Дата документу 17.01.2019 Справа № 315/451/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/114/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/451/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.2 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Токмацьким районним судом Запорізької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000951, за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Долинка Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та мешкаючого: АДРЕСА_2 , маючого судимості:

1) 10.06.2009 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ст. 246 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) 05.08.2010 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 10.06.2009 року та остаточно призначено до відбування покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, 14.07.2014 року звільнений з Біленківської ВК на підставі Закону України Про амністію в 2014 році,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Застосовано ст. 75 КК України та звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо протягом іспитового строку засуджений виконає покладені на нього обов`язки та не вчинить нового злочину.

В зв`язку зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично останньої п`ятниці кожного місяця, яка є робочим днем, протягом робочого часу уповноваженого органу з питань пробації з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Згідно вироку суду першої інстанції, 25.12.2014 року в період часу з 19 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин в с. Долинка Гуляйпільського району Запорізької області ОСОБА_10 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_7 про викрадення чужого майна, керуючись корисливими мотивами, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу з території неогородженого домоволодіння АДРЕСА_3 , належного ОСОБА_11 , загальними зусиллями таємно викрали брухт чорного металу, належного ОСОБА_12 , загальною вагою 378 кг за ціною 2,5 грн. за один кг на загальну суму 945 грн., чим спричинили останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Вказує, що суд першої інстанції належним чином не врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, а також особу обвинуваченого, який офіційно ніде не працює, раніше був неодноразово судимий за вчинення корисливого злочину, але належних висновків не зробив, знову скоїв корисливий злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і можливість скоєння нових правопорушень. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_7 14.07.2014 року звільнився з виправної установи на підставі ЗУ «Про амністію у 2014 році», а новий злочин вчинив вже 25.12.2014 року, тобто через декілька місяців після звільнення. Зазначає, що місцевий суд лише формально перерахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого без наведення переконливих мотивів, які свідчать про можливість його виправлення без реального відбуття покарання. В той же час вважає, що з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та за відсутності обтяжуючих обставин, можливо призначити ОСОБА_7 більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у виді арешту з його реальним відбуттям.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 6 місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який має не погашені та не зняті в установленому законом порядку судимості, позитивно характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я (перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом F70), досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої обвинувачений має постійну неофіційну трудову зайнятість, працює на взуттєвій фабриці разом із своєю співмешканкою, де регулярно отримує заробітну плату, найближчим часом планує створити сім`ю, очікує народження спільної зі співмешканкою дитини.

В якості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку. Обтяжуючих покарання обставин суд не встановив.

Доводи прокурора про те, що обвинувачений офіційно ніде не працює, раніше був неодноразово судимий за вчинення корисливого злочину, новий злочин вчинив через декілька місяців після звільнення з місць позбавлення волі, є слушними, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду та принцип верховенства права, вони не можуть бути достатньо вагомими для скасування прийнятого судом рішення, оскільки призначене покарання видається цілком справедливим.

Отже, остаточний висновок суду щодо виду та розміру покарання ОСОБА_7 , а також можливість звільнення від його відбування з встановленим терміном випробування та покладенням на нього обов`язків, за законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді обмеження волі з випробувальним терміном, межі якого визначив, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65 КК України.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотриманням судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Інші доводи, зазначені в апеляційній скарзі прокурора, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть безумовне скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4