Справа № 728/300/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/320/19
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14 травня 2017 року за № 0000364, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінка Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого монтером Роменської дистанції колії, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року ОСОБА_8 засуджений:

- за ч. 1 ст. 135 КК України до 1 року обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 286 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 , інтереси якої представляє її законний представник ОСОБА_11 , 40 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 23 509 гривень 60 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь обласного бюджету Чернігівської області 5 652 гривні 97 копійок витрат за лікування потерпілої.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь місцевого бюджету Бахмацького району Чернігівської області 3 301 гривні 14 копійок витрат на лікування потерпілої.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 4 000 гривень процесуальних витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 2 473 гривні 10 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2017 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, без посвідчення водія категорії «В», керуючи автомобілем марки «Москвич412» д.н.з. НОМЕР_1 під час руху по вулиці Незалежності в смт. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області в напрямку його центру, через відсутність навичок у керуванні транспортним засобом, не впоравшись з керуванням автомобіля, наїхав на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку, ближче до правого краю проїзної частини за напрямком руху вищевказаного автомобіля та заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, після чого не зупинивши автомобіль поїхав далі, не вжив усіх можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, яка перебувала у небезпечному для життя стані та була позбавлена можливості вжити заходів щодо самозбереження внаслідок безпорадного стану.

Обвинувачений ОСОБА_8 у даній дорожній обстановці порушив вимоги пункту 2.1 «а» (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії), пункту 2.3 «б» (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), пункту 12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), пункту 2.9 «а» (водію забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння), пункту 1.0 «а», «г», «ґ» ( у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатись на місці пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливе, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 Правил дорожнього руху, підвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб і повернутися на місце пригоди), що є умовою та причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову.

Звільнити його підзахисного ОСОБА_8 відповідно до ст. 75 КК України, від відбування призначеного покарання з випробуванням, зваживши на те, що він повністю визнав свою провину, розкаявся, працює, тяжкою працею заробляє собі на життя, що є запорукою того, що він у подальшому буде відшкодовувати завдані збитки, як потерпілим, так і державі. З досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації вбачається, що ОСОБА_8 не становить небезпеки для суспільства, його виправлення можливе без реального позбавлення волі.

Вирішуючи цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_11 , суд не звернув уваги, що ОСОБА_8 добровільно надав матеріальну допомогу на лікування потерпілої в сумі 10 000 гривень, яка була необхідна на той момент, що виключило звернення потерпілої в цій частині з позовними вимогами.

Витрати на лікування у лікаря - ортодонта в розмірі 28 000 гривень, викликані патологіями та неправильним розвитком зубів у дитинстві потерпілої, не є наслідками травми, отриманої в ДТП за участі обвинуваченого, а тому останній не повинен нести матеріальну відповідальність за таке лікування.

Апелянт звертає увагу, що висновок лікаря, датований 19 вересня 2017 року, тоді як товарний чек на оплату послуг лікаря - ортодонта за 25 липня 2017 року. Оплата послуг лікаря відбулася до постановки діагнозу та необхідності лікування.

Матеріальна шкода, заподіяна ушкодженням здоров`я потерпілої, згідно наданих доказів, складає 5 509 грн 60 коп., в іншій частині лікування не було пов`язане з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди травмами, а тому стягненню з обвинуваченого не підлягає.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив про пом`якшення покарання та зменшення суми цивільного позову, прокурора, який заперечував проти доводів обвинуваченого, представника потерпілої, що вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення. Таке рішення обґрунтовує наступним чином.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що судом першої інстанції розгляд кримінального провадження було проведено на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений свою провину визнав повністю.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, ч.1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, в апеляційній скарзі не оскаржується, тому вирок в цій частині не перевіряється.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості і тяжким злочином, які характеризуються умисною та необережною формою вини щодо наслідків, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, є особою молодого віку, враховано його матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та сприяння у розкритті злочинів, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння. Також судом враховано зміст досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації та позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні покарання у виді позбавлення волі. За вказаних обставин суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність і достатність для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 і попередження вчиненню нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі в межах строку передбаченого санкціями інкримінованих обвинуваченому злочинів. Апеляційний суд звертає увагу і на той факт, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано не застосовано додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_8 посвідчення водія ніколи не мав.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції належним чином враховано встановлені законом критерії стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо несправедливості призначеного судом покарання внаслідок своєї суворості, покликаючись на те, хоча судом і було враховано щире каяття, проте не було зазначено, що каяття було й дієвим, оскільки обвинуваченим сплачено потерпілій на лікування 10 000,00 грн., колегія суддів не вважає підставою для пом`якшення призначеного покарання та недостатніми для висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання є явно несправедливим через його суворість.

