Номер провадження: 11-кп/813/414/19
Номер справи місцевого суду: 493/2476/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 05 березня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000613 від 08 вересня 2017 року відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Пасат Балтського району Одеської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, не працює, не одружений, невійськовозобов`язаний, мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 23.12.2013 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі статей 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 04.11.2014 року Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.289, ч.2 ст.289, із застосуванням статей 70, 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений з місць позбавлення волі 06.06.2017 року згідно ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненької області від 26.05.2017 року на підставі ст. 107 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 місяці 1 день;
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Балтського районного суду Одеської області від 05 березня 2018 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого, ч.2 ст. 289 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 цим вироком, частково приєднано покарання у виді 6 місяців позбавлення волі за попереднім вироком Балтського районного суду Одеської області від 04 листопада 2014 року та визначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється від дати набрання вироком законної сили та відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14 листопада 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання із речовими доказами, судовими витратами та із заходами забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 08 вересня 2017 року приблизно о 02:00 годині обвинувачений ОСОБА_9 проходив повз домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 , розташованого в с.Немирівське Балтського району Одеської області та побачив на подвір`ї автомобіль марки «ВАЗ - 21011» помаранчевого кольору д/н НОМЕР_1 , після чого у нього виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи повторно та з корисливих мотивів, пройшов на територію вищевказаного домогосподарства до автомобіля марки «ВАЗ - 21011» помаранчевого кольору д/н НОМЕР_1 вартістю 27000 грн., де переконавшись в тому, що його злочинні дії будуть непоміченими для власника автомобіля ОСОБА_10 , сів за кермо автомобіля та викотив його на дорогу за межі вказаного домогосподарства.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_9 , за допомогою ключа запалення, який знаходився у замку, запустив двигун автомобіля марки «ВАЗ - 21011» д/н НОМЕР_1 помаранчевого кольору, та з місця вчинення злочину на даному транспортному засобі зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 27000 гривень.
Крім того, 09 листопада 2017 року приблизно о 01:00 годині обвинувачений ОСОБА_9 , який знаходився поблизу домогосподарства потерпілого ОСОБА_11 в с.Немирівське Балтського району Одеської області, побачив там автомобіль марки «ВАЗ -2101» червоного кольору д/н НОМЕР_2 , після чого у нього виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння цим транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний намір, обвинувачений ОСОБА_9 , діючи повторно та з корисливих мотивів, пройшов на територію вищевказаного домогосподарства до автомобіля марки «ВАЗ - 2101» червоного кольору д/н НОМЕР_2 вартістю 30000 гривень, де переконавшись в тому, що його злочинні дії залишаються непоміченими для власника даного транспортного засобу потерпілого ОСОБА_11 , сів за кермо вказаного автомобіля та викотив його через відчинені вхідні ворота за межі домогосподарства.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_9 , за допомогою замикання між собою проводів запалення запустив двигун автомобіля марки «ВАЗ - 2101» червоного кольору д/н НОМЕР_2 , та з місця вчинення злочину на даному транспортному засобі зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 30000 гривень.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржував фактичні обставини кримінального провадження в частині доведеності його вини за епізодом незаконного заволодіння транспортного засобу потерпілого ОСОБА_10 , який мав місце 08 вересня 2017 року. Крім того, зазначив, що під час вчинення злочину він знаходився в стані афекту та не міг керувати своїми діями. Також обвинувачений ОСОБА_8 просив призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі не погоджуючись з доведеністю його вини за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_10 , який мав місце 08 вересня 2017 року, наполягав на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції повторно дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

Разом з тим ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні двох епізодів злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у незаконному заволодінні автомобілю марки «ВАЗ - 21011» помаранчевого кольору д/н НОМЕР_1 , що належить потерпілому ОСОБА_10 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що 08 вересня 2017 року приблизно о 05:00 год. він побачив, що відсутній автомобіль, домогосподарство у нього без огорожі. Машина була доглянута та справна, ключі він завжди залишає у замку. В той день, коли він написав заяву, працівники поліції повідомили, що його автомобіль знаходиться в с.Пасат Балтського району. Крім того, в машині було 5 мішків кукурудзи, які йому повернули працівники поліції;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні вказав, що бачив обвинуваченого ОСОБА_8 на території домогосподарства ОСОБА_10 та приймав участь у слідчих діях. З боку працівників поліції примусу не було, обвинувачений добровільно розповідав та показував як саме він викрадав автомобіль;

-показаннями свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що на слідчому експерименті обвинувачений ОСОБА_8 розповідав без примусу, як він викрав у потерпілого ОСОБА_10 його автомобіль. Обвинувачений при цьому вів себе спокійно та сам показував де саме стояв автомобіль та як він його викрав, а працівники поліції при цьому все записували зі слів обвинуваченого;

-протоколом огляду місця події від 08 вересня 2017 року згідно якого було оглянуто домогосподарство ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 (а.к.п.65-67);

-протоколом огляду місця події від 08 вересня 2017 року згідно, якого було оглянуло узбіччя дороги по вул.Садова с.Пасат Балтського району, де було виявлено автомобіль ВАЗ-21011 д/н НОМЕР_1 (а.к.п.68-69);

-висновком експерта № 199 від 28 листопада 2017 року, згідно якого слід долонної поверхні руки з розмірами 43х58 мм на відрізку прозорої липкої стрічки з розмірами 55х62 мм, який вилучений 08.09.2017 року в ході огляду автомобілю ВАЗ-21011 д/н НОМЕР_1 в с. Пасат Балтського району, придатний для ідентифікації особи, яка його залишила; сліди з розмірами 17х28 мм та 15х26 мм на відрізку прозорої липкої стрічки з розмірами 55х58 мм, слід з розмірами 21х21 мм та окремі папілярні лінії на відрізку прозорої липкої стрічки з розмірами 55х37 мм не придатні для ідентифікації за ними особи; слід долонної поверхні руки з розмірами 43х58 на відрізку прозорої липкої стрічки розмірами 55х62 мм, залишений долонною поверхнею лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.к.п.78-87);

-протоколом слідчого експерименту та ілюстрованими таблицями до нього, під час якого ОСОБА_8 показав, яким чином він незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_10 (а.к.п.113-116).

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу двох епізодів злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_8 .

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_8 , що епізод злочину, який мав місце 09 листопада 2017 року він вчинив в стані емоційної знервованості та не усвідомлював наслідки своїх дій.

Вказані доводи беззаперечно спростовуються висновком судово-психіатричної експертизи № 500 від 05.12.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 в період часу, що відноситься до вчинення кримінальних правопорушень, та на час проведення експертизи на хронічний психічний розлад, недоумство, інше, в тому числі і тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, не страждав, ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності не виявив, за своїм психічним станом здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 може постати перед слідством та судом. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. (а.к.п.109-112).

На думку апеляційного суду вказані доводи обвинувачений навів виключно з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчиненні протиправні дії.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, враховував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, висновок органу пробації. В якості обставини, яка пом`якшує покарання суд першої інстанції врахував активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 судом встановлені не були.

Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_8 вже двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення, в тому числі і аналогічних злочинів, проте належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став та продовжив злочинну діяльність.

При цьому нові злочини ОСОБА_8 вчинив після умовно-дострокового звільнення.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 , попередження вчинення ним нових злочинів, тобто таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги ОСОБА_8 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Балтського районного суду Одеської області від 05 березня 2018 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.
Ухвала Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4