ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/4275/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/379/ Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001604 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 січня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Канів Черкаської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, працюючого охоронцем ГК «Сигнал» м. Каховка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , не судимого;
засуджено за ч.1 ст.296 КК України на 6 місяців арешту.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що він 12 серпня 2018 року приблизно о 18.53 год., перебуваючи у громадському місці, а саме у приміщені кафе-бару «Фішка», розташованого за адресою: Херсонська область, м. Каховка, проспект Європейський 10 «В», безпричинно, з хуліганських мотивів, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, яка мала прояв у нахабному, зневажливому ставленні до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки та моралі щодо поводження з оточуючими людьми, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що мало прояв у нахабному поводженні і буйстві перед сторонніми особами, висловлюючись нецензурною лайкою, погрожуючи заподіянням тілесних ушкоджень працівникам кафе-бару «Фішка», якими на час вчинення протиправних дій були лише жінки, порушив нормальну роботу вказаного закладу, в результаті чого кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 12 серпня 2018 року о 19.00 годині припинив свою діяльність, пошкодивши шляхом завдання удару кулаком правої руки двері, які ведуть у підсобне приміщення закладу, підійшов до потерпілої ОСОБА_9 , яка перебувала у приміщенні кафе-бару «Фішка» в якості відвідувача, і, відверто ігноруючи законні вимоги останньої припинити протиправні дії, наніс кулаком правої руки чотири удари в область голови потерпілої, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синця на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також розбив її мобільний телефон марки «РRЕSTIGIO Gгасе R7 PSP 7501 DUO», який ОСОБА_9 тримала у своїх руках в момент завдання їй ударів.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 , не звертаючи увагу на перелякані крики інших жінок, які знаходились в приміщені кафе-бару «Фішка», схопив стілець, та, розмахуючи ним у приміщені кафе-бару «Фішка», кинув у ОСОБА_10 , яка також знаходилась у приміщені кафе-бару «Фішка», в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді синця тулубу, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_8 , не звертаючи увагу на неодноразові вимоги ОСОБА_11 , яка працює поваром кафе-бару «Фішка», припинити свою протиправну поведінку, продовжив свої зухвалі дії, а саме: наніс кулаком правої руки один удар в область голови потерпілій ОСОБА_12 та один прямий удар лівою ногою в область животу, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_12 фізичний біль, а потім демонстративно вийшов із кафе-бару «Фішка» та далі продовжив висловлюватися нецензурною лайкою до моменту приїзду працівників поліції, які й припинили його дії.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 було порушено спокій відпочиваючих та нормальний звичайний стан роботи розважального закладу - кафе-бару «Фішка», який замість встановленого часу закінчення робочого дня о 01.00 годині, вимушений був припинити свою діяльність з 19.00 год. 12.08.2018 року до наступного робочого дня.

У поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, посилається на суворість призначеного покарання. Свої доводи мотивує тим, що судом при призначенні покарання не враховані всі обставини, що пом`якшують покарання, що він вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікаря - психіатра та лікаря нарколога, має постійне місце роботи, проживає разом з батьками, які є пенсіонерами та потребують його допомоги, стан здоров`я його батька, який часто хворіє, Крім того, він намагався відшкодувати збитки потерпілим, але вони відмовились. Цивільні позови до нього потерпілі не подали. Просить змінити вирок в частині призначення покарання, змінивши йому покарання з 6 місяців арешту на обмеження волі та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням;

- захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що судом при призначенні покарання не було враховано, що ОСОБА_8 уперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості та від його дій тяжких наслідків не настало, раніше не перебував на профілактичному обліку у відділі поліції, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, визнав себе винним та щиро розкаявся, намагався відшкодувати завдані збитки потерпілим, його батьки приходили до потерпілих, щоб з`ясувати претензії з їх боку. Крім того, ОСОБА_8 проживає разом з батьками-пенсіонерами, які потребують його допомоги, його батько тяжко хворіє. Тому вважає, що його виправлення можливе без відбування реального покарання з застосуванням ст.75 КК України. Просить змінити вирок в частині призначення покарання, змінивши йому покарання з 6 місяців арешту на 2 роки обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

У запереченнях потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 указують на необґрунтованість апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , просять їх залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 без зміни.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь потерпілих та обвинуваченого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 про підтримання як своїх апеляційних вимог, так і обвинуваченого, просила змінити вирок в частині призначення покарання, думку прокурора про залишення апеляційних скарг сторони захисту без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, заперечення на них, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.296 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку.

