ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/604/18 Справа № 203/4467/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю :
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003582 від 02 листопада 2017 рок, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою захисника останнього адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2018 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
03.08.2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік,
14.09.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
09.11.2015 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11січня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді одного року та шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2015 року, остаточно визначивши покарання у вигляді двох років та п`яти місяців позбавлення волі. Крім того, судом вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наступних обставин.
31.10.2017 року, приблизно о 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , знаходячись в магазині ТОВ «АТБ-Маркет», а саме: «Продукти-124», який розташований за адресою: м. Дніпро, пл. Вокзальна, 5, де реалізуючи злочинний умисел, спрямований на повторне, таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, намагався викрасти банку ікри «Ікра 130 г. Русский посол золотий запас Лососева Зерниста» у кількості 1 шт. та банку ікри «Ікра 100 г. Своя Лінія лососева зерниста з/б» у кількості 1 шт., на загальну вартість 310 грн. 76 коп., що належить ТОВ «АТБ-Маркет», та сховавши вищевказаний товар у зовнішній карман куртки, яка була одягнена на ньому, направився до касової зони, де проходячи касову зону магазину за вище перелічений товар не розрахувався. Таким чином, ОСОБА_8 , не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки на виході з магазину, за межами касової зони він був затриманий працівниками охорони ТОВ «АТБ-Маркет».

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення, та призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково у вигляді 1 місяця позбавлення волі приєднати невідбуте ОСОБА_8 покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 листопада 2015 року, остаточно призначивши останньому покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на те, що суд належним чином не оцінив обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. На переконання обвинуваченого, зазначені обставини поряд з іншими відомостями, які характеризують особу обвинуваченого, вказують на те, що виправлення останнього можливе в разі призначення більш м`якого покарання. Захисник зауважує, що ОСОБА_8 за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, добровільно відшкодував збиток, завірив суд, що більше не вчинятиме злочинів. Окрім того, представник потерпілого у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну сторону сторони захисту та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення даної апеляційної скарги та просила вирок залишити без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як вбачається з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно вимог ст. ст.50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, вчинений повторно, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив нове кримінальне правопорушення, не працює, характеризується посередньо, не одружений, щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину та рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням на підставі ст.. 71 КК України невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2015 року, саме з реальним його відбуттям.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, та вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину, дані по особу ОСОБА_8 , та призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для пом`якшення його підзахисному покарання, колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом оцінено всі докази по справі у їх сукупності та у вироку обґрунтовано зазначено всі мотиви прийнятого ним рішення.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування або зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4