Провадження № 1-кп/761/1070/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 ,
присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
за присутності:
запасних присяжних: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Шевченківського районного суду м. Києва кримінальне провадження № 120 171 000 000 001 77, у якому
ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_16 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 за ч. 5 ст. 27, п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Рішенням суду від 17.12.2018 продовжений строк тримання обвинувачених під вартою, однак завершити судовий розгляд цього кримінального провадження до зазначеної дати не виявилось можливим через його складність.
У зв`язку з цим судом відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України поставлено на обговорення сторін судового провадження питання доцільності продовження застосованого до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурори просили продовжити строк застосованого запобіжного заходу, оскільки, на їх думку, існує значна ймовірність вчинення обвинуваченими дій, спрямованих на переховування від суду з метою уникнення покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винними в інкримінованих діях. Крім того, на думку сторони обвинувачення, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 можуть здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків, знищити чи спотворити речі та документи, що мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Представник потерпілої ОСОБА_9 підтримав думку прокурорів та вважав зазначені ними ризики актуальними, що є підставою для продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

Обвинувачені та їх захисники наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 наміру переховуватись від суду не мають, наведені прокурорами ризики позапроцесуальної поведінки обвинувачених є безпідставними.

Також обвинувачені, звертаючи увагу суду на їх тривале перебування під вартою, просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з їх ізоляцією від суспільства.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_11 заявив клопотання, у якому просив зобов`язати посадових осіб ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити належне медичне обстеження обвинуваченого, оскільки упродовж періоду перебування останнього в умовах несвободи у ОСОБА_11 суттєво погіршився стан здоров`я через ненадання йому належної медичної допомоги вказаній вище установі.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання свого захисника та просив його задовольнити.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Так, у силу статті 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що стаття 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), гарантує основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції.

Відповідно до п. 1(с) ст. 5 Конвенції позбавлення свободи особи може бути виправданим, «якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення».

Як визначено ч. 5 ст. 9 КПК, національне кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини сформульовані підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав серед іншого віднесені наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами.
Згідно з практикою ЄСПЛ серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Тривале тримання під вартою може бути виправдане тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відмічає, що ризиком слід вважати ймовірність настання певної події, що ставиться у залежність від інших чинників.

У кримінальному провадженні ризиком є небезпека того, що обвинувачений може вдатися до поведінки, яка буде створювати перешкоду судовому розгляду або ж загрозу суспільству.

Отже, суд, оцінивши вірогідність такої поведінки обвинувачених, має зробити висновок щодо значного ступеню небезпеки позапроцесуальних дій цих осіб.

Надаючи оцінку реальності існування ризику того, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 переховуватимуться від суду, суд бере до уваги, що ймовірність такої поведінки обвинувачених є достатньо високою.

На користь існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинувачених достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду, не наведені.

Крім того, суд відповідно до ст. 178 КПК враховує суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі доведення їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Суд також виходить з того, що інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, враховуює практику Європейського суду з прав людини, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, актуальним залишається ризик незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд перебуває на початковій стадії, у зв`язку з цим залишається недослідженим значний масив доказів, у тому числі не допитані свідки, потерпілі.

За наслідками встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність факторів, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК, що дає підстави для визнання доцільним продовження строку тримання обвинувачених під вартою.

З вказаних підстав суд вважає, що не підлягає задоволенню клопотання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну їм запобіжного заходу.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_13 щодо забезпечення службовими особами ДУ «Київський слідчий ізолятор» обвинуваченому ОСОБА_11 належної медичної допомоги, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» на адміністрацію місць попереднього ув`язнення покладається обов`язок забезпечити особам, взятим під варту, медичне обслуговування.

У силу п. 2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (затв. наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 № 239/5/104) медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я.

Крім того, вказаним Порядком визначено, що у випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Враховуючи викладене та наведені у клопотанні захисника ОСОБА_13 доводи, суд вважає за необхідне з метою забезпечення обвинуваченому ОСОБА_11 отримання належної медичної допомоги, зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» вжити заходів щодо її надання обвинуваченому.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 180, 181, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 05 квітня 2019 року включно.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 05 квітня 2019 року включно.

Зобов`язати начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» забезпечити дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_11 на охорону здоров`я шляхом забезпечення обвинуваченому належного медичного обстеження у відповідному закладі охорони здоров`я.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Присяжні:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5