Справа №591/184/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/724/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження №591/184/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Суми, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні, в якій він просить вирок суду скасувати у зв`язку з істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвали свій вирок, за яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст.121 КК України і призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та відповідно до ст.76 КК України покладено на нього певні обов`язки.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Фінансового управління Сумської районної державної адміністрації до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_9 в розмірі 4576,88 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_7 58 251,70 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, та 7500,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор зазначає, що судом не надано належної оцінки ставленню ОСОБА_7 до вчиненого діяння на наслідків, а саме, що він на стадії судового слідства вину визнав, проте щирого каяття від останнього не було, не було встановлено обставин, що пом`якшували б покарання ОСОБА_7 та, на його думку, суд безпідставно звільнив ОСОБА_7 від відбуття покарання з випробуванням, посилаючись на висновок органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, який носить рекомендаційний характер.

Згідно з вироком, 09 серпня 2017 року, близько 16 години, перебуваючи біля буд. АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 звернувся до ОСОБА_11 , яку попрохав покликати її чоловіка ОСОБА_7 . Вийшовши з будинку, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу шуму в ніч з 08 на 09 серпня 2017 року.

В подальшому, на ґрунті виниклого конфлікту, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_7 та наніс йому один удар правою рукою в область лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_7 впав на землю. Підвівшись із землі, ОСОБА_7 будучи обурений поведінкою ОСОБА_9 , зайшовши до свого будинку, взяв дерев`яну палицю та знову вийшов на подвір`я, але на його шляху став ОСОБА_12 , який забрав зазначену палицю. В свою чергу, ОСОБА_7 знову направився в бік свого місця мешкання та, перебуваючи біля порогу буд. АДРЕСА_2 , діючи умисно підняв із землі металеву арматуру та кинув в бік ніг ОСОБА_9 , який знаходився біля вхідних дверей будинку, в якому він мешкає, при цьому влучив у гомілку правої ноги, та таким чином спричинив ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, яка не підтримала вимоги апеляційної скарги, потерпілого, обвинуваченого та захисника, які вважали вирок суду законним та просили залишити його без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації дій ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом в порядку ст. 404 КПК України не перевіряється.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані вірно.

Таким чином, колегія суддів перевіряє вирок суду, що оскаржується, лише в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання через безпідставне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то вони не можуть уважатися обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вирішення місцевим судом питання про призначення ОСОБА_7 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України з достатньою повнотою врахував, і це знайшло своє відображення у вироку, ступінь тяжкості вчиненого злочину, що вчиненню такого злочину передував конфлікт, в ході якого поведінка потерпілого не була правильною, особу винного, який є раніше не судимою особою, за місцем проживання, роботи та пастором церкви, яку він відвідує, характеризується позитивно, на обліку в нарко та психоневрологічному диспансерах не перебуває, одружений та має на утриманні малолітню дитину, відшкодував спричинені потерпілому збитки, а також суд врахував думку органу пробації та думку потерпілого, і призначив ОСОБА_7 покарання за видом та розміром співмірне вчиненому діянню, а також правильно прийшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, застосувавши положення ст. 75 КК України та звільнивши останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, поклавши певні обов`язки передбачені ст.76 КК України.

На думку колегії суддів, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, у апеляційній скарзі не наведено.

Висновки суду першої інстанції, які знайшли своє належне мотивування у вироку, колегія суддів вважає правильними і обґрунтованими, оскільки визначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4