Постанова
Іменем України

5 липня 2018 року
м. Київ

справа № 369/9826/15-к

провадження № 51-3894км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року та вирок Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, такого, що має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), раніше неодноразово судимого, останній раз: 19.12.2011 за ст. 191, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого 08.11.2013 по відбуттю строку покарання,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 16.01.2015 за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років; за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_6 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 13.06.2015 по 18.04.2016 року.
ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років; за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_7 шляхом часткового складання покарань, за цим та попереднім вироком остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років 6 місяців. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі з 11.11.2014 по 17.02.2015 включно та з 03.08.2015 по 03.08.2016 року.
Суд постановив стягнути солідарно із засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 7 262 грн 16 коп. на користь держави за відшкодування процесуальних витрат.
Апеляційним судом Київської області від 03 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції у частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким:
- ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна;
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК ОСОБА_7 шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років 6 місяців з конфіскацією майна.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Судом вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.
Як встановив суд, ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, 23.10.2014 у період часу з 20 год. 15 хв. по 20 год. 45 хв., діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто маючи корисливий мотив та прямий умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я особи, перебуваючи поруч буд. АДРЕСА_1 , одягнувши на обличчя завчасно підготовлені в`язані шапки з прорізами для очей, діючи спільно, перелізли через паркан вищезазначеного будинку та проникли на територію домоволодіння, після чого через незамкнені двері проникли до будинку та вчинили напад на ОСОБА_11 , під час якого ОСОБА_7 завдав потерпілому не менше двох ударів у тулуб з правої сторони, та, разом із ОСОБА_6 , спільно повалили потерпілого на підлогу, після чого

