справа № 489/3545/18
кримінальне провадження
№1-кп/489/541/18
УХВАЛА
Іменем України

27 грудня 2018 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження на підставі обвинувального акта відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

встановив:
Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурор вказав, що судовий розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою об`єктивно не представляється можливим закінчити, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, який було враховано судом під час продовження запобіжного заходу обвинуваченому не зменшився та продовжує має місце. Також, наявні ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків, які були допитані в ході досудового розслідування. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком понад 10 років з конфіскацією майна. Інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення багатоепізодні, вчинені з невеликим проміжком у часі. Обвинувачений перебуваючи на свободі працевлаштованим не був та постійного джерела доходів не мав, є раніше судимим. У зв`язку із цим, прокурор вважає, що у разі обрання ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, останній може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а тому відсутні підстави для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.
Обвинувачений та захисники проти задоволення клопотання прокурора заперечували через недоведеність ризиків та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, наявність сумніву відносно взагалі вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та з посиланням на тривалість знаходження його під вартою просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту
Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов висновку, що підстави для збереження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Залишається ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 іншого кримінального правопорушення, тобто дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Підтвердженням цьому є те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, раніше судимий, не працює та не має постійного джерела доходів. Крім того, до спливу строку запобіжного заходу не можливо закінчити судовий розгляд.
За таких обставин, є доведеним наявність вказаного ризику і те, що йому неможливо запобігти при вжитті більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, а тому є необхідність у збереженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням нового строку, що не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Щодо ризиків переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, суд вважає недоведеними, оскільки прокурором не доведено обставин їх існування на час судового розгляду. Крім того, оцінка існуванню даних ризиків надана судом раніше.
Доводи захисту про необґрунтованість обвинувачення не підлягають розгляду, оскільки відповідно до вимог ст. 17 КПК України питання обґрунтованості обвинувачення вирішується лише вироком суду. Інші доводи захисника, зокрема обрання обвинуваченому цілодобового домашнього арешту, з огляду на наведе вище, також не надає суду достатніх підстав для відмовив в задоволенні клопотання прокурора.
За наведеного вище, клопотання захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 24 лютого 2019 року (включно).
У задоволенні клопотання сторони захисту про застосування більш м`якого запобіжного заходу відмовити.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити до Державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3