Справа № 461/531/19
Провадження № 1-кс/461/666/19
УХВАЛА
Іменем України

24.01.2019 року м. Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1

з участю:

секретаря ОСОБА_2

особи, яка подала скаргу ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання,-

ВСТАНОВИВ:

23.01.2019 ОСОБА_3 , який є представником потерпілої ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 або іншого слідчого, що буде здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин події, що мала місце 02.03.2018 року близько 15:45 год у м. Львові на вул. Кн. Ольги, поблизу будинку №17 за участі ОСОБА_7 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 та статиста чи виконавця, який буде виконувати роль потерпілої під час проведення слідчої експерименту. Також просить скласти відповідний протокол та схему з врахуванням дорожньої розмітки та дорожніх знаків на вказаному перехресті. Застосовувати технічні засоби фіксування кримінального провадження, зокрема відеозйомку, з метою встановлення точки, з якої водій ОСОБА_7 мав змогу бачити пішохода. Свої вимоги мотивує тим, що слідчий необґрунтовано відмовив у проведенні проведенні слідчого експерименту. Тому просить скаргу задоволити.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Слідчий у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, просив у скарзі відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши додані до скарги матеріали, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження № 0000687 за ч.2 ст.286 КК України.

06.12.2018 року через канцелярію слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 подано клопотання про проведення слідчих дій у вказаному кримінальному провадженні у якому просив провести слідчий експеримент за участю ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 та статиста чи виконавця, який буде виконувати роль потерпілої під час проведення слідчої дії, встановити та допитати у якості свідка водія маршрутного таксі НОМЕР_1 про обставини ДТП, що мали місце 02.03.2018 року. Однак, слідчим не вирішено дане клопотання.

27.12.2018 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова у справі 461/9690/18 зобов`язано слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 або іншого слідчого, який буде здійснювати досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000687 розглянути клопотання адвоката ОСОБА_3 від 06.12.2018 року про проведення слідчих дій в порядку ст.220 КГІК України та повідомити заявника про результат його розгляду.

02.01.2019 року через канцелярію СУ ГУ НП у Львівській області зареєстровано заяву ОСОБА_3 про виконання ухвали Галицького районного суду м. Львова у справі 461/9690/18.

21.01.2019 року заявником отримано лист-відповідь від СУ ГУ НП у Львівській області №Я-1/адв/16/06-19 від 15.01.2019 року із якого вбачається, що слідчим повідомлено заявника про те, що слідчим будуть вжиті заходи для встановлення особи водія маршрутного таксі, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та проведено його допит. Також слідчим повідомлено, що про проведення слідчого експерименту з водієм ОСОБА_7 у разі його згоди заявника буде повідомлено додатково.

Ст.1 КПК України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з цим, ч. 1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Частиною 1 ст.49 КПК України передбачено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлення.

Набуття особою, відносно якої розпочато досудове розслідування, прав підозрюваного КПК України ст. 276-279 КПК України не врегульоване.

Європейський суд з прав людини визначає «кримінальне обвинувачення» як «офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння», при цьому, «в деяких випадках це може робитися у формі інших заходів, здійснення яких несе в собі таке твердження і, по суті, так само впливає на становище підозрюваного» (рішення у справі «Екле проти Німеччини»).

Європейським судом з прав людини як висунення обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»). Гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, користується особа, викликана як свідок у кримінальній справі, але фактично підозрювана у вчиненні злочину (зокрема, їй були поставлені запитання під час допиту, які можуть бути використані проти неї як обвинувальні) (рішення у справі «Сервес проти Франції»). Європейським судом з прав людини поняття «кримінальне обвинувачення» пов`язане із вчиненням різноманітних процесуальних дій, передбачених національним законодавством, від початку досудового розслідування і до ухвалення судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що обвинуваченим (підозрюваним) у вчиненні кримінального правопорушення є особа, відносно якої фактично розпочато досудове слідство, з моменту офіційного доведення до відома особи компетентним органом твердження про те, що ця особа вчинила кримінальне діяння.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим проводиться перевірка правомірності дій водія ОСОБА_7 при зіткненні з пішоходом ОСОБА_5 . Отже, ОСОБА_7 є особою, відносно якої фактично розпочато досудове слідство.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_7 в розумінні практики Європейського суду з прав людини, є особою, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, а отже, має права підозрюваного, передбачені ст.42 КПК України, в тому числі, право не говорити нічого з приводу підозри проти нього, обвинувачення або у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, давати пояснення, показання з приводу підозри, обвинувачення чи у будь-який момент відмовитися їх давати.

Таким чином, для проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 необхідно його згода. Під час проведення такої слідчої дії останній має право відмовитися від її проведення за його участю. Без його згоди слідчий не має повноважень провести слідчий експеримент з участю ОСОБА_7 .

Відповідно слідчий суддя не може зобов`язати слідчого виконати слідчі дії без попередньої згоди на проведення слідчого експерименту з боку ОСОБА_7 .

Також, згідно ч.2 ст.220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
На виконання вимог вказаної статті слідчим ОСОБА_9 повідомлено заявника про результати розгляду його заяви про проведення слідчих дій, яким фактично задоволено вимоги заявника, зокрема проведення слідчого експерименту за умови згоди ОСОБА_7 . Відтак, винесення слідчим у даному випадку процесуального рішення у формі постанови не вимагається.

Окрім того, у своїй скарзі ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого провести слідчий експеримент саме з участю ОСОБА_7 .

Виходячи з наведених підстав,слідчий суддя вважає необхідним відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303-307, 369, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1