Дата документу 16.01.2019 Справа № 313/1007/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 313/1007/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/237/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника засудженого - адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року, якою повернуто заяву засудженого про відновлення права на оскарження вироку апеляційного суду,
В С Т А Н О В И Л А:

До Веселівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_7 , засуджений вироком апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2002 року за п.п. «а, і» ст. 93, ч. 2 ст. 86, ч. 1 ст. 101, ч. 2 ст. 215 КК України 1960 року, ч. 2 ст. 185 КК України 2001 року до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з заявою про відновлення права на оскарження вироку апеляційного суду.
Повертаючи скаргу засудженого, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до положень КПК України 2012 року Веселівський районний суд Запорізької області не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо відновлення права на оскарження вироку.
В апеляційній скарзі засуджений вказує, що суд прийняв рішення, яке не передбачене кримінальним процесуальним законодавством, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило належним чином забезпечити права і законні інтереси учасників кримінального провадження і ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що відповідно до ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали районного суду.
Вказує, що за висновками Верховного Суду України, викладеними в ухвалі від 21 квітня 2015 року, апеляційний суд не є судом першої інстанції, тому позбавлений можливості здійснити кримінальне провадження, тож провадження здійснює суд першої інстанції за місцем вчинення кримінального правопорушення.
Також зазначає, що районний суд проігнорував Рішення Конституційного Суду України від 18.04.2012 року про неприпустимість звуження прав засудженого, оскільки він має право бути присутнім в суді при розгляді його заяви.
Просить ухвалу суду скасувати та визначити суд, який має право розглядати дану справу.
В судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити. В доповнення пояснив, що фактично в своїй заяві до суду першої інстанції просив, щоб вирок суду у відношенні нього був переглянутий за нововиявленими обставинами.
Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 також підтримала апеляційну скаргу, вважала, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду заяви, фактично він вважає, що існують підстави для перегляду вироку у відношенні нього за нововиявленими обставинами, але оскільки він не був забезпечений захисником, він не мав можливості вірно сформулювати свою позицію.
Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала, що ухвала суду про повернення заяви ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою, оскільки а ні за формою, а ні за змістом його заява не є заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, фактично лише в судовому засіданні апеляційного суду він повідомив, що про новоявлені обставини він дізнався лише 10 січня 2019 року, тобто вже після подання заяви про поновлення права на оскарження, яку обґрунтовано йому і повернув суд першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника і прокурора, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_7 , яка ним була подана до Веселівського районного суду Запорізької області в даному провадженні, в ній він просив суд розглянути його клопотання про оновлення і верховенства права з метою усунення порушення Європейської конвенції з прав людини, а саме протоколу 7 статті 2; своїм вмотивованим рішення призначити новий розгляд справи щодо нього в повному обсязі, тобто відновити його право, якого він раніше був позбавлений Державою.
Як видно зі змісту заяви, підставою для звернення із такою заявою «про вирішення питання щодо відновлення прав на оскарження вироку (обласного) апеляційного суду в порядку відповідно до діючого кримінального процесуального законодавства України», засуджений зазначив, що він був засуджений Апеляційним судом Запорізької області та відповідно до вимог КПК України, які діяли на той час, він вирок апеляційного суду мав право оскаржити тільки до Верховного Суду України, тобто він був позбавлений права на апеляційне оскарження вироку, яким наділяє чинний на цей час КПК України.
Отже засуджений звернувся до суду першої інстанції із завою, в якій просив відновити його право на апеляційне оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, що він фактично підтвердив і під час розгляду його апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції.
Між тим чинне кримінальне процесуальне законодавство України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за новоявленим або виключними обставинами (ч. 1 ст. 459 КПК України). Іншого порядку перегляду судового рішення, яке набрало законної сили чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Як вже було зазначено вище, зі змісту заяви засудженого ОСОБА_7 до суду першої інстанції є очевидним, що такі питання перед судом першої інстанції він не ставив та відповідних, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 459 КПК України обставин не наводив.
Питань, передбачених статтями 537, 538 КПК України, в своїй заяві засуджений не наводив також.
У відповідності до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноваження цим Кодексом.
Оскільки чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено підстав для вирішення судами загальної юрисдикції питань щодо надання засудженій особі, вирок щодо якої набрав законної сили після його перегляду касаційним судом, права на апеляційне оскарження, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв вірне рішення про повернення такої заяви засудженому.
Що стосується доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку, полягають у незабезпеченні права на захист та у розгляді його заяви у супереч його клопотання без його участі в судовому засіданні, то підставами для скасування судового рішення вони бути не можуть, оскільки судом першої інстанції було прийнято рішення про повернення заяви з огляду на відсутність повноважень для її розгляду, тобто суто з формальних підстав і участь заявника та його захисника при вирішення питання не була обов`язковою.
Крім того апеляційним судом в повній мірі були поновлені такі права засудженого, він був етапований з виправної колонії, безпосередньо приймав участь в судовому засіданні апеляційного суду за участю призначеного йому апеляційним судом захисника і під час розгляду його апеляційної скарги було встановлено, що він дійсно звернувся до суду першої інстанції з питанням, вирішення якого до компетенції суду не належить.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Веселівського районного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року, якою повернуто заяву засудженого ОСОБА_7 про відновлення права на оскарження вироку апеляційного суду, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4