Номер провадження: 11-кп/813/573/19
Номер справи місцевого суду: 495/7938/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000467, внесеному до ЄРДР 23.02.2017 року, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 398 КК України.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду м. Одеси від 11.12.2018 року вказаний обвинувальний акт повернутий прокурору для усунення недоліків. Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки:

-в обвинувальному акті відсутнє викладення всіх обставин кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину суперечать його остаточній кваліфікації;

-при викладенні фактичних обставин, формулюванні обвинувачення взагалі не зазначено умисел злочину, мотив, механізм нанесення тілесних ушкоджень;

-правова кваліфікація дій обвинуваченої не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення;

-обвинуваченій висунуто неконкретне обвинувачення, чим порушено її право на захист.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною в зв`язку з істотними порушеннями судом вимог КПК України, просить її скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду є необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Прокурор вказує, що суд схилився до сторони захисту та допустив прямі порушення принципів змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів та диспозитивності.

Заперечення на апеляційну скаргу та зміст їх вимог.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора подала на неї заперечення, в яких просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, районний суд, діючи в межах повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, постановив ухвалу про повернення обвинувального акту з дотриманням норм процесуального права та з урахуванням загальних засад кримінального провадження.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України, передбачені вимоги яким повинен відповідати обвинувальний акт та можливість повернення його прокурору у разі його невідповідності вимогам передбачених цією статтею.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншими відомостями, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п. п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З обвинувального акту вбачається, що він не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального Закону.

Так, обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не містить конкретного викладення ознак складу інкримінованого обвинуваченій злочину, зокрема його об`єктивної та суб`єктивної сторін, в ньому не вказано умисел, мотив вчинення злочину, не зазначено механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Вищевикладені обставини свідчать про неконкретність обвинувачення, що в подальшому унеможливить судовий розгляд кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення та прийняття законного і обґрунтованого рішення, а також порушить право обвинуваченої на захист, оскільки обсяг висунутого обвинувачення є незрозумілим для неї.

Апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про те, що правова кваліфікація дій обвинуваченої не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення та формулюванню обвинувачення.

Згідно обвинувального акту дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані як умисне заподіяння захиснику легких тілесних ушкоджень у зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, однак, при викладенні формулювання обвинувачення зазначено, що обвинуваченою заподіяно представнику потерпілого легкі тілесні ушкодження в зв`язку з діяльністю, пов`язаною з наданням правової допомоги, що в дійсності, враховуючи диспозицію ч. 2 ст. 398 КК України, згідно якої об`єктом даного злочину може бути і захисник і представник особи, позбавляє суд розуміння вчинення якого злочину інкримінується обвинуваченій, є порушенням вимогам КПК України, а також прав обвинуваченої на захист.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, в зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 291, 404, 405, 407, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000467, внесеному до ЄРДР 23.02.2017 року, щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 398 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4