Провадження № 11-кп/824/220/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0011908 від 05.10.2017 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 5.06.1997 Олександрійським міськсудом Кіровоградської області за ч.3 ст. 140 КК України на 3 роки позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, з сплатою штрафу у розмірі 680 грн.;

- 29.01.1998 Олександрійським міськсудом Кіровоградської області за ст.ст. 17, ч.3 140 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнився 16.02.2000 умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 28 днів;

- 9.11.2000 Олександрійським міськсудом Кіровоградської області за ст.ст. 17, ч.3 81, ч.2 140, ч.3 140 КК України на 6 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 15.11.2006 по відбуттю строку;

- 28.03.2007 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився 28.05.2009 умовно-достроково на 8 місяців 11 днів;

- 14.12.2011 р. Дніпровським райсудом м. Києва за ч.1 ст. 309 КК України на 1 рік позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

- 26.03.2012 Дніпровським райсудом м. Києва за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнився 12.06.2014 умовно-достроково на 1 рік 1 день;

- 18.06.2015 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільнився 21.06.2016 умовно-достроково на 6 місяців 27 днів;

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.06.2015, остаточно призначене покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 3 роки і 4 місяці;

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , 23.09.2016, приблизно о 23 годині 30 хвилин, неподалік магазину «Епіцентр» по вул. Віскозній, 4 в м. Києві побачив на землі сумку ОСОБА_8 у якого відбувся конфлікт із невідомими особами та з метою незаконного заволодіння чужим майном, повторно, таємно викрав із неї речі належні ОСОБА_8 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну суму 1551 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеність своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій, вважав вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, через його суворість. В обґрунтування своїх доводів указав, що враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, співпраця зі слідством, щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання вважав, що призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі є занадто суворим. Просив змінити вирок та призначити йому покарання в межах мінімальної санкції ч.2 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна, вчинене повторно.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_7 покарання було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК України є умисним злочином проти власності і відноситься до злочину середньої тяжкості,дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкримінований злочин будучи умовно-достроково звільненим, має позитивну характеристику.

На думку колегії суддів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом першої інстанції при призначенні покарання враховані у повному обсязі. Так суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував, що ОСОБА_7 засуджений вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 червня 2015 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, судимість за який не погашена та не знята у встановленому законом порядку, проте, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин проти власності через незначний проміжок часу після умовно - дострокового звільнення, що свідчить про те, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин у виді реального відбування покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України. Підстав для пом`якшення цього покарання колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_7 у строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення із 23.10.2018 по 22.01.2019 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4