зв`язали ОСОБА_11 дротом. Внаслідок нападу, ОСОБА_11 отримав перелами ребер зі зміщенням уламків, що відносяться дотілесних ушкоджень середньої тяжкості, а ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, заволоділи грошовими коштами та майном потерпілого, на загальну суму 5 000 грн.
Надалі, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою, повторно, за допомогою отриманих під час розбійного нападу ключів та документів на автомобіль, незаконно проникли до салону авто та заволоділи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», яким розпорядились на власний розсуд чим завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 80 682, 00 грн.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах:
- захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень внаслідок надмірної суворості, просить змінити вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК, з ч. 3 ст. 289 на ст. 198 КК та призначити ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю цих злочинів більш м`яке покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, зарахувавши частково відбуте покарання за попереднім вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2015 р.
- захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень внаслідок надмірної суворості, також просить змінити вирок суду першої інстанції та вирок суду апеляційної інстанції, перекваліфікувати дії засудженого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 187 КК на ч. 3 ст. 186 КК, з ч. 3 ст. 289 на ч. 2 ст. 289 КК та призначити ОСОБА_6 за сукупністю цих злочинів більш м`яке покарання, а саме у виді позбавлення волі на строк 5 років. В решті судові рішення залишити без зміни.
Свої касаційні вимоги захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обґрунтовують тим, що при кваліфікації дії їх підзахисних було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: насильство, що було застосовано до потерпілого під час нападу не було небезпечним для життя чи здоров`я в момент заподіяння, отже дії засуджених мають охоплюватись складом злочину ч. 3 ст. 186 КК. Крім того, захисник ОСОБА_8 вважає, що відсутність насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, тягне за собою перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 289 на ч. 2 ст. 289 КК, а захисник ОСОБА_9 вважає, що дії ОСОБА_7 за цим же епізодом незаконного заволодіння автомобілем слід кваліфікувати за ст. 198 КК, як придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного злочинним шляхом.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданнізахисникОСОБА_9 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_6 , підтримали свої касаційні скарги та просили їх задовольнити у повному обсязі.
Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_12 підтримали касаційні скарги своїх захисників та просили змінити судові рішення щодо них, перекваліфікувавши їх дії, та призначити за цим законом більш м`яке покарання.
Прокурор у судовому засіданні просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без зміни, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, учасників провадження, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скаргах доводи, суд дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягаютьзадоволенню з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінка доказів, згідно зі ст. 94 КПК, є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Свій висновок щодо доведеності винуватості засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємопов`язаними для ухвалення обвинувального вироку. Кваліфікація дій засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Твердження захисників ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_8 про недоведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчинені злочинів за які їх засуджено та необхідність перекваліфікації їх дій не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.
За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінальним процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.
Системний аналіз суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають їх як конкретні злочини, дають підстави вважати, що в діях засуджених наявні усі елементи складів закінчених злочинів, що їм інкримінують, зокрема, злочинів, передбачених ч. 3 ст.187, ч. 3 ст. 289 КК.
Так, зокрема, висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, суд першої інстанції зробив на підставі показань потерпілогоОСОБА_11 ,який стверджував, що засуджені проникли до будинку, повалили на підлогу та били його по ребрах, зв`язали руки та ноги кабелем, клейкою стрічкою, прив`язали до стільця, накрили покривалом, а, оскільки під час падання він вдарився головою і з рани сильно текла кров, засуджені намотали йому на голову рушник, після чого вимагали сказати де гроші, а коли він відповів - заволоділи його грошима, побутовою технікою, викрали документи і ключі від автомобіля та незаконно заволоділи й самим автомобілем. Показання потерпілого є детальними та послідовними, незмінними по суті протягом судового слідства. Крім того, винуватість засуджених підтверджується даними, що містяться: у заяві потерпілого ОСОБА_11 про розшук осіб, які проникли до його житла та заволоділи належним йому майном (а.с. 8, т.2); протоколі огляду місця події від 23.10.2014 року (а.с. 9-13 т.2); висновку експерта від 29.04.2014 року (а.с.45-48, т.2); висновку експерта від 19.05.2015 року, відповідно до якого на наданому на дослідження фрагменті липкої стрічки типу «скотч» виявлена кров людини, яка збігається з генетичними ознаками зразка слини ОСОБА_11 (а.с.55-57 т.2); відповіді на запит від 13.06.2015 року відповідно до якої, ОСОБА_7 звертався до ломбардних відділень ПТ ЗТ «Скарбниця», з приводу закладу майна, а саме телефон марки «Самсунг» (а.с. 183-185 т.2), даними зі звіту спеціаліста про проведення товарознавчого дослідження (оцінки) колісного транспортного засобу (а.с. 196-197 т.2), висновку експерта від 30.08.2015 року, відповідно до якого згідно наданій медичній документації та висновку консультанта-рентгенолога у ОСОБА_11 виявлено переломи 8,9 ребер зправа по середньо-паховій лінії зі зміщенням відламків (а.с. 212-213 т.2), протоколі проведення слідчого експерименту від 13.06.2015 року, відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_6 розповів та показав як вчинював розбій та незаконно заволодів транспортним засобом ОСОБА_13 (а.с. 99-103 т. 3), протоколі проведення слідчого експерименту від 29.08.2015 року, відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_7 показав як він разом з ОСОБА_6 зайшли до будинку, повалили потерпілого, після чого забрали майно та автомобіль, які належали потерпілому (а.с.105-109 т. 3); даними з протоколу проведення слідчого експерименту від 22.07.2015 року, відповідно до якого в присутності двох понятих ОСОБА_11 показав як до його будинку ввірвалися двоє осіб, напали на нього та зв`язали, після чого забрали належні йому речі та автомобіль (а.с. 110-114 т. 3), які було досліджено та оцінено судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Сукупність цих доказів дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави визнати, що засуджені вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого та з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, і кваліфікувати їх дії за цим епізодом за ч. 3 ст. 187 КК.
З системного аналізу кримінального закону випливає, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.
Тому доводи сторони захисту про те, що кваліфікація дій засуджених за ч. 3 ст. 187 КК є неправильною, оскільки напад не був поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, є неспроможними оскільки до потерпілого ОСОБА_11 під час нападу було застосовано насильство, небезпечне для здоров`я, внаслідок якого він отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується відповідним висновком експертизи.
Враховуючи вищевикладене, доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 й про необхідність перекваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 289 на ч. 2 ст. 289 КК через відсутність кваліфікуючої ознаки цього злочину «поєднані з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого», є неспроможними, оскільки незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого « Chevrolet Aveo», як правильно встановив суд, було вчинено ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , повторно, з проникненням у сховище, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_11 .

Доводи захисника ОСОБА_9 , який вважав, що дії ОСОБА_7 за цим же епізодом заволодіння автомобілем слід кваліфікувати за ст. 198 КК, як придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержаного злочинним шляхом, також не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки дії ОСОБА_7 , з наведених вище мотивів, правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 289 КК.
Призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статті 65 КК.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
При призначенні покарання засудженим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК, є особливо тяжкими, дані про їх особу, які раніше неодноразово судимі, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають, ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітню дитину. Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Крім того, доводи касаційних скарг, які за змістом є аналогічними доводам апеляційних скарг, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, які суд визнав необґрунтованими та навівши відповідні мотиви, прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні. З огляду на викладене, касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2016 року та вирок Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та ОСОБА_9 інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3