Житомирський апеляційний суд
Справа №277/1177/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.170 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю : прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19.12.2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме : стаціонарний наземний заправник скрапленого газу, який було вилучено під час огляду місця події 16.11.2018 року за межами смт. Яблунець Ємільчинського району Житомирської області.

Відмовляючи у задоволенні вищевказаного клопотання слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого є необґрунтованим та невмотивованим, а прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, як необхідної умови, передбаченої п.1 ч.3 ст.132 КПК України для вжиття заходів забезпечення кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу в якій ухвалу слідчого судді просить скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме : стаціонарний наземний заправник скрапленого газу, що належить ФОП ОСОБА_8 . Вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги, відповідь Управління Держпраці в Житомирській області про те, що ФОП ОСОБА_8 не отримувало від контролюючого органу дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки.

Заслухавши доповідача, прокурора про задоволення поданої апеляційної скарги, захисника та власника майна, які вважали ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП УГНП України в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 08.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна органом досудового розслідування встановлено, що в ході вивчення питання законності здійснення роздрібної торгівлі нафто та газопродуктами автогазозаправними станціями (пунктами) встановлено, що на території Ємільчинського району така діяльність здійснюється з порушенням правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою за відсутності відповідних дозволів, що створює загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.

Під час час проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів було встановлено, що на території Ємільчинського району торгівлю газопродуктами здійснює ФОП ОСОБА_8 за межами смт. Яблунець Ємільчинського району.

За даним фактом розпочато кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2018 року за №0000069 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.272 КК України.

16.11.2018 року у ході проведення ОМП території поблизу колишньої бази постачання хімпродуктів за межами смт Яблунець Ємільчинського району було виявлено та вилучено стаціонарний наземний заправник скрапленого газу, який складається із металевої ємності та заправної колонки.

16.11.2018 року постановою слідчого СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 вилучений стаціонарний наземний заправник скрапленого газу визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000069.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , слідчий суддя правильно встановив, що клопотання слідчого є необґрунтованим та невмотивованим, а прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, як необхідної умови, передбаченої п.1 ч.3 ст.132 КПК України для вжиття заходів забезпечення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч.ч.3-5 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо слідчий не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Диспозицією ч.1 ст.272 КК України передбачено кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого.

Отже, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є настання наслідків у виді створення загрози загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 12.06.2009 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва» як поняття "загроза загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків» (частина перша статті 272 КК) необхідно розуміти такі зміни у стані виробничих об`єктів, підприємств, унаслідок яких виникає реальна небезпека життю людей або реальна небезпека заподіяння (настання) шкоди вказаним у цих статтях благам. Тяжкість ймовірних наслідків визначається залежно від цінності благ, які поставлено під загрозу, кількості осіб, які можуть постраждати від небезпечних дій, розміру можливої матеріальної шкоди тощо.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних щодо настання таких наслідків. Слідчим в клопотанні взагалі не зазначено про наявність порушень Правил пожежної безпеки та безпеки виробництва, яким чином ці порушення створили реальну загрозу життю людей.

Тобто слідчим, всупереч вимогам ч.3 ст.132 КПК України, не доведено існування обґрунтованої підозри щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України, що унеможливлює застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Не довів існування такої підозри і прокурор під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді, в частині відмови в задоволенні клопотання слідчого СВ Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП України в Житомирській області ОСОБА_9 погодженого з прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, а саме : стаціонарний наземний заправник скрапленого газу, який було вилучено під час огляду від 16.11.2018 року за межами смт. Яблунець Ємільчинського району Житомирської області є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ємільчинського районного суду Житомирської області від 19.12.2018 року без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: