В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене у Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0003416 від 08 грудня 2017 року,
про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ужгорода Закарпатської області, громадянки України, українки, проживаючої та зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , студентки 3-го курсу факультету Медична сестра медичного коледжу Медик, раніше не судимої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

7 грудня 2017 року, близько 16.00 години неповнолітня ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні торгового залу магазину «Економклас», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Фединця, 43, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою особистого збагачення, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, намагалася викрасти зі стійки жіночу куртку сіро-зеленого кольору (хакі) торгівельної марки «MODO», вартість якої становить 553 гривні 34 копійки, належну ОСОБА_8 , після чого направилась до виходу з магазину, пройшовши повз касу та не оплативши обраний нею товар, однак довести свій злочинний намір до кінця не змогла з причин, що не залежали від її волі, так як на виході з магазину ОСОБА_3 була зупинена працівником магазину.
За згодою учасників судового провадження, у відповідності вимог ч. 3 ст.349 КПК України, положення якої роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченої. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, суд переконався у відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину визнала повністю, у вчиненому розкаялася та підтвердила ті обставини, які встановлені цим вироком.
Таким чином, дії обвинуваченої ОСОБА_3 органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України кваліфіковано вірно, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До пом`якшуючих вину обставин обвинуваченій ОСОБА_3 суд відносить повне визнання вини, щире каяття у скоєному, вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою.
Обтяжуючих вину обставин обвинуваченій ОСОБА_3 судом не встановлено.
У судовому засіданні захисник неповнолітньої обвинуваченої, адвокат ОСОБА_9 висловив думку, щодо доцільності звільнення обвинуваченої від покарання та застосування до неї заходу виховного характеру у вигляді застереження, з метою перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Обвинувачена, її законний представники, також просили суд звільнити ОСОБА_3 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.
Прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченої від покарання та застосування до неї примусового заходу виховного характеру на підставі ч. 1 ст. 105 КК України у вигляді застереження.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні погодився з думкою її захисника щодо застосування до обвинуваченої примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.
Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння, подальшої бездоганної поведінки він, на момент постановлення вироку, не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, на момент вчинення злочину була неповнолітньою, повністю визнала свою провину у скоєному, щиро покаялася, змінила поведінку у кращу сторону, на що вказує той факт, що як до скоєння даного злочину, так і після його скоєння, будь - яких порушень законодавства ОСОБА_3 не вчиняла, що вказує на її бездоганну поведінку. На даний час ОСОБА_3 є студенткою 3-го курсу факультету Медична сестра медичного коледжу Медик, згідно з даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, виховується в сім`ї з мамою (батьки розлучені, батько проживає окремо). Зі слів матері обвинуваченої донька адекватно реагує на зауваження, робить відповідні висновки з даної ситуації, яка існує. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без обмеження чи позбавлення її волі та будь-якого іншого покарання, передбаченого Кримінальним кодексом України.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що на даний час ОСОБА_3 не потребує застосування покарання, а тому підлягає звільненню від покарання з умовою застосування до неї примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.
Долю речових доказів суд визначає відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» за №5 від 16.04.2004р., у разі відсутності майна у неповнолітнього, достатнього для відшкодування завданої шкоди, шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає або в повному обсязі його батьками.
Тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, враховуючи відсутність у обвинуваченої ОСОБА_3 постійного заробітку та майна достатнього для відшкодування завданої шкоди, суд приходить до висновку, що процесуальні витрати за проведення ЗНДЕКЦ при УМВС України в Закарпатській області товарознавчої експертизи у розмірі 494,35 грн. слід стягнути з матері обвинуваченої законного представника ОСОБА_4 на користь держави до Державного бюджету України.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючи ст. 105 КК України, ст.ст. 368, 370, 374 КПК України суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
ОСОБА_3 звільнити від покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 105 КК України із застосуванням до неї примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави до Державного бюджету України 494,35 грн. процесуальних витрат за проведення товарознавчої експертизи.
Речовий доказ - жіночу куртку сіро- зеленого кольору (хакі) торгівельної марки «MODO», яка передана на зберігання їх власнику ОСОБА_8 , залишити останній за належністю, звільнивши її від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду області через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1