11.04.2019
Справа № 642/2691/17
Провадження № 1-кс/642/1392/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2019 року м. Харків

Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

Ленінським районним судом м.Харкова під головуванням судді ОСОБА_6 розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

05 квітня 2019 року захисником ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлено відвід судді ОСОБА_6 з тих підстав, що, на його думку, суддя порушує положення Конституції та ст.87, 89 КПК про розгляді клопотань під час розгляду справи по суті, в порушення ст.22 КПК надає перевагу стороні обвинувачення, в порушення ст.42 КПК не з`ясував думку усіх учасників справи, а саме обвинуваченого ОСОБА_5 , в порушення ст.214 КПК суддя проігнорував ознаки вчинення кримінального правопорушення про яка стороною захисту було заявлено та не виніс окрему ухвалу щодо направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та заборонив це прокурору, що прямо вказує на упередженість та наперед сформовану думку судді ОСОБА_6 у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

У зв`язку з чим, просить відвести суддю ОСОБА_6 від розгляду зазначеної справи у зв`язку з упередженістю та наперед сформованою думкою та порушенням ним під час судового розгляду норм Кримінально процесуального кодексу України.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав заявлений відвід, обґрунтовуючи його обставинами, викладеними у заяві та порушенням суддею вимог ст. 22 КПК України щодо рівності сторін кримінального провадження у наданні суду своїх доказів та у доведенні їх допустимості.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав пояснення захисника та просив задовольнити відвід судді ОСОБА_6 .

Прокурор висловилася проти заяви захисника, оскільки підстав для відводу судді ОСОБА_6 не вбачається, наведені заявником доводи не обґрунтовані, обставини, що викликають сумніви в неупередженості судді, відсутні.

Потерпілий ОСОБА_7 до суду не з`явився, повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суддя ОСОБА_6 своїх пояснень з приводу заявленого відводу не надав.

Вивчивши доводи заяви та вислухавши учасників справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Правове регулювання відводу судді визначається статтями 75, 76 КПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу. Таких підстав заявником не наведено.

Водночас, згідно за п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частиною п`ятою статті 80 КПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд, який розглядає справу, має бути безстороннім і незалежним.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, в рішеннях у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», існування безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п.43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

З матеріалів, що були надані суду, з пояснень опитаних учасників процесу, відеозапису судового засідання, не вбачається доведеності як тверджень заявника про сприяння головуючого у справі судді сторонні обвинувачення.

Відповідно до ст. 321 КПК України, виключно головуючий у судовому засіданні керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, усуваючи з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження.

З`ясовуючи сутність тверджень заявника щодо обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді у даній справі, суд констатує, що заявник фактично намагається оскаржити процесуальні дії судді, яким суд першої інстанції не вправі надавати оцінку. З контекстного аналізу статей глави 31 КПК України вбачається, що встановлення порушень вимог кримінального процесуального закону відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції. Разом з цим суд звертає увагу на те, що наведенні захисником обставини можуть слугувати аргументом під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції за результатом ухвалення судового рішення.

Згідно з п.46 Рішення ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» від 30.04.2015 суд визначив, що «… твердження заявниці про упередженість та корумпованість органів дізнання і досудового слідства не підтверджено жодними доказами, окрім відмов цих органів притягнути до кримінальної відповідальності вищезазначених осіб, а отже вони є безпідставними».

Аналіз даного твердження дозволяє дійти висновку, що сама по собі лише відмова того чи іншого органу чи посадової особи державного органу, судді, суду, тощо задовольнити ті чи інші вимоги (клопотання) особи (заявника, скаржника, підозрюваного, обвинуваченого, тощо) не є доказом його упередженості.

Згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду та судових рішень чинному законодавству України не можуть бути підставою згідно з ст.ст.75, 76 КПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Крім того, у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» зазначено, що судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком права сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Що стосується доводів заяви про обов`язок судді ухвалити окрему ухвалу щодо направлення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає, що нормами чинного Кримінального процесуального кодексу України не передбачено винесення окремих ухвал, що не позбавляє можливості особі самостійно завернутися з такою заявою до відповідних органів. Суд наголошує, що закріплений у кримінальному процесуальному законі обсяг прав обвинуваченого, гарантований державою, дає йому змогу повною мірою захищатися від обвинувачення, яке він вважає безпідставним, у передбачений законом спосіб.

Таким чином, суд вважає, що наведені в заяві підстави відводу головуючому судді не викликають сумнівів у його неупередженості в результатах розгляду кримінального провадження та фактично зводяться до незгоди заявника з процесуальними діями судді в ході судового розгляду. Можливі допущені порушення, на думку заявника, головуючим суддею норм процесуального права при розгляді кримінального провадження, може бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційній інстанції, однак не може бути оцінено суддею місцевого суду під час розгляду заяви про відвід.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дана заява про відвід судді ОСОБА_6 не є вмотивованою, отже, не відповідає вимогам ч.5 ст.80 КПК України, у зв`язку з чим не може бути задоволена.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.75, 81 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - відмовити.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1