Провадження № 11-кп/824/1462/2019 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2019 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0009782 від 04.12.2018 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Києва, громадянку України, із середньою спеціальною освітою, заміжню, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- 04.06.2010 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнену на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 2 роки; 07.06.2012 року знята з обліку згідно вироку Оболонського районного суду м. Києва від 31.01.2012 року;
- 31.01.2012 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена на підставі ст. 81 КК України 17.07.2013 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 11 місяців 6 днів;
- 16.04.2014 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена на підставі ст. 81 КК України 17.02 2015 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання 2 місяці 23 дні;
- 29.11.2016 року Дніпровським районним судом міста Києва, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнена на підставі ст. 79 КК України від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 рік;
засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

вирішене питання про речові докази.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обвинувачувалась в тому, що вона 04 грудня 2018 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись в приміщенні торгівельної зали магазину «Ярослав» по вул. Маршала Малиновського, 9, в м. Києві, повторно, таємно намагалась викрасити два комплекти постільної білизни на загальну суму 1 415 гривень 58 копійок (без урахування ПДВ), однак пройшовши межу кас магазину та не розрахувавшись за вказаний товар, довести злочин до кінця не змогла з причин, які не залежали від її волі, оскільки була зупинена працівником даного магазину.
В апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи доведеність своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації її дій, вважала вирок незаконним у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченої через його суворість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указала, що судом першої інстанції не було враховано всіх обставин, що впливають на призначення покарання, а саме: тяжкість злочину, у вчиненні якого вона обвинувачується, відсутність завданої шкоди потерпілому, щире каяття у вчиненому, тяжкий стан здоров`я, а також наявність на її утриманні батька інваліда. Просила пом`якшити їй покарання та застосувати до неї положення ст.ст. 69,75 КК України, або покарання у виді арешту строком на 6 місяців.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. З ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів та інші дані.

Вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано не було.

Зокрема, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не зазначено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а лише зазначено обвинувачення, викладене в обвинувальному акті.
Наведене указує на те, що обвинувачення, яке судом першої інстанції було визнано доведеним, у вироку не сформульовано, що призвело до порушення права обвинуваченої на захист.

Наведене указує на те, що судом першої інстанції в порушення п.2 ч.3 ст. 374 КПК України не було сформульоване обвинувачення, визнане судом доведеним. Це порушення вимог КПК України перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому це порушення визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом допущене істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до порушення права обвинуваченої ОСОБА_7 на захист, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Окрім цього, враховуючи сутність зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону, які унеможливлюють ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, оскільки формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним відноситься до компетенції суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне призначати новий розгляд даного кримінального провадження у суді першої інстанції.

Із урахуванням викладеного, вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 не може вважатись законним, обґрунтованим і вмотивованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені порушення, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої, та в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.
Колегія суддів зважає на те, що прокурором не заявлене клопотання про продовження строків тримання обвинуваченої під вартою. З огляду на положення ст. 199, 331 КПК України колегія суддів вважає, що наявність такого клопотання є обов`язковим і саме це клопотання може бути підставою для продовження такого строку. У зв`язку з не заявленням такого клопотання прокурором колегія суддів позбавлена можливості вирішити питання про продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, у зв`язку із чим рішення із даного питання колегією суддів не ухвалювалось.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3