Справа № 761/5546/19
Провадження № 1-кс/761/4054/2019
У Х В А Л А
Іменем України
06 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю представника заявника ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши клопотання ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/15098/18, в межах кримінального провадження № 0009455 від 13.10.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває вищевказане клопотання.

Заявник обґрунтовує клопотання тим, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0009455 від 13.10.2018 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ст. 348 КК України.

30.10.2018 р. ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було виявлено під час огляду місця події, а саме автомобіль марки «Mercedes-Benz» модель S500L, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , 2005 року випуску, тип - ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, колір - Чорний, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 .

На думку заявника арешт на майно накладено необґрунтовано, а тому він просить слідчого суддю скасувати арешт з вказаного майна.

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Слідчий проти задоволення клопотання заперечив.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як встановлено з матеріалів клопотання, арешт на нерухоме майно накладено з метою збереження речового доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Доводи сторони заявника, що арешт накладено необгрунтовано, не знайшли свого підтвердження в доводах клопотання та пояснення заявника.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, який розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт не доведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і не надання доказів того, що відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є необґрунтованим.

Також слідчим суддею не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва, по справі № 754/15098/18, в межах кримінального провадження № 0009455 від 13.10.2018 року - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1