Провадження № 1-кс/537/937/2019
Справа № 537/2120/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2019 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за №0001912,
в с т а н о в и в :
15.05.2019 року слідчий СВ ВП № 1 Кременчуьцкого ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , в якому просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (далі квартира), власником якої є ОСОБА_7 , з метою забезпечення спеціальної конфіскації та збереження речових доказів в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за №0001912.
В обґрунтування клопотання зазначено, що в жовтні 2018 року ОСОБА_5 звернулася до правоохоронних органів із повідомленням про злочин за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України, по факту використання ОСОБА_8 завідомо підробленого документу, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року у справі №2-95/1998 про визнання права власності на належну їй квартиру за ОСОБА_8 . За твердженнями ОСОБА_5 розгляду даної справи не було, участі в справі вона не приймала, хоча в підробленому рішенні зазначено, що вона визнала позов, тобто фактично позбавила себе та своїх неповнолітніх дітей єдиного місця проживання. ОСОБА_5 стверджувала, що дізналася про справу лише в 2018 році, коли вирішувалися спори щодо цієї квартири в порядку цивільного судочинства, та до неї з вимогою про виселення звернулася новий власник квартири ОСОБА_7 , яка набула право власності на підставі договору дарування від ОСОБА_8 . Таким чином, на думку ОСОБА_5 , внаслідок використання завідомо підробленого документа (судового рішення) ОСОБА_8 кримінально-протиправним шляхом заволоділа частиною квартири, належною ОСОБА_5 та її дитині.
03.10.2018 року на підставі заяви ОСОБА_5 було внесено відомості в ЄРДР за № 0001912 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КПК України, по факту використання ОСОБА_8 підробленого документу, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року по справі №2-95/1998.
Слідчий в клопотанні зазначив, що квартира є речовим доказом в кримінальному провадженні.
За таких обставин з метою забезпечення спеціальної конфіскації та збереження речових доказів, слідчий звернувся до суду з клопотанням, в якому просив накласти арешт на квартиру.
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, просив його задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого про арешт майна. Просив накласти арешт на квартиру також для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Представник потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 просив задовольнити клопотання про арешт майна з підстав забезпечення збереження речових доказів. Зазначив, що внаслідок використання підробленого документу, рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.01.1998 року, ОСОБА_8 заволоділа частиною квартири, що належала ОСОБА_5 та її дитині. На теперішній час цивільні спори між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 щодо цієї квартири вирішуються в суді. Під час вирішення одного з цивільних спорів щодо цієї квартири ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.10.2018 року було накладено арешт з метою забезпечення позову. В судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_8 , тому вона була обізнана про таке судове рішення. Незважаючи на наведене, 04.10.2018 року ОСОБА_8 відчужила спірну квартиру шляхом дарування іншій своїй доньці ОСОБА_7 . На даний час накладений арешт на квартиру може бути знятий, оскільки рішенням суду відмовлено в задоволені позову ОСОБА_5 з підстав спливу строку давності звернення до суду за захистом. Таким чином може бути втрачено речовий доказ, яким є майно, набуте кримінально-протиправним шляхом.
Власник майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не з`явилися в судове засідання, хоча повідомлялися про місце і час розгляду клопотання.
В ч.1 ст.172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя задовольнив клопотання представника потерпілої, яке підтримали слідчий та прокурор, про проведення розгляду справи без участі власника майна ОСОБА_7 на підставі положень ч.1, ч.2 ст.172 ЦПК України.
Розглянувши клопотання, дослідивши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено, що СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за №0001912 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та проводиться досудове розслідування кримінального провадження по факту, що ОСОБА_8 використовує підроблений документ, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року по справі №2-95/1998. (а.с. 4).
В межах кримінального провадження підозра не пред`являлася.
На підтвердження даного факту подано заяву ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 28.09.2018 року, та протокол допиту потерпілої ОСОБА_5 від 17.10.2018 року, в яких остання стверджувала про використання ОСОБА_8 підробленого документи, а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року, внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_8 набула право власності на належну ОСОБА_5 та її дитині частину квартири. (а.с.5-10).
ОСОБА_8 набула право власності на спірну квартиру на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.01.1998 року у справі №2-95/1998, яке зберігається в архіві суду.
Згідно з Актуальною інформацією про державну реєстрацію обтяжень, станом на 23.04.2019 року на спірну квартиру накладено арешт ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.10.2018 року у справі №537/1929/18, дата та час державної реєстрації 16.10.2018 року.
