Справа № 639/7266/15-к
Провадження №1-КП/639/22/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по об*єднаним кримінальним провадженням зареєстрованим у ЄРДР за №0001309 від 15 травня 2015 року, №0001627 від 18 червня 2015 року, №0000259 від 31 липня 2015 року, №0001221 від 08 квітня 2016 року, №0001591 від 19 червня 2017 року, №0001603 від 05 серпня 2017 року, №0002585 від 18 жовтня 2017 року, №0000720 від 21 березня 2018 року та №0000720 від 17 лютого 2018 року у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 361, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Харкова не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.190, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України,-

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, не одруженого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 361 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за об*єднаними вищевказаними кримінальними провадженнями відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст.331 КПК України заявлено клопотання про продовження дії відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на те, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу, не зменшились і не зникли, у зв`язку з чим не має підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого.
Прокурор ОСОБА_4 вважала доцільним продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 заявила клопотання, яке підтримав обвинувачений ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем якого характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бабусю інваліда 2 групи, страждає хронічним захворюванням, діагноз встановлено при обстеженні 12.04.2019 року, про що зазначено в ухвалі слідчого судді Жовтневого районого суду м. Харкова від 15.04.2019 року.
Захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 та просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Заслухавши думку сторін, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку потерпілих, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.
Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана суддею 18.04.2018 року та продовжена судом до 14.05.2019 року.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 361, ч.2 ст.15, ч.2 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, за які кримінальним законом визначено покарання до 6 років позбавлення волі.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та мешкання: АДРЕСА_1 , має захворювання, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, малолітноьї дитини, хронічного захворювання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання потерпілих, суд вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою на 60 днів відмовити.
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на більш м`який, а саме домашній арешт - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Люботинському ВП Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1