Як убачається зі змісту апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисникаОСОБА_7 , фактичні обставини вчиненого злочину, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, ними не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, під час апеляційного розгляду справи не встановлено.

Що ж до доводів обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисникаОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та необхідність призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Виходячи з положень, передбачених ст.65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого та захисника вбачається, що ними фактично порушується питання про недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог закону, що безпосередньо пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

На думку колегії суддів, доводи апелянтів про можливість виправлення ОСОБА_8 без реального відбування покарання, пов`язаного з позбавленням волі, є непереконливими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України щодо його необхідності, достатності і справедливості. Підстав вважати, що призначене покарання є суворим, як про це стверджують апелянти, не має.

Призначаючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винного, що він позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що він мешкає разом з батьком, який має тяжку хворобу. Також суд врахував, що він вчинив злочин у відношенні кількох жінок (потерпілих), не попросив пробачення у потерпілих і не проявив ніякого каяття, не відшкодував завдані збитки потерпілій ОСОБА_9 , який він пошкодив мобільний телефон, не надав потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 матеріальної допомоги на лікування, яким заподіяв тілесні ушкодження, його зневажливу поведінку в судовому засіданні стосовно потерпілих, його намагання вказати на неправдивість їх показаній, але після перегляду відеозапису з відеокамер спостереження кафе-бару «Фішка» вимушений був визнати їх показання правдивими і повністю зізнався у вчиненому. Така негативна поведінка ОСОБА_8 стала наслідком позиції потерпілих про призначення йому реального покарання у виді арешту.
Суд визнав, що обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні, а також визнав, що не вбачає щирого каяття з боку ОСОБА_8 через відсутність з його боку критичної оцінки своєї злочинної поведінки.
Врахувавши конкретні обставини, а саме характер вчинених ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, які супроводжувались погрозами та застосуванням фізичного насильства по відношенню до жінок, суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення ОСОБА_8 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства та правильно призначив йому покарання у виді арешту в мінімальних межах санкції ч.1 ст.296 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, оскільки менш суворий вид покарання, а також не пов`язаний з реальним відбуванням у виді арешту, буде недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Ті обставини, на які посилаються в апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, як такі, що на їх думку, дають підстави для застосування ст.75 КК України, зокрема, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості, відсутність тяжких наслідків, раніше не перебував на профілактичному обліку у відділі поліції, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, визнав себе винним та щиро розкаявся, намагався відшкодувати завдані збитки потерпілим, проживає разом з батьками-пенсіонерами, які потребують його допомоги, його батько тяжко хворіє, то вони у даному випадку не можуть бути підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки жодним чином не зменшують суспільну небезпечність вчиненого злочину та не свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання.

Посилання сторони захисту на те, що суд безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - визнання вини та щире каяття обвинуваченого, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Так, щире каяття означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Будучи внутрішнім, морально-психічним процесом у свідомості особи, яка вчинила злочин, щире каяття підлягає встановленню у кожному конкретному випадку з урахуванням посткримінальної поведінки винного, правдивості його свідчень під час досудового слідства і розгляду справи у суді.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 визнав себе винним під тиском зібраних у кримінальному провадженні доказів, намагався поставити під сумнів правдивість показаній потерпілих, під час судового розгляду своєю негативної поведінкою демонстрував зневажливе ставлення до потерпілих, не попросив пробачення у потерпілих, не відшкодував потерпілим завдані матеріальні збитки у добровільному порядку. Така посткримінальна поведінка ОСОБА_8 не свідчить про негативну оцінку їм своєї протиправної поведінки, справжнє розкаяння та прагнення загладити свою провину перед потерпілими, не демонструє його намір виправитися без ізоляції від суспільства, тому обґрунтовано визнана судом такою, що не свідчить про його щире каяття та не пом`якшує покарання.

Сам факт неподання потерпілим цивільних позовів про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди не є підставою для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання із випробуванням і жодним чином не свідчать про можливість його виправлення без відбування реального покарання.

З огляду на викладене вище, підстав для застосування ст.75 КК України та зміни вироку в частині призначення покарання, як про це ставиться питання апелянтами, колегія суддів не знаходить.

Даних про те, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені ними вимоги, підстави для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника відсутні, тому вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченогоОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2