Справа № 159/3238/18 Провадження №11-кп/802/11/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.4 ст. 358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000993 від 04 травня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 , яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Любитова, Ковельського району, Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, з середньою освітою, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, інвалід І групи, раніше судимий:

- вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2011 року за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково на строк 1 рік 7 місяців 11 днів,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом приєднання до покарання за даним вироком частково не відбутого покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2011 року, а саме: 1 рік 6 місяців позбавлення волі, з врахуванням, що відповідно до п.п. «б», п.1 ч.1 ст.72 КК України одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за те, що він о 05 год. 12 лютого 2018 року, маючи при собі посвідчення водія серії НОМЕР_1 , що згідно з висновком експерта № 156 від 15 червня 2018 року, не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває у офіційному обігу на території України, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Пассат Б5», р. н. НОМЕР_2 , на автодорозі Київ Ковель Ягодин» був зупинений працівниками управління патрульної поліції у Волинській області та під час перевірки працівниками поліції документів, надав їм в якості документа, на підставі якого він керував транспортним засобом, підроблене посвідчення водія і, таким чином, використав завідомо підроблений документ.

У поданій на вирок апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість. Вказує, що призначене судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим та призначене без достатнього врахування судом даних про особу обвинуваченого, який є інвалідом І групи, характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батька, який є особою похилого віку. У зв`язку із цим, просить вирок змінити та призначити

йому покарання у виді штрафу.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який відносно її задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.358 КК України та висновок суду про доведеність його винуватості у використанні завідомо підробленого документу ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Зазначені положення закону поширюються не лише на вирішення питання про доведеність чи не доведеність винуватості обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та осіб з інвалідністю І та II групи.

Оскільки відбування покарання у виді обмеження волі пов`язане з обов`язковим залученням засудженого до праці, закон обмежує можливість його застосування, встановлюючи, що воно не може бути призначене особам з інвалідністю.

Санкцією ч.4 ст.358 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Як убачається із змісту мотивувальної частини вироку суду, обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, в тому числі те, що він є інвалідом I групи загального захворювання довічно, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження копії посвідчення (а.с. 39), проте всупереч вищевказаним положенням кримінального закону, призначив покарання у виді обмеження волі, чим, на думку апеляційного суду, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому, вирок суду в зазначеній частині, відповідно до положень ст. 413 КПК України, підлягає зміні, шляхом пом`якшення призначеному судом обвинуваченому ОСОБА_9 покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, який є особою молодого віку, інвалідом І групи, має на утриманні неповнолітню дитину та батька, який є особою похилого віку, а також те, що його дружина є вагітною, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання, апеляційний суд відносить активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_9 є рецидив злочинів.

Із урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за можливе пом`якшити обвинуваченому призначене судом покарання до менш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.358 КК України у виді арешту.

Визначаючи розмір покарання у виді арешту, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення, що характеризує його як особу, яка не бажає стати на шлях на виправлення.

Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. А тому, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до частково задоволення.

Оскільки новий злочин обвинувачений вчинив в період умовно-дострокового звільнення, остаточне покарання слід призначити за правилами ст.ст.71, 72 КК України, з урахуванням, що невідбута частина покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2011 року становить 1 рік 7 місяців 11 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2018 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання - змінити.

Пом`якшити призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.4 ст. 358 КК України до 3 місяців арешту.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком у виді 3 місяців арешту, що з врахуванням положень п.п. «а» п.1 ч.1 ст. 72 КК України становить 3 місяці позбавлення волі частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 червня 2011 року та остаточно визначити ОСОБА_9 до відбуття покарання у виді 1 року 8 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: