Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2251/17
Провадження № 1-кп/480/55/19
ВИРОК
Іменем України

03 квітня 2019 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурорі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

потерпілого ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2017 року за № 0001045 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України, -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_7 03 листопада 2017 року приблизно о 23 години, перебував за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи у вказаному домоволодінні ОСОБА_7 переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного незаконного збагачення, своїми умисними діями, що виразились у відкритому викраденні брухту кольорових металів, а саме: деталей від телевізорів та радіоапаратури з міді, вагою 1,945 кг, вартістю 144 гривні за 1 кг, на загальну суму 280 гривень; алюмінію вагою 13,270 кг., вартістю 32 гривні на 1 кг, на загальну суму 453 гривні 44 копійки, а також алюмінієвої каструлі об`ємом 8 літрів, вагою 0,900 кг., вартістю 32 гривні за 1 кг., на загальну суму 28 гривень 80 копійок, належних ОСОБА_6 . Вкзааними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 762 гривні 24 копійки.
Крім цього, ОСОБА_7 03 листопада 2017 року приблизно о 23 годині прийшов за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 , щоб забрати свій телевізор та автомобільний зарядний пристрій, які він, до цього, залишив останньому, щоб той їх відремонтував. ОСОБА_7 відчинив вхідну хвіртку, пройшов у двір вище вказаного домоволодіння, де підійшовши до будівлі літньої кухні, яка є місцем мешкання ОСОБА_6 , почав стукати у дерев`яні вхідні двері. ОСОБА_7 не розрахувавши сили, вдарив декілька разів ногою у вхідні двері, внаслідок чого, шляхом злому, відчинив їх. Після чого, ОСОБА_7 , скориставшись відчиненими дверима, переслідуючи раптово виниклий умисел на незаконне проникнення до будівлі літньої кухні, яка перебуває у володінні ОСОБА_6 та є місцем мешкання останнього, усвідомлюючи протиправність своїх дій, через вхідні двері, проник в будівлю літньої кухні.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж); ч. 1 ст. 162 КК України незаконне проникнення до житла.

30.11.2017 у кримінальному провадженні № 0001045 між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника ОСОБА_8 , укладено угоду про визнання винуватості. Потерпілий ОСОБА_6 надав свою письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001045.

Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 162 КК України.

ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_7 має понести за вчинення злочину, а саме: за ч. 1 ст. 186 КК України два роки позбавлення волі; ч. 1 ст. 162 КК України один рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст. 473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_3 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, злочини у вчиненні яких ОСОБА_7 визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 186 КК України) та злочином невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 162 КК України).

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_3 повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 186 КК України обвинувачений ОСОБА_7 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази у кримінальному провадженні слід повернути власнику.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену у кримінальному провадженні № 0001045, 30 листопада 2017 року, між прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186 КК України та ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання: за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі; ч. 1 ст. 162 КК України 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 не обирати.

Речові докази у кримінальному провадженні - брухт кольорових металів: алюмінію вагою 13,270 кг, та міді вагою 1,945 кг, а також алюмінієву каструлю об`ємом 8 літрів, вагою 0,900 кг, - слід вважати повернутими ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

03.04.2019