Постанова
Іменем України
28 березня 2019 року

м. Київ
справа № 133/120/16-к
провадження № 51-6684км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року та касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Орел Орловської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 , ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за: ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років, ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Постановлено рахувати ОСОБА_7 строк відбування покарання з 30 серпня 2015 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі по 20 червня 2017 року включно, а з 21 червня 2017 року до вступу вироку в законну силу - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів за наступних обставин.
Так, 30 серпня 2015 року, приблизно о 00:45, у квартирі АДРЕСА_2 під час спілкування між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виникла суперечка, яка переросла в бійку. Побачивши це, ОСОБА_7 зробив зауваження ОСОБА_9 , проте той на зауваження не відреагував. Тоді ОСОБА_7 забіг у кухню, взяв з своєї робочої сумки ножа та заховав за спину, помістивши під резинку нижньої білизни. Коли він попросив ОСОБА_9 залишити квартиру, той став йти в сторону ОСОБА_7 та декілька разів вдарив його кулаком в обличчя і між ними виникла бійка.
В цей момент, маючи реальну можливість оцінити обстановку, за відсутності жодних обставин, які б свідчили про реальну загрозу його життю та здоров`ю, ОСОБА_7 , діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, при цьому передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні кухні, дістав ніж з-за спини, який тримав у правій руці та, прикладаючи значну фізичну силу, завдав ОСОБА_9 численних ударів, чотири із яких в область життєво важливих органів серця та легень, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці.
Проникаюче колото-різане поранення з ушкодження серця є тяжким тілесним ушкодженням за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Між вказаним ушкодженням та смертю ОСОБА_9 прямий причинний зв`язок.
На крики, які чулися із квартири, через незачинені вхідні двері зайшов спочатку ОСОБА_10 , а через декілька хвилин ОСОБА_11 , які на вулиці очікували повернення ОСОБА_9 .
Перебуваючи у квартирі та помітивши, як в приміщенні кухні ОСОБА_7 завдає ударів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , маючи на меті завадити можливості наносити подальші удари, підійшов до ОСОБА_7 та, взявши рукою за плече, спробував відтягти його від ОСОБА_9 . В цей момент, маючи реальну можливість оцінити обстановку, яка склалась, за відсутності жодних обставин, які б свідчили про реальну загрозу його життю та здоров`ю, ОСОБА_7 , діючи умисно, ножем, який тримав у правій руці, завдав ОСОБА_10 два удари в область життєво важливих органів, а саме серця та легень. Після цього, втративши ножа, який випустив з руки, взяв металеву каструлю, якою наніс ОСОБА_10 чисельних ударів по голові, в результаті чого спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області 19 квітня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України змінено. Згідно ч. 5 ст. 72 КК України зарахував в строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 30 серпня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 19 квітня 2018 року. В іншій частині вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що вчинені ним кримінальні правопорушення, не містять складу злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України і він діяв в умовах необхідної оборони з її перевищенням, тому його дії слід кваліфікувати за ст. 118 та 124 КК України. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведено неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та стверджує, що у нього не було наміру на вбивство потерпілого, а він діяв в умовах необхідної оборони з її перевищенням.При цьому зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та у ній всупереч вимогам ст. 419 КПК України, не надано належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника.
У касаційній сказі прокурор, просить, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, змінити ухвалу апеляційного суду та виключити з неї вказівку про зміну вироку Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року у частині застосування ч. 5 ст. 72 КК України та про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 19 квітня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До початку касаційного розгляду прокурор, який подав касаційну скаргу, відмовився від неї, у зв`язку з чим колегія суддів не дає оцінки цій скарзі.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового розгляду заперечень на касаційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні прокурор висловив думку, що у зв`язку з відмовою прокурора від касаційної скарги її не може бути розглянуто в суді касаційної інстанції

та заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого. Захисник і засуджений підтримали подану касаційну скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, наведені у касаційних скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга прокурора не підлягає розгляду, а скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також наявність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як установлено частинами 1, 2 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК України) чинним законом не передбачено.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано в статтях 409 та 410 КПК України, просить доказам у справі дати іншу оцінку, ніж ту, яку дали суди першої й апеляційної інстанцій, тоді як перевірку цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 121 КК України, та правильність кваліфікації його дій за даними нормами кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 та заподіяв тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_10 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 даними, що містяться у протоколах огляду місця події та трупа, огляду предмету, слідчих експериментів, висновках експертів.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 саме у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 121 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Доводи касаційної скарги засудженого про перевищення ним меж необхідної оборони не ґрунтуються на матеріалах провадження, оскільки вони є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження.
Так, згідно з ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Слід відрізняти необхідну оборону від уявної, під якою розуміється заподіяння шкоди за таких обставин, коли реального суспільно небезпечного посягання не було, але особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, помилково припускала наявність такого посягання.
При уявній обороні кримінальна відповідальність за заподіяну

шкоду виключається лише у випадках, коли обстановка, що склалася, давала особі підстави вважати, що мало місце реальне посягання, і вона не усвідомлювала й не могла усвідомлювати помилковість свого припущення. Питання про те, чи дійсно в особи були підстави для помилкового висновку про наявність суспільно небезпечного посягання, вирішується з урахуванням конкретних обставин справи.
Судом ретельно перевірялась версія захисту щодо умисного вбивства ОСОБА_9 та заподіяння потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинених при перевищенні меж необхідної оборони. Проте, вона правильно визнана безпідставною, оскільки суперечить встановленим фактичним обставинам, спростовується показаннями свідків, які вказали на обставини вчинення кримінальних правопорушень, та висновками експертиз, а також самого засудженого про завчасне приготування ножа, які у своїй сукупності дають підстави вважати, що у даному конкретному випадку засуджений, завдаючи потерпілому ОСОБА_9 не менше 5 ударів та 2 удари ножем потерпілому ОСОБА_10 в життєво важливі органи, та свідомо припускав настання тяжких наслідків внаслідок таких своїх дій, проте байдуже ставився до їх настання, тобто вчинив злочин з непрямим умислом.
З урахуванням конкретних обставин справи дії ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 та ч. 1 ст. 121 КК України.
Крім того, аналогічні за змістом доводи касаційної скарги засудженого щодо невідповідності вироку суду вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який з наведенням мотивів спростування, визнав їх неспроможними. Так, суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , належним чином проаналізував усі доводи наведені у скарзі засудженого на вирок місцевого суду, на кожний з доводів дав повну та вичерпну відповідь.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 70 КК України.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга засудженого має бути залишена без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 липня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3