Справа № 445/60/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/160/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши кримінальне провадження № 445/60/17 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосілка-Опарська Миколаївського району Львівської області, який проживає в АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 125 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 03 травня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 03 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн (одну тисячу сімсот гривень 00 копійок). Звільнено засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «г» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році". Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з засудженого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 1 850,00 грн. (одна тисяча вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) відшкодування майнової шкоди, а також 8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень 00 копійок) відшкодування за завдану моральну шкоду. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 25 серпня 2016 року, близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи на сходовій клітці в приміщенні Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, що знаходиться за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Ясенівці, вул. Львівська, 8, під час словесної перепалки із ОСОБА_8 , умисно наніс останньому один удар своєю правою рукою в ділянку грудей, після чого, спустившись нижче по сходах, наніс ще один удар своєю правою рукою по обличчю ОСОБА_8 , і відразу ж коли потерпілий зробив один крок назад до стіни, наніс ще декілька ударів своєю ногою по ногах ОСОБА_8 , в результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
На вирок суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок скасувати та закрити провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що судом не здійснено перевірку доказів на їх допустимість. Судом була дана невірна оцінка доказам сторони обвинувачення, які не отримали повної та об`єктивної оцінки з точки зору їх належності, допустимості, і достовірності, попри те, що захистом заявлялись письмові клопотання з приводу істотних обставин цієї судової справи, які спростовують вищевказане приватне обвинувачення та вказують на недопустимість зібраних доказів. Зокрема, недопустимості судово-медичних експертиз, відмови у повторному виклику двох свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для одночасного їх допиту в суді, так як в їх показаннях мали місце суттєві розбіжності; виклику слідчого для допиту в суді, який упереджено розслідував дане провадження та в незаконний спосіб збирав докази, штучно створював докази - протоколи слідчих експериментів, проводив допити свідків і потерпілого, без внесення відомості до ЄРДР, як цього вимагає ст. 214 КПК України, що підтверджується відповіддю Генеральної прокуратури України №27/1-324 вих. №17 від 17.10.2017 на адвокатський запит. Звертає увагу, що судом були зроблені невірні висновки щодо правдивості показань єдиного свідка ОСОБА_13 сільського голови, який є зацікавленою особою. Поза увагою суду залишився і той факт, що інший свідок - депутат районної ради ОСОБА_12 , підтвердив про те, що ОСОБА_13 одразу ж після конфлікту повідомляв, нічого не бачив 25.08.2016. Але потім змінює свою думку, і стає свідком.
На думку обвинуваченого, суд зобов`язаний був повно та об`єктивно дослідити зібрані у справі докази та надати їм відповідну оцінку, зокрема і копії долученого до справи висновку судово-медичної експертизи про отримання ОСОБА_5 25.08.2016 легких тілесних ушкоджень від потерпілого ОСОБА_8 , а також іншим обставинам, які вказують про незаконність даного приватного обвинувачення, що побудоване виключно голослівно з метою поглиблення міжконфесійного релігійного конфлікту. Заявляє, що він звертався з письмовими зверненнями до потерпілого ОСОБА_8 з проханням мирним шляхом прощення один одному всіх образ та мирного урегулювання вказаного конфлікту, які на превеликий жаль були відхиленні. Наявність одразу після вироку інформації в ЗМІ, є тому теж підтвердження.
Вважає, що слідчий експеримент із свідком ОСОБА_11 10.10.2016, не проводився, а відбулась лише його імітація, з метою штучного створення доказу, який в подальшому незаконно використано під час проведення судово-медичної експертизи № 96 від 19.03.2018. Наявний додаток до протоколу слідчого експерименту від 10.10.2016 р. із зображенням трьох фототаблиць суперечить вимогам п.4 ч. 2 ст. 105 КПК України, який не містять пояснення змісту протоколу. Із доданих до протоколу слідчого експерименту трьох фототаблиць із зображенням на них свідка ОСОБА_11 взагалі не зрозуміло, які саме дії вони зафіксували, оскільки не містять опису зображених на них відомостей та обставин. Аналогічним чином проведено слідчий експеримент з потерпілим ОСОБА_8 10.10.2016 у приміщенні сільської ради, який не має жодного доказового значення, оскільки в ньому також слідчим не пропонувалось потерпілому провести дії шляхом відтворення обстановки та обставин тієї події, про яку ним повідомлялось у своїй заяві від 25.08.2016 органи поліції. Судом використані вказані протоколи, як докази в супереч вимог ст.ст. 9, 94 КПК України, без належної всебічної, повної та об`єктивної оцінки, що є недопустимим. Тим більше, що представлені в суді письмові докази не були відкритті стороні захисту та ОСОБА_5 відповідно до вимог ч. 9 ст. 290 КПК України.
У порушення вимог ст. 22 КПК України, суд вдався до збирання доказів шляхом призначення додаткової судово-медичної експертизи № 96 від 19.03.2018, при тому, що медичні картки стаціонарного хворого та амбулаторна картка хворого ОСОБА_8 не були відкриті стороні захисту, а тому не підлягали використанню в даному провадженні. Більш того, що попередні висновки експертиз № 394/16 від 13.09.2016 та № 441/16 від 25.10.2016 не було визнані недопустимими, хоча таке клопотання захисту було подано, однак не вирішено по суті.
Вказує, що судом не взято до уваги фактичні обставини, які мають істотне значення по даній справі та могли вплинути на його висновок. Так, одним із основних доказів обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України є комісійна судово-медична експертиза № 96 від 19.03.2018, проведена за ухвалою суду від 14.02.2018, якою призначена повторна, а не комісійна судово-медична експертиза, що побудована виключно на висновках попередніх експертиз.
Вважає помилковим те, що суд призначаючи цю експертизу вийшов за межі судового розгляду, визначені ст. 337 КПК України, розпочав з`ясовувати нанесення тілесних ушкоджень потерпілому 26.08.2016 а не 25.08.2016 як вказано в обвинувальному акті. В результаті з`ясовуються наявність незрозумілих тілесних ушкоджень в потерпілого, які мали місце станом на 26.08.2016 та не відносяться до події, що мала місце за версією сторони обвинувачення 25.08.2016.
Стверджує, що судом не взято до уваги докази того, що жоден із наданих доказів стороною обвинувачення не містить даних про заподіяння ОСОБА_5 25.08.2016 легких тілесних ушкоджень потерпілому, як це вказується в обвинувальному акті.
Захисник ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок Золочівського районного суду Львівської області від 03.05.2018 щодо ОСОБА_5 та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд у вироку посилається на докази, які є недопустимими, а висновки суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Звертає увагу, що допит ОСОБА_8 в якості потерпілого та вручення йому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки проведено неуповноваженою особою за відсутності кримінального провадження, оскільки відомості щодо кримінального правопорушення внесено до ЄРДР 25.08.2016 о 22.54 год, а ОСОБА_8 в якості потерпілого допитано 25.08.2016 у період до 20.00 год.

