ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/862/19 Справа № 193/1699/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

про відмову в умовно-достроковому звільненні з місць позбавлення волі,

за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2018 року, відмовлено у поданні ДУ Софіївська виправна колонія №45 щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавленні волі.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те що, засуджений ОСОБА_5 має 24 стягнень з них 22 за час відбування покарання в Софіївській ВК 45, останнє накладено 27 серпня 2017 року. При цьому, суд вважає, що ці стягнення хоча і погашені в установленому законом порядку, але їх кількість і характер не вказують на виправлення засудженого. Разом з цим, суд зазначає, що отримане 30 липня 2018 року заохочення у вигляді подяки порівняно із загальним обсягом стягнень та їх характером не дає підстави вважати, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки своєю поведінкою та відношенням до праці він довів своє виправлення, так як останнє стягнення було 27 серпня 2017 року, та судом не враховано, що він є соціальним робітником.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання начальника Державної установи Софіївська виправна колонія № 45 щодо ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5 перебуває в Державній установі «Софіївська виправна колонія № 45» з 26 лютого 2015 року, та на час розгляду подання відбув 2/3 частини строку покарання, призначеного йому вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обасти від 08 грудня 2014 року, з урахуванням строку попереднього ув`язнення, зарахованого до нього на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2016 року.
За час відбування покарання ОСОБА_5 характеризується позитивно, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. За станом здоров`я є працездатним, залучається до робіт з благоустрою установи. При виконанні дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, шляхом листування та телефонних розмов, цінує цей зв`язок.
Судом також враховано, що засуджений має 24 стягнення з них 22 за час відбування покарання в Софіївській ВК 45, останнє накладено 27 серпня 2017 року та одне заохочення від 30 липня 2018 року.
Надаючи оцінку наведеним обставинам в сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів виходить й з того, що ОСОБА_5 неодноразово судимий, зокрема за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, та покарання, яке він наразі відбуває, призначено йому також за вчинення цього виду злочину.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Доводи ОСОБА_5 про неналежну оцінку судом його особи, суд розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив всі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи виконання покарань.
При цьому, колегія суддів зауважує, що наявність заохочень та відомості про належну поведінку ОСОБА_5 хоча і характеризують позитивно особу засудженого, однак з урахуванням інших встановлених судом обставин, зокрема щодо наявності судимостей на виправлення ОСОБА_5 не вказують.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її зміни або скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2018 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ Софіївська виправна колонія №45 ОСОБА_8 щодо засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4