ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1567/17 Номер провадження 11-кп/814/423/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8
представника потерпілих ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого

за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30.10.2018 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Чутівського районного суду Полтавської області від 30.10.2018 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначено йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

До набрання вироком законної сили застосовано до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, поклавши на нього наступні обов`язки:

1. Прибувати за кожною вимогою до суду.

2. Заборонити цілодобово залишати житло за адресою АДРЕСА_1 .

3. Дозволити відлучатись з місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , лише з дозволу суду, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, або органу Національної поліції, на якій покладений контроль за виконанням вироку в частині домашнього арешту.

4. Носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням вироку в частині домашнього арешту покладено на Машівський ВП Карлівського ВП ГУНП в Полтавській області, якому направити копію вироку.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено рахувати з моменту затримання під час приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_8 та ОСОБА_7 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 240000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 240000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 2274 грн. 01. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно вироку суду, 17.11.2017р.близько 17 год., ОСОБА_11 керуючи автомобілем Volkswagen Transporter Т5, ДНЗ НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський шлях в м. Карлівка Полтавської області, зі сторони площі Привокзальна в напрямку вул. Радевича, згідно висновку автотехнічної експертизи № 593 від 30.11.2017р., зі швидкістю59,2-61,9км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на перехресті з провулком Ніколаєвським, на якому розпочав рух пішохід ОСОБА_13 , яка переходила проїзну частину дороги по даному переходу з права на ліво по напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкості автомобіля та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, а продовжив рух та вчинив наїзд на останню, в наслідок чого ОСОБА_13 отримала, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №109від 11.12.2017р., тяжкі тілесні ушкодження, від яких загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Причиною ДТП та наслідків, що настали, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 593 від 30.11.2017 р., стало порушення ОСОБА_11 вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р.№ 1306 "Про Правила дорожнього руху" (далі-ПДР),згідно з яким водій транспортного засобу,що наближається до нерегульованого пішохідного переходу,на якому перебувають пішоходи,повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. ОСОБА_11 мав технічну можливість запобігти ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 ПДР, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру. Порушення ОСОБА_11 п. 18.1 ПДР з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 кваліфіковані за ст. 286 ч. 2 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого прохає вирок суду змінити, пом`якшивши призначене покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Вказав, що згідно характеристики з місця проживання ОСОБА_11 компрометуючих матеріалів на нього немає, раніше до адміністративної відповідальності за порушення вимог ПДР України не притягався, відповідно з наданої медичної документації знаходиться на Д обліку з приводу гіпертонічної хвороби II ступеню, страждає вродженим недоумством рівня легкої розумової відсталості. Наведене дає право суду відповідно до ч.2 ст.66 КК України визнати їх також пом' якчуючими обставинами.
Окрім того, по кримінальному провадженню була проведена судово- психіатрична експертиза № 395 від 24.09.2018 року. Відповідно до п.1 висновку у ОСОБА_11 виявлені ознаки вродженого недоумства рівня легкої розумової відсталості.
З п.4 вбачається,що у нього виявлені низькі показники швидкості реакції у стресових ситуаціях. Експерти вважають, що індивідуально-психологічні особливості та емоційний стан суттєво не вплинули най його поведінку в аварійній ситуації. Але з наведеного вбачається,що якимсь чином все ж таки вплинули, але в якій мірі експерти не визначають. Ти паче,що в п.8 вказано: у ситуації наявності перешкоди,що виникає, ОСОБА_11 може виявляти ускладнення при прийнятті рішення та негнучкість вибору способів діяльності, а в п.9 вказано ,що у підзахисного констатується відсутність первинної реакції на наявність перешкоди(пішохода) на ділянці розмітки «зебра» на пішохідному переході - що виключає у даному випадку врахування загальної специфіки та швидкості реакції підекспертного на перешкоду.
Реакція ОСОБА_11 на виниклу перешкоду є повільною,не такою як у інших водіїв (якою, експертами не встановленого немає відповідних методик).
А час реакції водія ( І 1) використовується судовими експертами - автотехніками при розрахунках можливості уникнути зіткнення(наїзду) и чим більше це значення,тим більший зупиночний шлях транспортного засобу при уникненні ДТП.

Потерпілі у поданій апеляційній скарзі, прохають вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 максимальну міру покарання у вигляді позбавлення волі, що передбачена санкцією ч.2 ст. 286 КК України, а саме 8 років позбавлення волі.
Вказали, що судом при призначенні ОСОБА_11 міри покарання не в повній мірі враховано характер, суспільну небезпеку та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. ОСОБА_11 вчинив тяжкий злочин, в результаті чого загинула людина, молода дівчинка, якій було всього 14 років. Вона переходила дорогу у визначеному місці - по пішохідному переходу. 20 тисяч грн., які були перераховані в рахунок відшкодування нам моральної шкоди, були переховані його батьками, а не ним. Він до суду навіть не вибачився перед ними.
Тому вважають, що ОСОБА_11 заслуговує на більш сувору міру покарання, ніж 5 років позбавлення волі, тобто призначене судом покарання не в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, характеру та суспільній небезпеці.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_10 на підтримку своєї апеляційної скарги та обвинуваченого ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги свого захисника, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на підтримку своєї апеляційної скарги, представника потерпілих ОСОБА_14 на підтримку апеляційної скарги потерпілих, думку прокурора ОСОБА_6 про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданих апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника та потерпілих задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, спричинив смерть потерпілої ОСОБА_13 , відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України,апеляційним судомне переглядаються.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_11 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Твердження в апеляційних скаргах захисника та потерпілих про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_11 більш суворого покарання є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

Покарання винному призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання. Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_11 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно.

Із мотивувальної частини вироку видно,що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, щире каяття та визнання вини, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілим, які пом`якшують покарання. Правильно також враховано судом і психічний стан обвинуваченого, який попри наявні відхилення мав здатність повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину.

Судом не залишено поза увагою також і незнання ОСОБА_11 правил дорожнього руху, відсутність належних навичок керування транспортними засобами та наявність непоправних наслідків злочину - смерті неповнолітньої дівчини, у зв`язку з чим прийшов до вірного висновку про необхідність призначення реального основного покарання за скоєне у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_11 ст.75 КК України є неможливим та суперечить загальним засадам призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

На переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_11 не є надмірно м`яким або суворим, а тому колегія суддів не знаходить підстав для зміни або скасування вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок на вирок Чутівського районного суду Полтавської області від 30 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_11 - без змін.

У зв`язку з набранням вироком законної сили, взяти ОСОБА_11 під варту в залі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4