Звертає увагу, що стороні захисту не було відкрито медичні документи у порядку ст. 290 КПК України, які знаходилися у потерпілого. Суд вдався до невластивих йому функцій - збирання доказів та задоволив клопотання потерпілого про витребування та долучення до матеріалів кримінального провадження оригіналів карток стаціонарного та амбулаторного хворого ОСОБА_8 .

Також, не відкривалися стороні захисту, в порядку ст. 290 КПК України, медичні документи потерпілого, які долучені до матеріалів провадження та надані для проведення повторної експертизи. А тому, висновки експертиз № 394/16 та № 441/16, проведені на підставі цих документів, слід вважати недопустимими доказами. При цьому, суд, призначаючи повторну судово-медичну експертизу узяв на себе непритаманні суду функції збирання доказів.

Щодо висновку комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19.03.2018, то суд не призначав такої комісійної експертизи у даному кримінальному провадженні. Звертає увагу, що у вступній частині висновку № 96 відсутня мотивація щодо зміни процесуального визначення призначеної судом експертизи. Крім того, відсутні відомості, що саме керівник експертної установи здійснив цю зміну, підстави цієї зміни, тощо, а також підстави залучення до проведення експертизи лікарів іншого закладу, які не є судово-медичним експертами, а саме: лікаря-нейрохірурга ЛОКП ОСОБА_14 та лікаря-рентгенолога відділення променевої діагностики ЛОКДЦ ОСОБА_15 . При цьому керівник Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» не повідомляв суд про неможливість проведення призначеної експертизи силами експертів цього закладе та не просив залучати лікарів ЛОКП та ЛОКДЦ.

