У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №347/1217/18
11 грудня 2018 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі колегії : головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю : секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000235 щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Богдан Рахівського району Закарпатської області, жительки АДРЕСА_1 , у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченогоп.2 ч.2 ст.115 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України.

Суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_9 вчинила за таких обставин :
28 березня 2018 року, у період часу між 00.00-01.00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , нанесла серію ударів молотком у життєво важливу ділянку тіла голову своїй малолітній дочці ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження внаслідок яких остання померла на місці.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 01.06.2018 року № 28,ОСОБА_9 спричинила потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із переломами кісток склепіння черепа, розміщення речовини головного мозку із крововиливами в м`які мозкові оболонки та речовину головного мозку та забійними ранами голови, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті.

ОСОБА_9 в судове засідання не викликалася, на підставі ч. 1 ст. 512 КПК України судом визнано можливим проводити розгляд клопотання без участі особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру.
Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив суд застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Захисник ОСОБА_6 , потерпілаОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_11 ОСОБА_8 підтримали клопотання про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Факт вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, підтверджується сукупністю досліджених та перевірених в ході судового розгляду доказів, зокрема :
- показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що її онука ОСОБА_10 проживала з матір`ю ОСОБА_9 та батьком ОСОБА_11 у АДРЕСА_1 . Станом на березень 2018 року син перебував на заробітках у Республіці Чехія. В ніч на 26.03.2018 року онука ОСОБА_12 ночувала у неї дома в с.Старий Косів. Оскільки дитина захворіла, мала температуру, 27.03.2018 року невістка забрала її додому для лікування. Вечором вона по телефону розмовляла з внучкою, яка розповідала, що почувається добре, однак школу не відвідувала через хворобу. Зранку наступного дня, тобто 28.03.2018 року, до неї додому прийшов працівник поліції й повідомив, що невістка ОСОБА_9 нанесла онуці ОСОБА_10 удари молотком в голову від яких остання померла;
- свідченнями ОСОБА_13 , який в судовому засідання ствердив, що близько 01 години ночі 28.03.2018 року до нього додому прийшла сусідка ОСОБА_9 та повідомила, що вона вбила свою малолітню дочку ОСОБА_10 . Не бажаючи самостійно йти до господарства ОСОБА_9 , він зателефонував до сусіда ОСОБА_14 . Разом зі своєю дружиною ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та його дружиною ОСОБА_16 , а також ОСОБА_9 , вони пішли до будинку останньої. В одній із кімнат будинку, на ліжку вони виявили тіло ОСОБА_10 , на голові якої були плями крові. У коридорі біля вхідних дверей вони бачили молоток. Оскільки тіло дитини було нерухоме, вони викликали швидку допомогу та працівників поліції;
- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що близько 01 години ночі 28.03.2018 року до нього зателефонував сусід ОСОБА_13 й попросив разом з ним піти до будинку сусідки ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона вбила свою малолітню дочку ОСОБА_10 . Він зі своєю дружиною, ОСОБА_13 з дружиною, а також ОСОБА_9 , пішли до будинку останньої, де виявили тіло ОСОБА_10 , голова якої була у крові. Після цього вони викликали швидку допомогу та працівників поліції;
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, яким засвідчується, що в ЄРДР внесено відомості про те, що 28 березня 2018 року, у період часу між 00.00-01.00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , нанесла серію ударів молотком у життєво важливу ділянку тіла голову своїй малолітній дочці ОСОБА_10 , спричинивши останній тілесні ушкодження внаслідок яких остання померла на місці (а.с.59);

- протоколом огляду місця події від 28.03.2018 року та фототаблицями до нього згідно з яким у будинку ОСОБА_9 , що на АДРЕСА_1 , на ліжку в кімнаті виявлено труп ОСОБА_10 , 2011 року народження. В ділянці голови виявлено тілесні ушкодження та сліди речовини бурого кольору. З місця події вилучено: молоток із нашаруванням речовини бурого кольору; мобільні телефони «Самсунг» та «Моторола»; речовину бурого кольору на ватному диску; вирізку із наволочки та простирадла зі слідами бурого кольору; частину дерев`яної тумби з пошкодженнями (а.с.63-81);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_10 та фототаблицями до нього, яким засвідчено проведення огляду трупа ОСОБА_10 та її одягу, а також зафіксовано наявність тілесних ушкоджень (а.с. 91-103);

- висновком судово-медичної експертизи від 01.06.2018 року № 28, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми із уламковими переломами кісток склепіння черепа, розміщенням речовини головного мозку із крововиливами в м`які мозкові оболонки та речовину головного мозку та забійними ранами голови, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до настання смерті (а.с.119-121);

- висновком медико-криміналістичної експертизи від 23.04.2018 року №84, згідно з яким на шматках шкіри лобної і лівої скроневої ділянок від трупа ОСОБА_10 виявлено по одній забійній рані, які утворились від ударів тупим предметом з плоскою обмеженою контактною поверхнею. На фрагменті кісток склепіння черепа виявлений багатоуламковий перелом, який міг утворитися від множинних ( не менше 5) ударів тупим предметом з обмеженою поверхнею (а.с. 126-135);

- висновком судово-цитологічної експертизи від 21.05.2018 року № 54 відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_10 належить до групи А (ІІ) із ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0; виявлена на молотку та ручці молотка кров могла походити від особи, якій властивий антиген А за системою АВ0, що не виключає можливості походження крові від потерпілої ОСОБА_10 (а.с.137-139);

- висновком судово-імунологічної експертизи від 08.05.2018 року № 239, яким підтверджено, що кров на вирізках з наволочки та простирадла, вилучених з місця події, може походити від особи (осіб) групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, що не виключає можливості належності крові як потерпілій ОСОБА_10 так і підозрюваній ОСОБА_9 (а.с.155-156);

- висновком судово-імунологічної експертизи від 18.06.2018 року № 321, згідно з яким в плямах на гольфі, трусах потерпілої ОСОБА_10 знайдена кров людини, що не виключає можливості належності крові як потерпілій ОСОБА_10 так і підозрюваній ОСОБА_9 (а.с.158-159);

Таким чином, суд, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що у кримінальному провадженні наявні всі дані, які вказують на те, що ОСОБА_9 вчинила суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, тобто умисного вбивства малолітньої дитини.
Однак, відповідно до висновоку судово-психіатричного експерта від 24.05.2018 року № 138 (а.с.161-166), ОСОБА_9 страждає і страждала у період часу, що відноситься до інкримінованих їй протиправних дій, параноїдальною шизофренією, що згідно МКХ-10 F20.0. На період часу, що відноситься до інкримінованого їй злочину, ОСОБА_9 перебувала в стані і перебуває на даний час, при якому не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у відділенні із суворим наглядом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.
Згідно зі ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК України ) - висновку судово-медичної експертизи.
Відповідно до ст. 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановленим Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність у стані неосудності.
Зважаючи на наведені обставини, а також враховуючи характер і тяжкість захворювання ОСОБА_9 , з урахуванням ступеня небезпечності для себе або інших осіб, що за станом свого психічного здоров`я вона потребує госпіталізації до психіатричного закладу, суд приходить до висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу із суворим наглядом, в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного, ст.ст. 92-94 КК України, керуючись ст.ст. 512, 513, 516, п.2 ч.1 ст.392, п.2 ч.2 ст.395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, до набрання ухвали законної сили залишити без змін.
Речові докази : молоток у картонній коробці, зрізи нігтьових пластин із рук ОСОБА_9 у паперових конвертах, зрізи нігтьових пластин із рук трупа ОСОБА_10 у паперових конвертах, марлеві тампони із змивами з рук ОСОБА_9 у паперових конвертах, марлеві тампони із змивами з рук трупа ОСОБА_10 , ватний диск із змивами речовини у паперовому конверті, вирізка із наволочки та вирізка із простирадла з речовиною бурого кольору у паперових конвертах, гольф та труси померлої ОСОБА_10 у поліетиленовому пакеті, кофта, батник, джинсові штани та кросівки ОСОБА_9 у поліетиленовому пакеті знищити.
На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий ОСОБА_1

судді ОСОБА_3

ОСОБА_2