ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1622/18 Номер провадження 11-кп/814/552/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Т.З.
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження № 00000741 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

- 19.06.2008 Ленінським районним судом міста Полтави за ч.2 ст. 187 , ст.. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 03.08.2009 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.1 ст.121, ч.1 ст.70, 71 КК України, на 5 років 1 місяць позбавлення волі;

- 17.06.2013 ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави звільнений умовно-достроково від відбуття не відбутої частини строку покарання на 6 місяців 7 днів,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, з іспитовим строком 3 (три) роки, та покладено на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

У задоволенні позову прокурора про стягнення з обвинуваченого витрат на лікування потерпілого у сумі 323,54 грн. відмовлено, а позов про стягнення з обвинуваченого 6581,82 грн. задоволено.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково.

Як зазначено у вироку, 01.07.2018 в період часу з 18.00 години по 19.00 годину, на зупинці громадського транспорту «Стадіон», що по вулиці Василя Капніста м. Полтава, під час сварки виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин ОСОБА_7 діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання наніс один удар правою рукою зжатою в кулак в ліву скроневу кістку голови, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У результаті нанесеного удару ОСОБА_9 було спричинено, тілесні ушкодження у виді вдавленого багатоскалкового перелому лівої скроневої кістки; закритої черепно-мозкової травми; забою головного мозку легкого ступеню з формуванням геморагічного забою в ділянці скроневої долі зліва, з розвитком епісендрому, які утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могли бути пальці рук стиснуті в кулак чи будь-який інший предмет з подібною характеристикою, тобто не характерне для утворення при падінні, від однократної дії травмуючого фактору, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, що підтверджується висновком експерта №720 від 25.07.2018.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, прокурор у кримінальному провадженні Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 1ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без застосування положень ст. 75 КК України. Також просить провадження за позовом прокурора Полтавської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 323,54 грн. закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких та є умисним, спрямованим проти життя та здоров`я особи, конкретні обставини справи: місце та обставини вчиненого злочину- громадське місце та обтяжуючу обставину - рецидив злочинів, негативні та довготривалі наслідки для здоров`я потерпілого, лікування якого до кінця не завершене. Тому виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив вирок суду скасувати та постановити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_8 , які вважають вирок законним та обґрунтованим та просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, потерпілого та його представника адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд, першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин і у суду н е було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим, і в цій частині ніким не оспорюється.

Разом з тим, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання є незаконним та необґрунтованим.

Статтею 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, вважаючи, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, звільнив від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На думку колегії суддів, висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України є необгрутованим і належним чином у вироку не вмотивованим.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Судом першої інстанції, хоча і зазначено, але фактично не взято до уваги того, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який відповідно до вимог ст.12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, і є умисним, спрямованим проти життя та здоров`я особи.

Згідно ч.4 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як зазначено в ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню;

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання колегія суддів враховує тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який судимий за вчинення розбою та нанесення тяжких тілесних ушкоджень, не працюючого, його посередню характеристику.

Згідно ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів визнає його щире каяття.

Також враховано, що ОСОБА_7 частково відшкодував потерпілому витрати на стаціонарне лікування та моральну шкоду.

За змістом ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має не зняту або не погашену судимість за умисний злочин. Тому судом першої інстанції правильно визнано обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 - рецидив злочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений востаннє 03.08.2009 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.2 ст.185, ч.1 ст.121, ч.1 ст.70, 71 КК України, до позбавлення волі на 5 років 1 місяць; ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 17.06.2013 звільнений умовно-достроково від відбуття не відбутої частини строку покарання на 6 місяців 7 днів.

Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суд першої інстанції належним чином не врахував, що обвинувачений має не зняту та не погашену судимість за аналогічний злочин. Крім цього обвинуваченим відшкодовано тільки незначну частину заподіяної майнової та моральної шкоди.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст.ст.75, 76 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства не можливе, а покарання у виді позбавлення волі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Щодо доводів прокурора про безпідставну відмову у задоволенні цивільного позову в інтересах держави про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на 323,54 грн. колегія суддів зазначає наступне.

10 серпня 2018 року прокурором Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 в рамках даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 подано позовну заяву про стягнення з ОСОБА_7 на користь Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради вартості витрат на стаціонарне лікування потерплого ОСОБА_11 від вчиненого ним злочину в сумі 323,54 грн. (а.п. 29).

Проте дані витрати обвинуваченим ОСОБА_7 були відшкодовані до постановлення вироку місцевого суду, про що свідчить чеки в матеріалах справи.

Відповідно до норми ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий суд всупереч п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України відмовив в задоволенні вказаного вище цивільного позову прокурора, хоча повинен був закрити провадження в частині цивільного позову прокурора, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 повністю сплатив витрати на лікування, і на момент проголошення вироку місцевим судом предмет спору був відсутній.

З огляду на викладене, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, і закриттям провадження в частині цивільного позов прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 323,54 грн.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 необхідно залишити без змін.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413 колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в частині призначеного покарання, - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання рахувати з 2 квітня 2019 року.

Провадження за позовом прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в інтересах держави в особі Бюджетно-фінансового управління виконавчого комітету Полтавської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 323,54 грн. закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і на нього може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4