Крім того, захисник звертає увагу, що в ухвалі від 14.02.2018 відсутнє згадування щодо попередження експертів про кримінальну відповідальність, що робить висновок № 96 завідомо неправдивим.

Також, зазначає, що відповідно до вимог п.2.4 Інструкції № 53/5 експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно. В порушення цих вимог використано КТ-обстеження (CD диск) від 26.08.2016 хворого ОСОБА_8 та МРТ-зображення головного мозку (CD-диск) від 30.08.2016 хворого ОСОБА_8 . У розділі «Підсумки» комісією, на думку експерта, висловлено лише припущення, замість ствердної відповіді на питання, поставлене судом. У висновку № 96 також не вказано про причини розбіжностей з висновками № 394/16 та 441/16 в частині спричинення ОСОБА_8 закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку.

Захисник вказує, що в оскаржуваному вироку, суд першої інстанції стверджує, що висновки експерта № 394/16 від 13.09.2016 та № 441/16 від 25.10.2016 не використовувалися при проведенні комісійної судово-медичної експертизи (висновок № 96 від 19.03.2018). Проте, у дослідницькій частині висновку № 96 від 19.03.2018 містяться прямі посилання на висновки експерта ОСОБА_16 № 394/16 від 13.09.2016 та № 441/16 від 25.10.2016.
Щодо висновку суду про необхідність стягнення на користь потерпілого ОСОБА_8 моральної шкоди у розмірі 8000 грн, то на думку захисника, судом не встановлено та не могло бути встановлено, чи суд не встановив й не міг встановитичи дійсно позивач (потерпілий) зазнав страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх характер та обсяг, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість або неможливістьвідновлення стану, який існував до 25.08.2016, тощо), оскільки позивачем(потерпілим), усупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано жодного доказуперенесення моральних чи фізичних страждань або понесених витрат немайнового характеру у зв`язку з такими стражданнями.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, потерпілого ОСОБА_8 , який заперечив апеляційні скарги та просив залишити вирок без зміни, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляційних скарг без задоволення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновок суду про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Так, у своїх показаннях, які є послідовними й достовірними, потерпілий ОСОБА_8 який, будучи допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції, зазначив, що 25 серпня 2016 року, близько 18 години 00 хвилин, він прийшов до службового кабінету голови Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області ОСОБА_11 , де мав зустріч з останнім з приводу встановлення фігури Матері Божої на території с. Ясенівці Золочівського району Львівської області. Їх зустріч тривала близько однієї години. Орієнтовно о 19 год. 00 хв. до кабінету сільського голови зайшов ОСОБА_5 та привітався з останнім. Голова запросив його до кабінету, однак ОСОБА_5 відмовився зайти, сказавши, що кабінет є оскверненим, оскільки в ньому перебуває потерпілий священник іншої конфесії, при цьому назвавши його лайливим словом. ОСОБА_11 , разом з ОСОБА_5 вийшли з кабінету та почали розмову в сусідньому кабінеті секретаря сільської ради, при цьому, двері між кабінетами зачиненими не були. ОСОБА_5 продовжував висловлюватись на його адресу нецензурними та лайливими словами, він почав відповідати йому аналогічними словами. Згодом, вони усі троє вийшли на коридор, обвинувачений продовжував його словесно ображати. Обвинуваченому хтось постійно телефонував, однак на дзвінки він не відповідав. В подальшому, ОСОБА_5 відповів на телефонний дзвінок, та він почув як обвинувачений повідомив співрозмовника, що потерпілий знаходиться в приміщенні сільської ради, запропонував особі на ім`я ОСОБА_17 прибути до Ясеновецької сільської ради, щоб розібратись з ним. ОСОБА_11 в цей час зачиняв двері свого службового кабінету. Почувши ці слова, він зрозумів, що варто уникнути подальшого загострення конфлікту та покинути приміщення сільської ради. Вони знаходились на другому поверсі будівлі сільської ради, а тому він почав йти сходами донизу. Спустившись на дві сходинки, він обернувся та побачив перед собою ОСОБА_5 , який наніс йому удар ногою в область грудей. Він одразу ж почав кликати на допомогу ОСОБА_11 , однак обвинувачений продовжував наносити удари, від яких він оборонявся руками. Йому вдалось дійти сходами до першого поверху, ОСОБА_5 його наздогнав та почав наносити удари по обличчю своєю правою рукою. Як наслідок, розбив йому окуляри, в нього одразу почала текти кров. Обвинувачений притиснув його до стіни та продовжив наносити удари руками та ногами по його тілу. Почувши шум, прибіг ОСОБА_11 , почав відштовхувати обвинуваченого та вимагав припинити протиправні дії. Побачивши, що наближається ОСОБА_11 , ОСОБА_5 припинив його бити, відійшов у бік та сказав, що мало йому дав, слід було дати більше. У подальшому ОСОБА_5 вийшов з приміщення сільської ради, на вулиці його чекала дружина. Він викликав поліцію та піднявся з ОСОБА_11 до його службового кабінету, де останній почав надавати йому першу медичну допомогу. Поліцейським він надав пояснення, після чого його відвезли до лікарні в м. Львів. У результаті завданих ударів він отримав струс головного мозку, синці та садна по всьому тілу. Вказує, що до цього моменту обвинувачений йому неодноразово погрожував фізичною розправою. Вказаний конфлікт виник, оскільки вони обоє є священнослужителями різних церковних конфесій та здійснюють свою діяльність в межах одного населеного пункту. У суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 надав показання аналогічні за змістом показань, наданих суду першої інстанції.
Показання потерпілого ОСОБА_8 узгоджуються з іншими доказами у справі.

Так, свідок ОСОБА_11 - сільський голова Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, показав, що 25.08.2016 приблизно у період 17 год. 30 хв. - 17 год. 45 хв., в приміщенні його службового кабінету, що знаходиться за адресою: Львівська область, Золочівський район, с. Ясенівці, вул. Львівська, 8, він мав зустріч із ОСОБА_8 з приводу встановлення фігури Матері Божої на території с. Ясенівці. Зустріч тривала приблизно до 19 год. 00 хв. Коли їх розмова вже завершувалась, до його кабінету зайшов ОСОБА_5 , який привітався лише з ним. Він запропонував йому зайти до кабінету, однак ОСОБА_5 повідомив, що заходити не буде, оскільки кабінет є оскверненим, оскільки в ньому перебуває потерпілий, назвавши при цьому останнього образливим словом. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розпочалась словесна перепалка, що супроводжувалась образливими та нецензурними словами. Вони всі троє вийшли до коридору, і він продовжував перебувати біля ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , оскільки передбачав, що конфлікт може перерости в бійку. ОСОБА_5 хтось зателефонував, і той почав розмову по телефону, ОСОБА_8 почав спускатись сходами донизу. Розуміючи, що конфлікт вичерпаний, він пішов зачиняти свій службовий кабінет. У цей момент він почув нецензурну лайку та шум від бійки, а тому одразу ж побіг назад до коридору. Наблизившись до сходової клітки, він почув, що ОСОБА_8 кличе його на допомогу. З другого поверху він побачив, що ОСОБА_8 зігнутим стоїть на першому поверсі приміщення сільської ради на початку сходової клітки та закриває свою голову руками, а ОСОБА_5 притиснув його до стіни та наносив удари своєю рукою та ногами по голові та тулубу потерпілого. Він одразу побіг донизу, за цей час він бачив, що обвинувачений наніс потерпілому три-чотири удари кулаком правої руки по голові. Побачивши його, ОСОБА_5 перестав бити потерпілого та відійшов від ОСОБА_8 , у якого все обличчя і одяг були в крові. На зауваження припинити протиправні дії, обвинувачений сказав, що ця людина заслуговує більшого та вийшов з приміщення сільської ради. На вулиці ОСОБА_5 чекала дружина, яка почала нецензурно висловлюватись в сторону ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . ОСОБА_5 комусь телефонував та повідомив, що в приміщенні сільської ради є ОСОБА_8 , що він йому трохи дав, але цього замало та запропонував співрозмовнику прибути до приміщення сільської ради, щоб продовжити протиправні дії. Почувши це, він забрав потерпілого до приміщення сільської ради, зачинився зсередини та пішов із потерпілим до службового кабінету, щоб надати йому медичну допомогу. У подальшому до сільської ради прибув син ОСОБА_5 ОСОБА_17 , який почав вигукувати нецензурні слова на адресу потерпілого та вимагав, щоб він вийшов з приміщення сільської ради, погрожуючи потерпілому подальшим нанесенням тілесних ушкоджень та пошкодженням його автомобіля, що був припаркований неподалік. Побачивши, що до сільської ради прибули працівники поліції, той швидко зник.
Згідно з висновком експерта № 394/16 від 13.09.2016 року, виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження заподіяні тупими предметами, могли утворитись 25 серпня 2016 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Згідно з додатковим висновком експерта № 441/16 від 25 жовтня 2016 року, тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , заподіяні тупими предметами, можливо від ударів по голові рукою, стисненою в кулак та ударів ногою у взутті по ногах та в ділянку грудної клітини. Ушкодження могли утворитись при обставинах, що вказані в протоколах слідчих експериментів, проведених з потерпілим ОСОБА_8 та свідком ОСОБА_11 від 10 жовтня 2016 року. Ушкодження, що виявлені у ОСОБА_8 знаходились в різних анатомічних ділянках тіла і не могли утворитись при одноразовому ударі об стіну чи поручні сходової клітки.
Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19 березня 2018 року, комісія в складі шести осіб, дійшла висновку, що ОСОБА_8 було спричинено закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з наявністю рани в правій брівній ділянці, синця у виличній ділянці справа, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синці на грудях та на обох ногах, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів та могли виникнути 25 серпня 2016 року, як вказує потерпілий. З врахуванням протоколів слідчих експериментів, показів потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 , комісія вважає, що механізм утворення тілесних ушкоджень у гр. ОСОБА_8 міг бути наступний: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю рани в правій брівній ділянці та синця у виличній ділянці справа могли утворитись від удару кулаком в голову справа; синці на грудях могли утворитися від ударів ногою в груди; синці на ногах могли утворитись від ударів ногами по ногах. Характер та локалізація тілесних ушкоджень на різних анатомічних ділянках та частинах тіла гр. ОСОБА_8 та дані матеріалів справи не дають комісії підстав стверджувати про можливість їх утворення внаслідок одноразового удару до стіни чи до поручнів сходової клітки. Водночас, комісією встановлено, що діагноз «забій м`яких тканин спинки носа» не підтверджено об`єктивними медичними даними, а тому при встановлені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не приймався.
Таким чином наведені висновки експертиз повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 і підтверджують їх.

Окрім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_5 стверджується рядом письмових доказів у кримінальному провадженні, зокрема:
- протоколом огляду місця події від 25 серпня 2016 року із фототаблицею, з яких вбачається, що предметом огляду являється приміщення сільської ради с. Ясенівці Золочівського району Львівської області. В ході огляду, на першому поверсі приміщення, біля сходової клітки та на східцях виявлено 4 краплі речовини бурого кольору, схожі на кров;
- протоколом слідчого експерименту від 10 жовтня 2016 року з доданою фототаблицею, яким зафіксовано результати відповідної слідчої дії, яку проведено за участі свідка ОСОБА_11 . В ході проведення слідчого експерименту, останній показав, як саме відбувались події 25.08.2016, зокрема, що в приміщенні Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, був присутній він, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 . Між останніми виникла словесна перепалка, початку сутички він не бачив, оскільки повернувся до свого службового кабінету, однак, почувши шум бійки та крик ОСОБА_8 про допомогу, він підійшов до сходової площадки та побачив, що ОСОБА_8 стоїть спиною до стіни, поруч вікна, внизу сходової площадки, та тримає руки над головою, а в цей час ОСОБА_5 наносить йому удари в ділянку голови та своїми ногами по ногах потерпілого. Він крикнув до священиків, після чого ОСОБА_5 відійшов в бік та припинив бійку. Коли ОСОБА_8 підвівся, він побачив кров на його обличчі, що текла з його правого ока;
- протоколом слідчого експерименту від 10 жовтня 2016 року з доданою фототаблицею, яким зафіксовано результати відповідної слідчої дії, яку проведено за участі потерпілого ОСОБА_8 . В ході проведення слідчого експерименту, останній показав, як саме відбувались події 25.08.2016, зокрема, що в приміщенні Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, був присутній він, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 Спускаючись по східцях донизу, його наздогнав ОСОБА_5 і вдарив по спині, коли він розвернувся обличчям до ОСОБА_5 , останній наніс йому удар ногою в груди, зійшовши нижче по сходах, він зловив ОСОБА_5 за ногу, оскільки останній намагався йому повторно завдати удар ногою. По інерції обвинувачений та він, почали спускатись донизу сходової клітки. Внизу він тримався за поручні сходової клітки, а ОСОБА_5 правою рукою наніс йому один удар з правого боку в ділянку голови, що знаходиться вище правого ока, звідки одразу потекла кров. Він відійшов до стіни, поряд з вікном, та тримався за голову, а ОСОБА_5 наносив йому удари ногами по його правій та лівій нозі в ділянки вище колін. Він кликав на допомогу ОСОБА_11 та продовжував оборонятись від ударів. В момент, коли ОСОБА_11 почав кричати щодо припинення бійки, ОСОБА_5 перестав завдавати йому ударів та відійшов від нього, на цьому конфлікт завершився.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України.

Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_5 не визнав себе винним в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом потерпілому ОСОБА_8 , він не заперечував наявність конфлікту з потерпілим, хоча і зазначив, що такий конфлікт є міжконфесійним та штучно створеним. Так, обвинувачений ОСОБА_5 поясннив, що 25 серпня 2016 року він дійсно перебував у приміщенні Ясеновецької сільської ради Золочівського району Львівської області, куди прибув з метою вирішення питання щодо недопущення священиків до сільського цвинтаря. В кабінеті голови сільської ради він побачив ОСОБА_8 , з яким у нього відбувалась словесна перепалка. ОСОБА_8 першим намагався застосовувати до нього насильство, а тому, перебуваючи на сходовій клітці, він його відштовхнув від себе. Потерпілий, будучи на східцях між першим та другим поверхом приміщення сільської ради, та стоячи нижче його рівня, схопив його за ногу та намагався стягнути по східцях до низу, чим завдав йому тілесних ушкоджень. Припускає, що ймовірну травму потерпілий отримав випадково, вдарившись об перила сходової клітки та/або стіну.

На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

З огляду на викладене апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 про допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів до уваги не бере.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він лише відштовхнув потерпілого ОСОБА_8 , при цьому інших дій, які б могли завдати потерпілому тілесні ушкодження, не вчиняв, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наведеними вище доказами у справі, зокрема додатковим висновком експерта № 441/16 від 25 жовтня 2016 року та висновком комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19 березня 2018 року, відповідно до яких характер та локалізація тілесних ушкоджень на різних анатомічних ділянках та частинах тіла гр. ОСОБА_8 та дані матеріалів справи не дають комісії підстав стверджувати про можливість їх утворення внаслідок одноразового удару до стіни чи до поручнів сходової клітки.
Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання обвинуваченого та його захисника на неправильність оцінки судом доказів у справі.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у справі докази і надав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі ретельно дослідив показання потерпілого, свідка ОСОБА_11 та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими об`єктивними доказами у справі.

При цьому, колегія суддів погоджується з рішенням суду про неврахування показань свідка ОСОБА_12 , що у свою чергу заперечує обвинувачений ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі, оскільки такі показання є показаннями з чужих слів, а саме зі слів свідка ОСОБА_11 , який будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні заперечив показання ОСОБА_12 .
Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_9 у апеляційних скаргах щодо недопустимості доказів - висновку експерта № 394/16 від 13 вересня 2016 року; додаткового висновку № 441/16 від 25 жовтня 2016 року, оскільки такі проведено не тією експертною установою, до якої скеровано відповідну постанову про призначення експертизи, а експертом самостійно отримано медичну документацію потерпілого ОСОБА_8 , а також те, що експерт не був належним чином повідомлений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та за відмову від дачі висновку, колегія суддів зазначає наступне.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що експертизи проведено не тією експертною установою, до якої скеровано відповідну постанову про призначення експертизи. Так, допитана у судовому засіданні першої інстанції експерт ОСОБА_16 пояснила, що відділення СМЕ при 8-й міській клінічній лікарні не є окремою юридичною особою та входить до структури Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» та проводить експертизи стосовно осіб, які перебували чи перебувають на лікуванні у 8-й міській клінічній лікарні м. Львова. Оскільки ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні саме у цій лікарні, експертиза щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень проводилась відділенням СМЕ, що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Навроцького, 23, тобто за місцем розташування лікарні.
При цьому, експерт ОСОБА_16 зазначила, що їй як експерту з багаторічним стажем роботи відомо про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, яку несе експерт при проведенні експертизи.
Як вбачається з висновку експерта № 394/16 від 13 вересня 2016 року та додаткового висновку № 441/16 від 25 жовтня 2016 року експерт ОСОБА_16 у вступній частині висновку зазначила про те, що вона повідомлена про відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України.

