Дата документу 05.11.2018 Справа № 314/1455/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/1455/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/388/18 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянула 5 листопада 2018 року у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя. Громадянина України, який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.01.2014 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 16.12.2013 року та остаточно до відбуття 6 років 1 місяць позбавлення волі.

Встановлені ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 червня 2018 року обставини:
До Вільнянського районного суду від державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» надійшло клопотання погоджене з спостережною комісією при Вільнянській районній державній адміністрації Запорізької області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , згідно якого засуджений з 15.11.2014 року перебуває на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні при державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)».
Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд не знайшов підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 .
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_7 довів своє виправлення, оскільки протягом 2016 2018 років не працював, що свідчить про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою суду, просить апеляційний суд переглянути справу. Зазначає, що за станом здоров`я працює на не офіціальній посаді «днювальний відділення № 3», він не може працювати з іншими засудженими, оскільки у нього туберкульозне захворювання. Просить суд зарахувати фактор ступеню його хвороби, яка не дає йому змоги офіційно працювати, а також те, що він має вісім заохочень за період з 2014 р. по 2018 р. та лише 2 стягнення за що кається.

Враховуючи, що засуджений належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням відсутності клопотання останнього про особисту участь у судовому засіданні, апеляційний суд у відповідності до ст. ст. 401, 405 КПК України, проводить апеляційний розгляд за відсутності засудженого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Заслухавши доповідача, прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, зазначивши про наявність стягнень у засудженого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 засуджений вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 28.01.2014 року за ч.1 ст. 263, ч.2 ст.307 КК України до 6 років позбавлення волі, та на підставі ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 16.12.2013 року, остаточно визначивши покарання у виді 6 років 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засудженого ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» характеризується наступним чином за порушення вимог режиму відбування покарання мав 2 стягнення, які зняті та погашені в установленому законом порядку. Має 8 заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Разом з тим, на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку із хворобою на туберкульоз. Залучається до праці днювальним у гуртожитку для засуджених, які хворіють на туберкульоз. До праці ставиться сумлінно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, ніколи їм не суперечить. Вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно, виконує їх з відповідальністю. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться сумлінно та ініціативно. Вимог пожежної безпеки і безпеки праці, не порушує.

За наданими з установи відбуття покарання характеристиками та довідками, ОСОБА_7 загалом позитивно характеризується..

Проте, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установі до дисциплінарної відповідальності притягався, хоча вони в установленому порядку зняті та погашені (а.п. 7).

Виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення засуджений має заохочення, але в період відбування покарання піддавався і стягненням (а.п. 7).

Тобто, дані про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому судова колегія приймає до уваги, що засуджений ОСОБА_7 неодноразово судимий, відбував покарання реально, проте на шлях виправлення не став та знову продовжив свою злочину діяльність, що у сукупності із поведінкою останнього під час відбуття покарання за останнім вироком, наявності притягнення до дисциплінарної відповідальності свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Стосовно доводів апелянта щодо наявності у нього туберкульозне захворювання, та з урахуванням відсутності в матеріалах провадження протипоказань щодо працевлаштування останнього, то вони не можуть спростовувати висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого з огляду і на сукупність інших наведених вище обставин.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких засуджений просить задовольнити його клопотання не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином обґрунтований, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 і слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 5 червня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4