрунтованості притягнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до кримінальної відповідальності встановлено, що у вчинених ними діяннях вбачається політична складова, а тому вказаних осіб належить визнати реабілітованими.
На підставі викладеного, прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву заступника прокурора області задовольнити, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011 року скасувати, а провадження у справі відносно зазначених вище осіб на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, закрити за відсутністю в діях останніх складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.194 КК України.

Крім того, прокурор порушує у апеляційній скарзі питання про дослідження матеріалів кримінальної справи щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а саме вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2011, матеріалів затримання та обрання запобіжного заходу вказаним особам, протоколи допитів цих осіб під час досудового та судового слідства.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню.

Так підставою для звернення заступника прокурора Запорізької області із вищевказаною заявою про перегляд вироку суду, слугувало те, що на його переконання, у вчинених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 діяннях вбачалась політична складова. Заявник вважав, що на це вказували покази і заяви засуджених, ухвалення 3 жовтня 2012 року «Дефініції політичного в`язня», а також висновки проведеної Генеральною прокуратурою України перевірки обґрунтованості притягнення засуджених до кримінальної відповідальності, і стверджував, що вищевказані обставини є нововиявленими, тобто обставинами, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводили неправильність вироку, що належить переглянути.
Суд першої інстанції розглядаючи заяву дійшов висновку, що вказані обставини не є нововиявленими, про що навів відповідні мотиви і відмовив у задоволенні заяви.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що провадження за заявою заступника прокурора Запорізької області розглядалася в порядку діючого на той момент КПК України, а саме відповідно до розділу 34 КПК України - провадження за нововиявленими обставинами.

Не даючи оцінку правильності висновків місцевого суду на предмет того чи відносилися обставини вказані заявником до нововиявлених, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Законом № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 внесені зміни до редакції розділу 34 КПК України, і введене таке процесуальне положення (поняття), як провадження за виключними обставинами.

Згідно з ст.459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.ч.2, 3 цієї ж статті, нововиявленими обставинами визнаються:

штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути;

виключними обставинами визнаються: встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; встановлення вини судді у вчиненні злочину або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Проаналізувавши положення «Дефініції політичного в`язня» і ст.459 КПК України колегія суддів доходить висновку, що відповідно до заяви заступника прокурора Запорізької області на теперішній час формулювання предмета дослідження має ознаки виключних обставин. Оскільки порядок розгляду заяв про погляд рішення суду за виключними обставинами не є тотожнім розгляду заяв за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції не має можливості зробити висновок щодо законності чи незаконності ухвали суду першої інстанції.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Однак колегія суддів не має компетенції розглянути по суті апеляційні вимоги, адже апелянтом на вирішення ставились питання, які на теперішній момент в процесуальному законодавстві мають іншу інтерпретацію, і відповідно, інший порядок розгляду.

Порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами врегульовано положенням ст.463 КПК України, а порядок перегляду судового рішення за цими обставинами - ст.466 КПК України.
З цих же підстав колегія суддів вважає необхідним залиши без розгляду клопотання про дослідження матеріалів кримінальної справи.
Разом з цим, статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2016 року формально постановлено рішення по суті заяви (відмовлено у задоволенні), однак фактично нею не вирішені ті питання, які вказувались заявником, а саме щодо наявності чи відсутності політичної складової в діях засуджених і, відповідно, наявності чи відсутності підстав для їх реабілітації, що є перепоною у реалізації цього права (на реабілітацію) засуджених, а тому ухвала суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 серпня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні заяви заступника прокурора Запорізької області про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , скасувати.
Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Матеріали провадження направити до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4