Дата документу 11.03.2019
Справа № 501/723/19
У Х В А Л А
11 березня 2019 року слідчий суддя Іллічівського міського суду Одеської області ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
До слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області надійшло вказане вище клопотання.
05 березня 2019 року, під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення офісу №90-Н, було виявлено та вилучено наступний предмет: предмет, схожий на викрутку.
У зв`язку з тим, що вилучене майно є доказом по кримінальному провадженню, є підстави, на думку особи, яка звернулася із клопотанням, на арешт вилученого майна.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання.
Слідчій суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
05 березня 2019 року, під час проведення огляду місця події за адресою: Одеська область, м.Чорноморськ, вул.Радісна, 21-а, приміщення офісу №90-Н, було виявлено та вилучено наступний предмет: предмет, схожий на викрутку.
Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В частині другій статті 170 зазначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається за участю підозрюваного, обвинуваченого або іншого власника майна.
Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження,а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Тобто, дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження є безумовною вимогою до осіб, які здійснюють кримінальне провадження.
Однак в клопотанні про арешт майна, яке надійшло до слідчого судді, власник майна не зазначений, що позбавляє можливості слідчого суддю дотриматися вимог Закону щодо охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та викликати власника майна до суду для участі в розгляді клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Слідчий суддя вважає, що особа, що подала клопотання про арешт майна, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а саме - можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, як цього вимагає ч.1 ст.173 КПК України.
Так, клопотання про арешт майна не містить посилання на обставини, які свідчать про існування зазначених ризиків, а саме щодо можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, та на докази, які це підтверджують.
Слідчий суддя вважає, що вилучене під час огляду місця події 06 березня 2019 року майно, а саме предмету, схожого на викрутку, через відсутність особи, яка має право на це майно, не вимагають накладення обмежень щодо його відчуження, розпорядження та/або користування.
Крім того, в клопотанні про арешт майна взагалі не зазначена не зазначена конкретна форма арешту, яка, як на думку особи, яка подала клопотання, відповідає його завданню та визначена частиною 1 статті 170 КПК України, як то: позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
В частині 1 статті 22 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Згідно ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.
Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частина 1 статті 26 КПК України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.
Таким чином, діючим кримінальним процесуальним законодавством передбачена самостійність сторін щодо визначення своєї правової позиції, в тому числі і щодо визначення підстав, мети та форми арешту майна.
Всупереч зазначеним вимогам Закону в клопотанні про арешт майна не міститься вимоги щодо конкретної форми цього арешту.
Тобто, по суті, сторона кримінального провадження, перекладає на суд покладений на неї обов`язок щодо самостійного обстоювання свої правової позиції.
За таких обставин в арешті зазначеного майна слід відмовити.
Керуючись ст.ст.110, 131-132, 172-173 КПК України,
П О С Т А Н О В И В :
Копії ухвали надіслати (вручити) прокурору, слідчому, іншим зацікавленим особам.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя