Справа № 631/702/18
Провадження № 1-кп/615/121/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000197 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, з повною середньою освітою, не одруженої, що офіційно не працює, не судима, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.07.2018 року кримінальне провадження № 0000197 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України направлено для розгляду до Валківського районного суду Харківської області через неможливість утворити склад суду для здійснення розгляду даного кримінального провадження у Нововодолазькому районному суді Харківської області.

Починаючи з 20.07.2018 року судовий розгляд кримінального провадження, не дивлячись на прийняті судом заходи, неодноразово відкладався через неявку обвинуваченої і потерпілої, які належним чином буди повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

10.05.2019 року обвинувачена заявила клопотання з проханням направити до Харківського апеляційного суду подання про направлення кримінального провадження відносно неї для розгляду до Нововодолазького районного суду Харківської області.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена підтримала клопотання, посилаючись на відсутність грошових коштів на поїздки до суду м. Валки та прямого транспортного сполучення.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Захисник і потерпіла в підготовче судове засідання не з`явилися, причину суду не повідомили.

Заслухавши думку прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Ч.1 ст.32 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснює суд у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення.

Як встановлює ст.34 КПК України до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення його оперативності та ефективності може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків.

Стаття 6 § 1 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини передбачає, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Практика Європейського суду щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 § 1, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).
Відповідно до ч.2 ст.34 КПК України питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Згідно ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Направити до Харківського апеляційного суду подання про направлення кримінального провадження № 0000197 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, для розгляду до Нововодолазького районного суду Харківської області.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1