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.04.2019 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_7 , підстава виникнення права власності договір дарування, посвідчений 04.10.2018 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_9 .
В ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Зі змісту ст. 64-2 КПК України вбачається, що для забезпечення збереження речових доказів, якими є цінності, не належні підозрюваному чи обвинуваченому, до слідчого судді може звернутися з клопотанням про арешт майна лише прокурор.
В порушення положень ст. 64-2 КПК України до суду з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий.
В ч.3-5 ст.132 КПК України встановлено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Проаналізувавши подані слідчим та прокурором матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив, що з моменту початку досудового розслідування 03.10.2018 року, тобто майже за 7 місяців, на обґрунтування підозри щодо вчинення злочину, за ознаками, передбаченими ч.4 ст.358 КК України, по факту використання підробленого документу ОСОБА_8 , а саме рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.01.1998 року, було зібрано лише такі докази, як заява ОСОБА_5 про вчинення злочину та протокол її допиту в якості потерпілої, а також взято з архіву суду копію рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.01.1998 року. Жодній особі не пред`являлася підозра у вчиненні злочину. Інших слідчих дій не проведено.
З огляду на наведене, слідчий суддя вважає, що на час розгляду клопотання про арешт майна третьої особи, передчасно вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається в тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів. (п.1 ч.2 ст.170 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
В ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи склад злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, для визначення чи є спірна квартира речовим доказом слід зазначити наступне.
Об`єктом злочину є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.
Предметом злочину є: 1) посвідчення або інший документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією незалежно від форми власності, громадянином-підприємцем, приватним: нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2) печатки, штампи, бланки підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, інші офіційні печатки, штампи, бланки.
Об`єктивна сторона злочину виражається у використанні завідомо підробленого документа, яке може бути вчинене одним із двох способів: 1) пред`явлення документа; 2) подання документа.
При пред`явленні документа суб`єкт, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб. При цьому підроблений документ залишається у володінні винного. Подання документа також передбачає, що певне коло осіб ознайомлюється із змістом підробленого документа. Але підробка не залишається у винного, а передається уповноваженим особам для посвідчення тих чи інших фактів з метою отримання прав або звільнення від обов`язків. Використання завідомо підробленого документа є закінченим злочином з моменту, коли документ пред`явлено або подано винним незалежно від того, чи вдалося йому досягти поставленої мети.
З огляду на склад злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за яким проводиться досудове розслідування, квартира не є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не могла зберегти на собі його сліди та не може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі не була предметом, об`єктом кримінально протиправних дій.
За відомостями витягу з ЄРДР, поданому слідчому судді, не проводиться досудове розслідування за ознаками злочину, передбаченого ст.190 чи ст.192 КК України, а тому слідчий суддя не вбачає підстав в межах даного кримінального провадження вважати квартиру річчю, набутою кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, слідчий суддя не вважає підстав накладати арешт на квартиру, належну третій осіб, оскільки відсутні підстави вважати її речовим доказом злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.
Таким чином слідчий та прокурор не довели, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, чи може бути виконане завдання забезпечення збереження речових доказів, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.
Хоча в клопотанні слідчий просив накласти арешт на квартиру з метою забезпечення спеціальної конфіскації, проте зі змісту ч.1 ст.96-1 КК України вбачається, що за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 цього Кодексу, спеціальна конфіскація не застосовується.
Хоча в судовому засіданні прокурор просила накласти арешт на квартиру третьої особи ОСОБА_7 на підставі п.4 ч.2 ст.170 КПК України для забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину. Проте відповідно до ч.6 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.4 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
З огляду на наведене, слідчий суддя вважає такими, що суперечать положенням Закону зазначені слідчим та прокурором підстави накладення арешту на майно третьої особи ОСОБА_7 для забезпечення застосування спеціальної конфіскації чи відшкодування шкоди, спричиненої злочином.
В ч.2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна.
Враховуючи вищевикладене, слідчий та прокурор не довели наявність обставин, передбачених ч.3 ст.132, ч.2 ст.170 КК України для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а тому слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2018 року за №0001912 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, по заяві ОСОБА_5 .
Копію ухвали направити у ВП № 1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області, Кременчуцьку місцеву прокуратуру Полтавської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Слідчий суддя Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1