Єдиний унікальний номер 448/299/19
Провадження № 1-кс/448/95/19
У Х В А Л А

13.03.2019 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 та слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000102 від 02 березня 2019 року, погоджене з начальником Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна,
перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Мостиського ВП Яворівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , звернувся до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.03.2019 року близько 17:00 год. надійшло повідомлення від працівників ДПСУ про те, що громадянин Республіки Польща ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно отримав майно злочинним шляхом.

02 березня 2019 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 з правовою кваліфікацією ст.198 КК України.

Стверджує, що 02.03.2019 року транспортний засіб автомобіль марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , визнано речовими доказами у вищевказаному кримінальному провадженні.

З огляду на вищенаведене, слідчий просить накласти арешт на вищевказане майно.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання про арешт майна та просив таке задоволити з наведених у ньому мотивів.

Особа, щодо майна якого вирішується питання про арешт ОСОБА_5 в судове засідання не викликалася, оскільки слідчий просив проводити розгляд без виклику такого.

Заслухавши в судовому засіданні думку слідчого ОСОБА_3 , проаналізувавши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
З витягу кримінального провадження №0000102 вбачається, що 02.03.2019 року було внесені до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.
Із матеріалів клопотання вбачається, що 01.03.2019 року близько 17:00 год., надійшло повідомлення від працівників ДПСУ про те, що громадянин Республіки Польща ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконно отримав майно злочинним шляхом, зокрема автомобіль марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . В подальшому 02.03.2019р., у зв`язку із виявленням розшукуваного транспорту марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, слідчим СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , винесено постанову про визнання речовим доказами транспортний засіб марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , які були вилучені.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів свідчить про те, що слідчим не обґрунтовано та не доведено правову підставу для арешту вказаного у клопотанні майна, а саме автомобіля марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належних ОСОБА_5 , можливість їх використання як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності ОСОБА_5 , причетність якого до інкримінованого злочину не встановлено, завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Так слідчим не доведено, що вищевказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, на які необхідно накласти арешт, можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні, зважаючи на відсутність належним чином вмотивованого процесуального рішення слідчого щодо визнання вказаного майна речовим доказом із наведенням відповідного обґрунтування. Постанова слідчого від 02.03.2019р. про визнання речовими доказами не вмотивована та у такій відсутнє відповідне обґрунтування про значення вказаного транспортного засобу як речового доказу.
Відповідно положень ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Однак, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді вбачається, що слідчим ОСОБА_3 не доведено належними та достовірними даними існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном - автомобілем марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Крім цього, з огляду на те, що вищевказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу визнано уповноваженим слідчим речовим доказом, детально оглянуто слідчим, в даний час у органу досудового розслідування не має будь-яких перешкод вжити процесуальні заходи щодо огляду (в тому числі при потребі додаткового) саме вказаного вище транспортного засобу в порядку ст.237 КПК України, в ході якого зафіксувати і детально описати ті ознаки та відомості, які слідчий вважатиме такими, що стосуються саме ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України.
Таким чином, слідчим належним чином не обґрунтовано та не доведено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КК України для накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Audi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Слідчим суддею враховується можливість настання наслідків, розумність та співрозмірність накладення такого арешту, а саме враховується розумний баланс між забезпеченням інтересів, задля яких застосовується арешт майна, з метою сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності, а також забезпеченням інтересів інших осіб, недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод.
Також, враховуються вимоги п.2 ч.3 ст.132 КПК України, відповідно до яких застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого.
Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A№98).
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність слідчим необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод третіх осіб, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000102 від 02 березня 2019 року, погоджене з начальником Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна, - в і д м о в и т и.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Слідчий суддя ОСОБА_1