ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/803/19 Справа № 192/2234/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
прокурор ОСОБА_7
розглянувши 22 лютого 2019 року у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в місті Дніпро матеріали за апеляційною скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою місцевого суду, було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 серпня 2015 року, мотивоване тим, що своє виправлення ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці, засуджений попередньо вже звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, при цьому лише сам факт того, що останній фактично відбув 3/4 призначеного покарання не може свідчити про його виправлення та наявність підстав для умовно-дострокового звільнення.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, засуджений звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить переглянути його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування зазначає, що він вже відбув 3/4 призначеного покарання, Зазначає, що він не працевлаштований за станом здоров`я та за за сумлінну поведінку та ставлення до праві та навчання, має 3 заохочення, що цілком доводить його виправлення. Також вказує на те, що відсутність порушень режиму утримання і дисциплінарних стягнень, як раз і говорить про те, що він своєю зразковою поведінкою довів своє виправлення.

Вислухавши засудженого який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст. 81 КК України).
За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання після фактичного відбуття певної частини строку покарання є правом, а не обов`язком суду.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 правильно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання його відношення до праці та дійшов до правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б в своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та відсутність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 почав відбувати покарання з моменту його попереднього ув`язнення 29 липня 2015 року та на даний час дійсно відбув 3/4 частини строку покарання.
При цьому, згідно характеристики на засудженого, ОСОБА_6 : за період перебування у слідчому ізоляторі характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допускав, заохочень або стягнень не мав; за період перебування у виправній колонії характеризується позитивно, на виробництві установи не працевлаштований за власним бажанням, порушень установленого порядку відбування покарання не допускає, має три заохочення, стягнень не має, бере участь в організації виховних заходів та реалізації програм диференційованого виховного впливу, а також у роботі самодіяльних організацій.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що засуджений хоча і має заохочення, проте вони не мають систематичного характеру, оскільки застосовувалися до засудженого тричі на рік а при вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення висновок суду повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання.

Посилання засудженого на те, що судом не враховано, він не працевлаштований за станом здоров`я та за за сумлінну поведінку та ставлення до праві та навчання, має 3 заохочення, що цілком доводить його виправлення, само по собі не можуть слугувати достатніми підставами для умовно - дострокового звільнення, оскільки вказані дані судом розглянуті з іншими даними про особу засудженого, які не свідчать про стабільність і послідовність позитивних змін в поведінці засудженого, та нетривалість цих позитивних змін в своїй сукупності не свідчать про доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Беручи до уваги ступінь, тяжкість вчинених засудженим злочинів, встановлених вище обставин, характеристик на засудженого, колегія суддів, вважає, що позитивна поведінка ОСОБА_8 нетривалий час не свідчить про виправлення останнього, а доводи викладені в апеляційній скарзі захисника не є достатньою правовою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого.
Суд першої інстанції належним чином, вмотивовано та обґрунтовано надав оцінку усім обставинам у їх сукупності і що сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, за весь час відбуття покарання поведінка засудженого була мінливою, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, що відповідає матеріалам справи і з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, судовий розгляд зазначених матеріалів кримінального провадження було здійснено та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.
Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 грудня 2018 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4