Апеляційний суд звертає увагу, що ступінь тяжкості вчинених злочинів визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України,виходячи з формального критерію ? виду і розміру покарання, а й фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин. Суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який відносяться до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і заподіює тілесні ушкодження людині, життя і здоров`я якої є охоронюваною державою найважливішою соціальною цінністю. Суспільна небезпека злочину за ст. 135 КК України полягає у поширенні аморальної поведінки, змістом якої є неповага до права людини на життя і безпеку, нехтування моральними і правовими нормами, що зобов`язують надавати допомогу людям, які перебувають у небезпечному для життя стані. Наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до загальних засад призначення покарання вказує на необхідність призначення суворого покарання.

Також в засіданні апеляційного суду обвинувачений повідомив, що вже понад рік не працює та жодним чином не відшкодовує потерпілій завдану шкоду, оскільки не має засобів на існування та живе за рахунок матері. Дану інформацію підтвердив в судовому засіданні і представник потерпілої, вказавши, що жодних відшкодувань з моменту постановлення вироку виплачено не було, окрім 10 тисяч гривень, які були враховані судом. За цих обставин, апеляційний суд вважає, що посилання в апеляційній скарзі, що заробітна плата є гарантією виплати збитків, які нанесені потерпілій та державі є безпідставними.

Враховуючи викладені вище обставини, на думку колегії суддів, саме таке покарання, призначене судом першої інстанції на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за окремі злочини, у виді позбавлення волі, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно довідки лікаря - стоматолога ОСОБА_12 від 06.07. 2017 року потерпіла ОСОБА_10 перебувала на лікуванні з приводу травматичного пульпіту 21-го зуба та травматичних сколів 21, 22, 31, 32, 41, 42 зубів, надано рекомендацію щодо проведення детальної імплантації в ділянці відсутнього зуба на верхній щелепі з подальшим протезуванням та ортодонтичне лікування (а.с.22 зворот).

Судово-медичні данні про характер тілесних ушкоджень, одержаних потерпілою ОСОБА_10 вказують на те, що лікування проводилось саме тих зубів, які були пошкодженні під час дорожньо-транспортної пригоди (том 1 а.с.77-80).

Той факт, що довідка лікаря з планом лікування, датована 19 вересня 2017 року (а.с. 23), а товарний чек №2 на суму 28 000 гривень, датований 25 липня 2017 року (а.с.56), не є невідповідністю, як на цьому наполягає захисник.

Товарний чек свідчить про здійснення оплати за проведене лікування, яке відбувалось у липні 2017 року. В той час, як довідка з планом проведення огляду, лікування видана значно пізніше, саме з метою долучення до матеріалів кримінального провадження на підтвердження позовних вимог.

Ні довідка, ні товарний чек не містять суперечностей, указана в товарному чеку сума відповідає сумі, зазначеній у довідці лікаря, а тому сумнівів не викликає та правильно визнана належним і допустимим доказом.

Попередньо сплачену обвинуваченим ОСОБА_8 суму матеріальної шкоди в розмірі 10 тис. грн., суд першої інстанції врахував та зменшив суму відшкодування, про що наведені аргументи в п. 13 вироку суду.

Таким чином, вирішуючи питання в частині задоволення цивільного позову потерпілої та її законного представника, суд першої інстанції дотримався вимог законодавства, принципу змагальності сторін та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Вирок суду першої інстанції є законнним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування чи закриття постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407-409, 411-419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили і підлягає виконанню з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3