21.12.2018 Єдиний унікальний номер 205/780/16-к
Єд.унік.№ 205/780/16
Провадження №1кп/205/346/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Дніпро, кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0000239 від 20.01.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня-технічна, розлученого, раніше не судимого, працюючого: машиністом крану ДнСЗ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 , згідно з рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 квітня 2000 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, на користь ОСОБА_4 , до повноліття дитини, починаючи з 27 квітня 2000 року. Проте, обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим, згідно довідки-розрахунку Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського управління юстиції, станом на 01.11.2010 року утворилась заборгованість по аліментам в сумі 8 446,21 грн. Обвинувачений ОСОБА_5 , продовжуючи злісно ухилятися від сплати аліментів, починаючи з 01 листопада 2010 року по 01 серпня 2011 року виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 9 місяців злісно ухилявся від сплати аліментів, після чого, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, здійснив виплату у серпні 2011 року на суму 500 грн. Після цього, обвинувачений ОСОБА_5 , в період з 01 вересня 2011 року по 01 лютого 2012 року виплат по аліментам не здійснював, тобто 5 місяців злісно ухилявся від сплати аліментів, після чого, з метою ухилення від кримінальної відповідальності здійснив виплату у лютому 2012 року на суму 1001 грн. Продовжуючи вчиняти злочин, в період з 01 березня 2012 року по 01 листопада 2012 року, обвинувачений ОСОБА_5 виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 8 місяців злісно ухилявся від сплати аліментів, після чого, з метою ухилення від кримінальної відповідальності здійснив виплату по аліментам у листопаді 2012 року та в січні 2013 року на загальну суму 2020 грн. Продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_5 , в період з 01 лютого 2013 року по 20 січня 2016 року виплат по аліментам також не здійснював, тобто 35 місяців 20 днів злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги на утримання неповнолітнього сина не надавав, на попереджувальні листи Ленінського ВДВС м. Дніпропетровська про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по аліментам, станом на 20 січня 2016 року на загальну суму 53 753 грн. 19 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю і пояснив суду, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.04.2000 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на користь ОСОБА_4 , до повноліття дитини, починаючи з 27 квітня 2000 року. Аліменти він не сплачував, або сплачував частково, у зв`язку з відсутністю фінансової можливості та сімейними обставинами, тому утворилася заборгованість у сумі 53 753 грн. 19 коп.

Винність обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що обвинувачений, згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2000 року, зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на її користь, до повноліття дитини, починаючи з 27 квітня 2000 року. Але обвинувачений ОСОБА_5 аліменти не сплачував, або сплачував частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по аліментам у сумі 53 753 грн. 19 коп.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідженням письмових доказів, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої.

Таким чином, допитавши обвинуваченого та потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, характеризується посередньо, має на утриманні матір пенсійного віку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінальних правопорушень, наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , щирого каяття останнього та позиції прокурора, який орієнтував суд на застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення і досягнення інших цілей покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обовязки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1