Справа № 466/8551/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/718/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою суду відмовлено у задоволені спільного подання Личаківської ВК-30 та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.

Городенка Івано-Франківської області, українця, громадянина України,

із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, до засудження не працюючого,

фактично проживаючого у

АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_2 .

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції мотивував тим, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, крім того, враховуючи попередні злочини, на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий злочин, за який в даний час відбуває покарання в державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)».

При цьому судом зазначено, що наявність у засудженого двох заохочень не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а також з характеристики на засудженого вбачається, що 09 червня 2017 року адміністративною комісією установи відмовлено у застосуванні вимог ст. 101 КВК України як такому, що не стає на шлях виправлення та 25 січня 2018 року цією ж комісією відмовлено у застосуванні вимог ст. 82 КК України як такому, що не став на шлях виправлення.

На вказану ухвалу суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вважає таке рішення незаконним. Зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував те, що він своєю поведінкою, сумлінним ставленням до праці, відсутністю дисциплінарних стягнень та наявністю заохочень довів своє виправлення, крім того, судом не враховано, що він являється учасником бойових дій.

Просить переглянути вказану ухвалу суду та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо нього.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , який просив задоволити апеляційну скаргу, прокурора, який не заперечував проти поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і замін невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці. Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має грунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

А як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що адміністрація установи не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання своїх обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, враховуючи попередні злочини, засуджений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та знову вчинив тяжкий злочин, за який в даний час відбуває покарання в державній установі «Личаківська виправна колонія (№ 30)», а наявність у засудженого двох заохочень, не свідчать про те що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє засудженому ОСОБА_7 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :