ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
скаржника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001488,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року в задоволенні скарги ОСОБА_7 на постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 21 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001488 від 16 листопада 2017 року було відмовлено.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що він погодився з висновком слідчого щодо відсутності в діях слідчого прокуратури ОСОБА_9 ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, оскільки в ході досудового розслідування не було встановлено жодного доказу, який би вказував на наявність будь-яких незаконних дій слідчого прокуратури ОСОБА_9 , зокрема даних, які б вказували на те, що своїми діями слідчий ОСОБА_9 спричинив наслідки у вигляді майнової шкоди ОСОБА_7 або будь яким іншим особам, у зв`язку із чим, постанова слідчого про закриття даного кримінального провадження є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята на підставі допустимих та належних доказів, які здобуті без будь-яких порушень чинного кримінального процесуального законодавства, що в свою чергу дозволяє покласти їх в основу постанови про закриття кримінального провадження.
Крім цього, слідчий суддя зазначив, що слідчим під час досудового розслідування було здійснено всі процесуальні та слідчі дії, проведення яких є можливим для об`єктивного, всебічного та неупередженого розслідування даного кримінального провадження, що дозволяє прийняти законне рішення за результатами проведеного досудового розслідування. При цьому, у своїй скарзі сам ОСОБА_7 , вказуючи про неповноту досудового розслідування, не зазначив які конкретно процесуальні або слідчі дії не було проведено слідчим у даному кримінальному провадженні, що вказує на безпідставність тверджень останнього щодо незаконності постанови про закриття кримінального провадження.

ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року, скасувати її та направити справу на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він в своїй скарзі до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська зазначав відносно заяви його захисників про кримінальне правопорушення від 25.04.2016 року, та про те, що слідчим по цій заяві не проведено жодної слідчої дії відповідно до КПК України.
Крім цього вказує, що звертався до прокуратури Дніпропетровської області в рамках кримінального провадження № 0001488 від 16.11.2017 року з клопотаннями на проведення слідчих дій відповідно до ст. 220 КПК України, і не отримав ніякої відповіді з прокуратури Дніпропетровської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1 в своїй ухвалі від 10.12.2018 року вказував, що знайомився з матеріалами кримінального провадження № 0001488 від 16.11.2017 року, але не зазначив, які саме слідчі дії були проведені слідчим в ОВС 1-го СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку скаржника ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляцію та просили її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Згідно ст.. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Законне - це таке, що спирається на закон, встановлене законом, відбувається відповідно до закону; легальне; має правову підставу; справедливе. Законністю рішення, ухваленого (постановленого) компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК, вважають його властивість, яка відображає правильне застосування судом кримінального процесуального законодавства під час всіх стадій кримінального провадження, а також правильне застосування кримінального, цивільного та інших матеріальних законодавств у розв`язанні питань, які виникають у цьому провадженні. Судове рішення може бути визнане законним, якщо воно ухвалене компетентним (повноважним, повноправним, повновладним) судом; всі слідчі (розшукові) гласні та негласні дії під час досудового розслідування, а також і всі судово-слідчі дії під час судового розгляду були проведені без порушення кримінального процесуального законодавства, прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, які брали в них участь; висновки суду, зазначені у рішеннях, грунтуються на їх правильному тлумаченні суддями.
Обгрунтоване - це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами. Обгрунтованим є судове рішення, ухвалене (постановлене) на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів. Унаслідок принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів судове рішення може бути обгрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обгрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.
Вмотивованість - це така правова властивість судового рішення, яка встановлює систему правових, фактичних, етичних мотивів, які судді застосовують в обгрунтуванні цих рішень під час кримінального провадження. Вмотивованість рішення передусім свідчить про переконання суду в достовірності зібраних та досліджених у судовому розгляді доказів, на яких грунтуються висновки суду стосовно всіх питань, які необхідно вирішити під час ухвалення (постановления) цього рішення. У фактичних, правових, логічних мотивах, які судді наводять у рішеннях, відображається особисте осмислення суддями сукупності доказів, їх оцінка, достовірності та достатності для прийняття рішення, особисте розуміння суддями застосування норм процесуального та матеріального права. Визначеність та точність мотивів судового рішення надає учасникам судового провадження можливість аргументовано оскаржувати у вищих судових інстанціях судові рішення, як ті, що не набрали, так і ті, що набрали законної сили. Підстава ухвалення (прийняття) певного рішення - це те головне, на чому базується, грунтується це рішення; те, чим воно пояснюється, виправдовується тощо. Належність мотивів та підстав ухвалення (постановления) судового рішення визначається їх придатністю для цієї процедури. Мотиви та підстави вважаються достатніми, коли в своїй сукупності дають можливість відображення в процесуальному документі передбачені законом необхідні обставини кримінального провадження на тому рівні знання про них, який необхідний для ухвалення (постановления) відповідного судового рішення.
Окрім законності та обгрунтованості, судові рішення повинні відповідати й іншим вимогам, до яких належать незмінність, вичерпність (повнота), визначеність, точність, зрозумілість. У межах дотримання законності, обгрунтованості та вмотивованості порушення цих вимог може виправити сам суд, який ухвалив (постановив) свої рішення.
Відповідно до ст. 372 КПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановления; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; 2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Під час розгляду даного виду скарг слідчі судді повинні враховувати положення ч. 2 ст. 9 КПК, яка встановлює, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови мають з`ясувати питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Правова природа цього виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді. Слідчі судді, перевіряючи доводи скаржників, повинні обґрунтовано надати оцінку не лише повноті вчинених під час досудового розслідування дій, а й правильності здійснення правової оцінки встановлених обставин під час досудового розслідування.
Таким чином, слідчий суддя місцевого суду, розглядаючи скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, повинен був перевірити дотримання слідчим вимог закону при прийнятті рішення, і постановити мотивовану ухвалу, але вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Колегію суддів встановлено, що слідчий суддя постановив 10 грудня 2018 року оскаржувану ухвалу з порушенням вказаних вимог закону, оскільки в ній не зазначено встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких слідчий суддя не взяв до уваги доводи скаржника і мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали. Як вбачається з журналу судового засідання, розгляд кримінального провадження було проведено без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд нібито досліджував матеріали кримінального провадження № 0001488, але в мотивувальній частині ухвали належним чином не зазначив, чому він вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам закону, та не навів ніяких доказів, чому він прийшов до такого висновку, що, в свою чергу, зумовило в даному випадку скасування оскаржуваної ухвали за результатами її перегляду в апеляційному порядку з підстав необгрунтованості та неналежної вмотивованості, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегії суддів не зрозуміло, на підставі яких доказів слідчим прийняте процесуальне рішення про закриття, оскільки, ним не в повній мірі проведено слідчі процесуальні дії для здійснення розслідування даної справи, а саме слідчим не вирішені в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, численні клопотання в порядку ст.. 220 КПК України, заявлені ОСОБА_7 як в частині проведення ряду слідчих дій, зазначених його захисниками у заявах про кримінальне правопорушення, так і в частині належного ознайомлення останнього з матеріалами кримінального провадження, при цьому у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили слідчому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності. Крім того, слідчим в порушення вимог п.2 ч.5 ст.110 КПК України, не зазначено мотиви прийняття постанови та їх обґрунтування.
Таким чином, колегія суддів вважає, що досудове розслідування було проведено неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо доказування, що слідчий суддя необґрунтовано залишив поза увагою.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу належить скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.
Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, постанова слідчого про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню на досудове розслідування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Поновити ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 21 листопада 2018 року про закриття кримінального провадження №0001488 від 16.11.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України - скасувати та направити матеріали кримінального провадження для здійснення досудового розслідування
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4