ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/819/19 Справа № 185/9603/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського Апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
його захисника ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за № 0002086 за апеляційною скаргою прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2018 року щодо ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА :
цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фергана, Узбекістан, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, працюючого ШУ «Павлоградське» прохідником на дільниці ПР-3, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого
визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання:
-за ч. 1 ст. 125 КК України у виді шістдесяти годин громадських робіт;
-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді шести місяців арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді арешту строком - шість місяців.
На підставі пункту «в» ст. 1, ст. 10, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_9 звільнено від призначеного покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 до набрання вироком чинності не обирався.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_13 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відповідно 10511 грн. 93 коп. та - 15000 грн.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_14 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10000 грн.
Вказаними вироком ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він 09 червня 2017 року приблизно о 19 год. 55 хвил., перебуваючи за місцем свого мешкання, побачив у дворі буд. АДРЕСА_2 потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які стояли біля пісочниці, де гралися діти.
За повідомленням дружини ОСОБА_9 потерпілі виказували в їх бік непристойні жести.
Реагуючи на дане повідомлення, керуючись наявними стійкими неприязними відносинами до вказаних осіб, ОСОБА_9 приблизно о 20 год. вийшов із дома та підійшов до потерпілої ОСОБА_13 . З метою спричинення останній тілесних ушкоджень, наніс останній удар кулаком в голову ліворуч, від якого та впала на бетонний парапет пісочниці. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, схопив її за волосся, і продовжив наносити удари кулаком в голову, обличчя потерпілої.
В цей же час, потерпіла ОСОБА_14 , почала утримувати ОСОБА_9 за руку та вимагати припинити свої дії.
Останній, не реагуючи на зауваження, відштовхнув її від себе, в результаті ОСОБА_14 впала на землю.
ОСОБА_9 не бажаючи припинити свої дії, схопив пластикове відро, і використовуючи його в якості знаряддя злочину наніс ним не менше шести ударів по голові ОСОБА_14 .
Побачивши, що до нього приближається чоловік потерпілої, припинив свої дії і направився до буд. АДРЕСА_3 .
В результаті вказаних злочинних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_13 спричинено закриту черепно-мозкову травму з вираженим астеноневротичним синдромом, пара орбітальних гематом, гематом лобної області, лівої та правої щічних областей, у волосистій частині голови у потиличній області та посттравматичної церквітораколгії з помірним больовим, мязево-тонічним синдромами, антилистезу другого шийного хребця, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день).
Потерпілій ОСОБА_14 злочинними діями ОСОБА_9 спричинено гематоми лівого променевого зап`ясного та лівого ліктьового суглобів, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:
обвинувачений ОСОБА_9 , не погоджуючись з вказаним вироком, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, доведеність своєї винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації своїх дій, просить його в частині призначеної суми відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати і призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
На його думку, суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов ОСОБА_13 в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, залишив поза увагою, те що її позовна заява від 22 червня 2018 року подана вже від час судового розгляду, а не до його початку, що є суттєвим порушенням вимог ст. ст. 128,129 КПК України.
Вважає, що судом не прийнято до уваги порушення вимог ч. 4 ст. 128 КПК України щодо форми і змісту позовних заяв ОСОБА_13 від 17 січня 2018 року та 22 червня 2018 року та ОСОБА_14 від 17.01.2018 року, встановленими до позовів, які подаються у поряду цивільного судочинства (ст.ст. 175-177 ЦПК України) та є такими, що не підлягають розгляду судом у кримінальному провадженні і повинні були залишені без руху та поверненні позивачу для усунення недоліків позовної заяви (ст. 185 ЦПК України).
Долучені до позовних заяв ОСОБА_13 від 17 січня 2018 року та 22 червня 2018 року копії медичних документів мають виправлення в місяцях та датах їх складанні в 2017 році, окремі копії розрахункових документів (аптечні касові чеки) по датам не читаються, медичні документи не містять рекомендації лікарів про застосування саме тих ліків для лікування саме отриманих тілесних ушкоджень 09.06.2017 року (виписка із медичної карти хворого денного стаціонару №800 на ім`я ОСОБА_13 , виписка із медичної карти хворого денного стаціонару №460 на ім`я ОСОБА_13 ), які вказані в товарних чеках," товарні чеки, розрахункові документи є не іменними, чеки містять відомості про придбання ліків в грудні 2017 року, без призначення лікаря, вже після виписки потерпілої до роботи «з 25 червня 2017 року» на загальну суму 3001,10 грн., при підрахунку суми в чеках не складають суми 10 511 грн. 93 коп.
Зміст чеків щодо дат і назв ліків не відповідає змісту виписок із історій хвороб ОСОБА_13 , чеки по датам не співпадають з датами лікування, назви ліків у чеках не співпадають з ліками, зазначеними у виписці із історії хвороби, як такі, що призначені лікарем, тому вони не повинні бути взяті судом до уваги.
Прокурор, не погодившись з вказаним вироком, в апеляційній скарзі не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості, просить вирок в частині призначеної суми відшкодування моральної шкоди змінити та стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , відповідно - 30 000 грн. та 20 000 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд не в повній мірі врахував наявні докази про те, що ОСОБА_9 вчиняв кримінальні правопорушення на вулиці на очах у багатьох людей, чим принизив честь та гідність потерпілих; стосовно жінок, одна з яких є жінкою похилого віку та людиною з інвалідністю; завдаючи потерпілим велику кількість ударів. Крім того, в результаті злочинних дій ОСОБА_9 потерпіла ОСОБА_13 неодноразово перебувала на лікарняному, у зв`язку з чим була непрацездатною, в результаті чого був порушений нормальний уклад її життя та ці дії обвинуваченого спричинили потерпілій ОСОБА_13 моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
За таких обставин стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 15 000 грн., а на користь ОСОБА_14 - 10 000 грн. моральної шкоди вважає явно недостатнім для покриття моральних страждань потерпілих, у зв`язку з чим вважає, що вирок в цій частині повинен бути змінений.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та її захисник підтримали свої вимоги, просили їх задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечували.
Прокурор, представник потерпілої та потерпіла підтримали апеляційні вимоги прокурора, який приймав участь при розгляді справи судом першої інстанції, просили задовольнити їх, апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Суд першої інстанції, провів судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Згідно п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Розв`язуючи питання щодо цивільного позову, суд в мотивувальній частині вироку повинен викласти обґрунтування своїх висновків про доведеність заподіяної шкоди, чи про її спростування з посиланням на конкретні дані і може обмежуватись формальним посиланням на наявність їх документального підтвердження.
Таке обґрунтування в мотивувальній частині вироку щодо розв`язання цивільного позову, не міститься. Між тим, позовні вимоги потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 змінювались щодо розміру заподіяної матеріальної і моральної шкоди і не узгоджувались з вимогами ст. 128 КПК щодо стадії подання цивільного позову, і на те, що розмір шкоди також підлягає обов`язковому доказуванню, на що суд не звернув своєї уваги і не дав належної оцінки у вироку.
Спрощений підхід до вирішення питання щодо цивільного позову, на переконання колегії суддів, ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення в частині цивільного позову. Тому вирок в даній частині підлягає безумовному скасуванню з призначенням нового судового розгляду в порядку цивільного провадження.
Під час судового розгляду цивільного позову, суду першої інстанції необхідно прийняти до уваги вищенаведене. Перевірити додатково доводи, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та прокурор і при наявності відповідних даних прийняти законне і обгрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині цивільного позову скасувати і направити до суду першої інстанції для його розгляду в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: