Провадження №11-кп/801/434/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 р., про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Дніпропетровської області, до засудження проживаючого по АДРЕСА_1 , із середньою освітою, громадянина України,
по даній справі засуджений 26.12.1996 р. Дніпропетровським обласним судом за ч. 2 ст. 206, ч. 4 ст. 19 ч. 3 ст. 117, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 118, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 206, ст. 208, ч. 1 ст. 108, ч. 4 ст. 19 п.п. "е", "ж" ст. 93 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 25.03.1997 р. вирок щодо ОСОБА_8 - залишено без змін. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 18.08.2000 р. вирок щодо ОСОБА_8 змінено, на підставі ст. 42 КК України смертну кару - розстріл замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 р. відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Дніпропетровського обласного суду від 26.12.1996 р.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким є таким, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки умовно-дострокове звільнення та заміна невідбутої частини покарання відбувається за правилами ст.ст. 81, 82 КК України, однак довічне позбавлення волі не є таким видом покарання, оскільки має безстроковий характер.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06.11.2018 р. Просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню та допустив неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні в режимі відео конференції засуджений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, наведених в ній.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку підлягає до задоволення, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.405 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Як убачається з ухвали, суд належним чином дотримав дані вимоги.
Відповідно до матеріалів провадження та ухвали, 26.12.1996 р. Дніпропетровським обласним судом ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 206, ч. 4 ст. 19 ч. 3 ст. 117, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 118, ч. 4 ст. 19 ч. 2 ст. 206, ст. 208, ч. 1 ст. 108, ч. 4 ст. 19 п.п. "е", "ж" ст. 93 КК України, з урахуванням положень ст. 42 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу. Ухвалою Верховного Суду України від 25.03.1997 р. вирок щодо ОСОБА_8 - залишено без змін. Ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 18.08.2000 р. вирок щодо ОСОБА_8 змінено, на підставі ст. 42 КК України смертну кару - розстріл замінено на покарання у виді довічного позбавлення волі, -
Доводи апеляції засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року №11-рп/99 положення ст.24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачали смертну кару як вид покарання, були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) і відповідно до п.2 цього ж Рішення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Однак п.3 Рішення КСУ від 29.12.1999 року було визначено «Верховній Раді України привести Кримінальний кодекс України у відповідність з цим Рішенням Конституційного Суду України». Тому смертна кара, як вид покарання, не могла бути призначена після ухвалення рішення КСУ від 29.12.1999 року. Однак зазначене Рішення не тягне за собою перегляд вироків.
На виконання Рішення Конституційного Суду України від 29 грудня 1999 року №11-рп/99, Верховною Радою України 22 лютого 2000 року прийнято Закон України №1483-ІІІ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким покарання у вигляді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі та п.ІІ цього Закону було визначено, що перегляд вироків щодо осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим Законом не було виконано, здійснюється судом, який постановив вирок. В тому числі покарання у вигляді довічного позбавлення волі є менш тяжким, ніж існуюча раніше смертна кара.
Крім цього, відповідно до положень статті 81 Кримінального кодексу України «Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання»:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно з положеннями статті 82 Кримінального кодексу України «Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким»:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
4. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;
3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
5. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 цього Кодексу.
Пунктами 2, 3 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Тобто ці норми Закону поширюється лише на тих осіб, що відбувають покарання, які є строковими. Довічне позбавлення волі не є таким видом покарання, оскільки має безстроковий характер, тому до нього норми статей 81, 82 КК України не застосовуються.
Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Частиною першою статті 87 Кримінального кодексу України встановлено право здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 Кримінального кодексу України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
За таких обставин суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким за вироком Дніпропетровського обласного суду від 26.12.1996 р.
Таким чином під час розгляду апеляційної скарги засудженого не було допущено істотних порушень кримінального процесуального закону, через що суд не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.ст.395, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді:

Згідно з оригіналом: