ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/433/19

26 березня 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

судді ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000757 від 18 грудня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села В.Любаша, Костопільського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою неодруженого, урядових нагород та пільг немаючого, не маючого судимості,-

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_3

у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.156 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 17 грудня 2018 року о 03 год. 30 хв. перебуваючи за місцем свого проживання в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, про те, що ОСОБА_5 , яка є подругою дочки співмешканки ОСОБА_3 ОСОБА_7 , і залишилася в ніч з 16 грудня 2018 року на 17 грудня 2018 року, ночувати у квартирі, де проживає ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , являється неповнолітньою особою, усвідомлюючи суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення, посягаючи на статеву недоторканість і нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток неповнолітньої, умисно вчинив щодо неї розпусні дії сексуального характеру, а саме підійшовши до дивану на якому спала ОСОБА_5 , зняв із себе та потерпілої штани та нижню білизну, оголивши свій та її статевий орган, почав торкатися статевим органом до тіла останньої та пестити руками її статевий орган, чим вчинив розбещення неповнолітньої.

Даній дії ОСОБА_3 , які виразились в вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, суд кваліфікує за ч. 1 ст. 156 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинувачені визнав повністю, підтвердив фактичні обставини справи.

Потерпіла ОСОБА_5 , показала, що в ніч з 16 на 17 грудня 2018 року залишилась ночувати в своєї подруги Лізи за адресою кв. АДРЕСА_2 , в квартирі також були мама подруги ОСОБА_7 вітчим ОСОБА_3 , та подружка на ім`я ОСОБА_8 . Близько 03 год.30 хв. вона, ОСОБА_5 прокинулась від того, що їй було дуже боляче в районі піхви, відкривши очі побачила, що біля неї стоїть обвинувачений , який був оголений по пояс і пхав свої пальці в її піхву. Перебуваючи в стані шоку вона, навіть не могла кричати та подати будь-якого звуку. Через декілька хвилин, а саме приблизно через 3 хвилини їй вдалося відштовхнути обвинуваченого від себе, штовхнувши останнього в сонячне сплетіння, в район грудей та ребер. Після цього вона пішла на кухню, де одягнулася та почала курити.

Суд, з`ясувавши думку прокурора, потерпілої та її законого представника, обвинуваченого щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню та порядок їх дослідження, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву в добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 , 17 грудня 2018 року о 03 год. 30 хв., своїми умисними діями, які виразились у вчиненні розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 156 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченного ОСОБА_3 судом не встановлено.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_3 , виду та розміру покарання, суд в якості обставин, які його пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відносить щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, а також приймає до уваги, що по місцю проживання характеризується посередньо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.65-67 КК України та роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24 10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 65 КК України суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості та становить суспільну небезпечність, яка полягає в тому, що він спричиняє шкоду нормальному моральному та фізичному становленню неповнолітніх, характеризується аморальність та цинічністю дій винної особи, особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, досудову доповідь, думку потерпілої, яка зазначила, що обвинувачений має понести суворе покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому рахує за необхідне обрати покарання з числа передбачених санкцією ч.1 ст.156 КК України у виді обмеження волі.

Цивільний позов відсутній.

Запобіжний захід відсутній.

Питання про долю речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374,376,395 КПК України, 75-76 КК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.156 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на одн рік і шесть місяців.

Скасувати арешт на обшивку з дивану на якому спала ОСОБА_5 , підодіяльник та наволочку, які фактично належать ОСОБА_7 та на труси та футболку, які фактично належать ОСОБА_3 , який накладений відповідно до ухвали слідчого судді Костопільського районного суду від 20 грудня 2018 року.

Речові докази по справі, а саме:

- підодіяльник рожево-коричневого кольору та наволочку жовтого кольору, які поміщено до спецупаковки «НПУ» №ЕХР0404912, обшивку з розкладного дивану, яку було поміщено до спецпакету «НПУ» №ЕХР0404913, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_7

- чоловічі труси темного кольору, футболку зеленого кольору на довгий рукав, які належать ОСОБА_3 , та які поміщено до упаковки «Національної поліції України Головне слідче управління» № INZ 3021902, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_3 ;

- жіночі труси білого кольору потерпілої ОСОБА_5 , які поміщено до спецпакету експертної служби МВС Україна № 1664706, після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_5 .

Вирок суду набирає законний сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

СуддяОСОБА_1