КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 20 листопада 2018 року апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1
в м. Києві, громадянки України, проживаючої за адресою

АДРЕСА_1

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 112; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 258; ч. 1 ст. 258-3; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участі: прокурорів захисника підозрюваної ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23 грудня 2018 року, без визначення розміру застави.
Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, виходив з того, що строк досудового розслідування кримінального провадження продовжено до шести місяців, 30 липня 2018 року стороною обвинувачення повідомлено про завершення досудового розслідування та виконання вимог ст. 290 КПК України і дані вимоги на момент розгляду клопотання не виконано, а у відповідності до ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 цього Кодексу, не включає у строки, передбачені цією статтею, тобто у строк досудового розслідування.
У зв`язку із зазначеним, слідчий суддя прийшов до висновку, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтування необхідності збереження застосованого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з таким рішення, захисники в інтересах підозрюваної подали апеляційні скарги, в якій, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, та звертаючи увагу на необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року та постановити нову ухвалу.
При цьому ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, а ОСОБА_11 просить поновити строк на оскарження та застосувати запобіжний захід до ОСОБА_7 не пов`язаний з триманням під вартою.
Щодо стоку апеляційного оскарження ОСОБА_6 зазначає, що копію ухвали він отримав лише 09 листопада 2018 року, а тому просить поновити строк на оскарження.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивовано, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм як національного законодавств, так і міжнародного.
Так, захисники зазначають, що слідчим суддею не було наведено мотивів неврахування доводів сторони захисту щодо необґрунтованості повідомлення про підозру, відхилення доводів щодо того, що необґрунтованість повідомлення про підозру вже була частково визнана іншим слідчим суддею під час розгляду попереднього клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , а також відхилення доводів щодо недопустимості доказів - матеріалів негласних слідчих розшукових дій, щодо ОСОБА_7 без згоди Верховної Ради України, що також було визнано раніше слідчим суддею.
Крім того, адвокат ОСОБА_5 вказує на те, що слідчим суддею не було визначено розмір застави ОСОБА_7 , при цьому підстав для не визначення не наведено, а також не визначено строк на який було продовжено запобіжний захід.
Крім того, автори апеляційних скарг звертають увагу на те, що стороною обвинувачення взагалі не надано достатнього обґрунтування ризику ухилення підозрюваної від суду або будь-яких інших ризиків з посиланням на конкретні докази його реального існування.
Наголошує захисник ОСОБА_5 і на тому, що в ході судового засідання ним долучено докази, які спростовують обґрунтованість підозри, зокрема оптичний диск із документом, у якому зафіксовано обставини, які вказують на суперечливість встановлених досудовим розслідуванням обставин та викладених в повідомлені про підозру, однак слідчий суддя відмовився досліджувати вказані докази.
Далі, в апеляційних скаргах зазначається про те, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_7 є народним депутатом і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує можливість реалізації нею повноважень народного депутата, про що вона неодноразово зверталася до слідчого та прокурорів у даному кримінальному провадженні. Також слідчим суддею не було враховано соціальних та сімейних зв`язків ОСОБА_7 , наявність у неї старої матері, родичів, які проживають в Україні.
Разом з тим, в своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 наголошує на тому, що органом досудового розслідування допущено грубі порушення норм КПК і КК України при кваліфікації дій ОСОБА_7 . Крім того, на думку захисника, ОСОБА_7 22 березня 2018 року в приміщенні Верховної Ради України була затримана незаконно, про що вказано і в оскаржуваній ухвалі.
Як вважає ОСОБА_6 , належну поведінку ОСОБА_7 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.
Також, автор апеляційної скарги звертає увагу на те, що 25 квітня 2018 року постановою заступника Генерального прокурора головного військового прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, що істотно суперечить вимоги ст. 294 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваної та її захисника, які підтримали апеляційні скарги і просили скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження застосування до підозрюваної запобіжного заходу, доводи кожного із прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної з апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 19 серпня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000245, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ст. 112, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 258-3 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.
Постановами Верховної Ради України від 22 березня 2018 року № 2364 - VІІІ, № 2365 - VІІІ та № 2366 VІІІ надано згоду на притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України ОСОБА_7 , а також її затримання та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Того ж дня, 22 березня 2018 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 112; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 258; ч. 1 ст. 258-3; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України. А саме: у змові про вчинення дій з метою насильницького повалення конституційного ладу та захоплення державної влади; у готуванні до вчинення таких дій за попередньою змовою групою осіб; у готуванні до посягання на життя Президента України, народних депутатів, Прем`єр-міністра та членів Кабінету міністрів України, керівників політичних партій, вчиненого у зв`язку з їх державною чи громадською діяльністю, за попередньою змовою групою осіб; у готуванні до терористичного акту, тобто застосування зброї, вчинення вибуху чи інших дій, які створювали небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків, вчинені з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, за попередньою змовою групою осіб, що призвели до загибелі людини; у сприянні діяльності терористичної організації; у носінні, зберіганні, придбанні і передачі вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, за попередньою змовою групою осіб.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 березня 2018 року щодо підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.
25 квітня 2018 року постановою заступника Генерального прокурора Головного військового прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців.
30 липня 2018 року матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_12 та ОСОБА_7 виділено з кримінального провадження № 0000245 в окреме провадження за № 0000237.
Того ж дня, в порядку ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000237.
19 жовтня 2018 року прокурор відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про продовження підозрюваній ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року зазначене клопотання було задоволено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на такий, що не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжений у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення в строки, встановлені статтею 219 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 112; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 258; ч. ст. 258-3; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься у клопотанні прокурора, а копії документів, які містять такі дані, надані до суду разом із клопотанням.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язують її з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана, могла вчинити дані правопорушення.

В даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваної ОСОБА_7 з вчиненими кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що ймовірна причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 109; ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 112; ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 258; ч. 1 ст. 258-3; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, підозра у яких їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

За таких обставин, викладені у апеляційних скаргах доводи щодо відсутності доказів обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності встановлених в ході проведення досудового розслідування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, та конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудної не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваної, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема, можливості незаконними засобами впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення нею зазначених злочинів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжувати вчиняти злочини проти основ Національної безпеки України.

Тому слідчий суддя обґрунтовано вказав, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтованість необхідності збереження застосованого запобіжного заходу, оскільки у провадженні необхідно у найкоротший строк прийняти процесуальне рішення згідно зі ст. 283 КПК України.

В сукупності із вищевикладеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя, в супереч доводам апеляційної скарги, врахував дані, які характеризують особу ОСОБА_7 , у тому числі її вік та стан здоров`я, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційних скарг захисників щодо недоведеності прокурором існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження у даному кримінальному провадженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід має забезпечити виконання підозрюваною ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні

Крім того, слідчий суддя, з урахуванням вимог ч. 5 ст. 176 КПК України, з огляду на те, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, обґрунтовано не визначив ОСОБА_7 інший запобіжний захід, окрім виключного, оскільки остання підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 109 та ч. 1 ст. 258 КК України, а тому доводи авторів апеляційних скарг в цій частині є безпідставними. З тих же підстав колегія суддів не приймає посилання захисника ОСОБА_5 на те, що слідчим суддею не було визначено розмір застави ОСОБА_7 , а також не знаходить за можливе і задовольнити заяви про взяття підозрюваної ОСОБА_7 на особисті поруки.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням слідчого судді місцевого суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів не виявлено.

Посилань захисника ОСОБА_5 в апеляційні скарзі на те, що слідчим суддею не було враховано долучені ним докази на спростування обґрунтованості підозри ОСОБА_7 , зокрема оптичний диск із документом, у якому зафіксовано обставини, які вказують на суперечливість встановлених досудовим розслідуванням обставин та викладених в повідомлені про підозру, колегія суддів вважає не переконливими, оскільки слідчий суддя врахував всі докази надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, при прийнятті рішення.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 є народним депутатом і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує можливість реалізації нею повноважень народного депутата, з огляду на положення ст. 409 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування рішення суду і до яких наведена підстава не належить.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 з приводу того, що органом досудового розслідування допущено грубі порушення норм КПК і КК України при кваліфікації дій ОСОБА_7 , то вони є передчасними, оскільки вказані обставини підлягають перевірці в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження по суті.
Безпідставними вважає колегія суддів і посилання захисника ОСОБА_6 на те, що ОСОБА_7 22 березня 2018 року в приміщенні Верховної Ради України була затримана незаконно, виходячи з наступного.
Так, як видно з повідомлення про підозру, ОСОБА_7 підозрюється, в тому числі і у готуванні до вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 109, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 28 ст. 112, ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 258 КК України.

Зі змісту ч. 1 ст. 14 КК України вбачається, що готуванням до злочину є підшукування або пристосування засобів чи знарядь, підшукування співучасників або змова на вчинення злочину, усунення перешкод, а також інше умисне створення умов для вчинення злочину. Обов`язковою ознакою готування до злочину є те, що ця стадія має місце тільки у разі припинення дій винного з причин, що не залежать від його волі. У зв`язку з тим, що стадія готування може бути досить віддаленою від закінчення злочину.Особа планує у майбутньому довести свій злочинний намір до логічного завершення - вчинити закінчений злочин і створює для цього належні умови. За наявності підстав дії можуть розглядатися як відповідні закінчені злочини (наприклад, незаконне придбання вогнепальної зброї). У разі припинення вказаних дій за власною волею суб`єкта має місце добровільна відмова при незакінченому злочині. Однак, матеріали провадження не містять жодних доказів про те, що підозрювана ОСОБА_7 добровільно відмовилася від вчинення правопорушень, в яких вона обґрунтовано підозрюється і не наведено таких доказів стороною захисту.

За таких обставин, колегія суддів переконана, що 22 березня 2018 року уповноважена службова особа мала право без ухвали слідчого судді затримати ОСОБА_7 , підозрювану у вчиненні злочинів, за які передбачені покарання у виді позбавлення волі, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що 25 квітня 2018 року постановою заступника Генерального прокурора головного військового прокурора строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, що істотно суперечить вимогам ст. 294 КПК України, - не знайшло свого підтвердження, з урахуванням того, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 3 ст. 258 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 32).

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисників, про які йдеться в поданих апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційної інстанції вважає не переконливими, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління з розслідування злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та продовжено підозрюваній ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23 грудня 2018 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити о 17 год. 40 хв. 26 листопада 2018 року.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/1285/2018 Категорія: ст.199 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1