Хоча, як було встановлено судом першої інстанції те, що експерт самостійно отримала медичну документацію щодо ОСОБА_8 у 8-й міській клінічній лікарні, і яку після проведення експертизи нею було повернуто, однак, апеляційний суд вважає, що дане порушення не є таким, що вплинуло чи могло вплинути на достовірність висновків експерта.

Окрім цього, висновок експерта № 394/16 від 13 вересня 2016 року та додатковий висновок № 441/16 від 25 жовтня 2016 року узгоджуються з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19 березня 2018 року, за винятком діагнозу «забій м`яких тканин спинки носа», що не вплинуло на визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та відповідно не може впливати на кваліфікацію кримінального правопорушення.
Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що висновки комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19 березня 2018 року ґрунтується лише на висновках попередніх експертиз. З висновку № 96 від 19 березня 2018 року вбачається, що для проведення комісійної судово-медичної експертизи представлено матеріали кримінального провадження № 445/60/17 (1-кп/445/86/17) у 2-х томах, в яких були наявні медична картка стаціонарного хворого № 8349/548, а також медична картка амбулаторного хворого з 2-ї міської комунальної поліклініки, заведена 02.09.2016. При цьому, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 96 від 19 березня 2018 року ступінь тяжкості та характеру тілесного ушкодження ОСОБА_8 визначено саме на підставі медичних карток, а не попередніх експертиз, на що звернув увагу у вироку суд першої інстанції.

Висновки наведених вище експертиз належно аргументовані, не суперечать іншим доказам у справі, а тому суд правильно визнав їх належними й допустимими доказами та поклав в основу вироку.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про те, що суд вдався до невластивих йому функцій збирання доказів, то такі є надуманими.

Так, відповідно до ст. 56 КПК України потерпілий протягом кримінального провадження має право серед іншого подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; заявляти відводи та клопотання.
Оскільки, жодна із сторін кримінального провадження оригіналами медичних документів не володіла, а такі знаходилися у медичних закладах, де проходив лікування ОСОБА_8 , 17 січня 2018 року потерпілий заявив суду клопотання про витребування та огляд у судовому засіданні його медичних документів, а саме: медичну картку стаціонарного хворого, яка знаходилася на зберіганні у комунальній 8-й клінічній лікарні м. Львова та медичну картку амбулаторного хворого, яка знаходилася у 2-й комунальній поліклініці м. Львова, яке було задоволено судом.
Відповідно до вимог ст. 333 КПК України у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії. У разі прийняття такого рішення суд відкладає судовий розгляд на строк, достатній для проведення слідчої (розшукової) дії та ознайомлення учасників судового провадження з її результатами.
Крім того, слід зазначити, що 14 лютого 2018 року за клопотанням представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_18 ухвалою суду було призначено у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК України повторну судово медичну експертизу.
Надуманими, на думку колегії суддів, є також твердження обвинуваченого ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про недопустимість протоколів слідчих експериментів від 10 жовтня 2016 року. Слідчі експерименти проведені з врахуванням вимог ст. 240 КПК України, а у протоколах за результатами їх проведення наявні усі, передбачені Законом, реквізити та дані, такі складені уповноваженою на те особою, викладений опис подій дозволяє відтворити обстановку вчиненого правопорушення, зафіксовані відомості в протоколах за участю свідка та потерпілого узгоджуються між собою, а також з показаннями, що були безпосередньо надані суду.
З урахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а викладені в апеляційних скаргах доводи про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, до уваги не бере як безпідставні.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції вчиненого ним злочину та визначив покарання у виді штрафу. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Також, суд першої інстанції підставно звільнив ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки такий є особою з інвалідністю третьої групи, обмежень щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених Законом України «Про застосування амністії в Україні» та Законом України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирішений судом з дотриманням вимог положень глави 9 КПК України, з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його скасування немає.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на таке. Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Тобто, у вироку не вказується, яке обвинувачення у вчиненні злочину було пред`явлено особі органом досудового розслідування.

Рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 прийняте на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, проте у мотивувальній частині вироку суд помилково зазначив, що « ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується» та «такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування», у зв`язку з чим таке покликання підлягає виключенню з вироку, а вирок суду в цій частині підлягає зміні.

У решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 03 травня 2018 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на те, що « ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується» та «такі дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування».

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4