Провадження № 11/4808/1/18
Категорія ст. 353 КПК України 1960 року
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
22 листопада 2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську апеляцію ОСОБА_8 на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.08.2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про відновлення строку на апеляційне оскарження вироку військового суду Івано-Франківського гарнізону від 27.07.2000 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 84 КК України, та визнання апеляції ОСОБА_8 на вказаний вирок такою, що не підлягає розгляду, -

ВСТАНОВИЛА:

Не погодившись з постановою судді ОСОБА_8 подав апеляцію, в якій він просить скасувати постанову місцевого суду, визнати поважними причини пропуску строку на подачу апеляції. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що вироком військового суду встановлена та обставина, що саме відносно нього було вчинено злочин, оскільки саме він виконував розпорядження ОСОБА_9 про закачку в автоцистерну МАЗ-500-АЦ №63 Т7 5000 літрів (4250 кг) дизельного палива, тому, на думку апелянта, він є потерпілим по справі, оскільки саме в нього виникла у подальшому недостача по паливу. Вважає, що вироком військового суду помилково вказаного, що він є свідком, тому він має право на апеляційне оскарження.

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_7 просив справу розглянути у відсутність ОСОБА_8 , у зв`язку із тим, що останній мешкає в Київській області.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 підтримав доводи апеляції, просив постанову місцевого суду скасувати;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив постанову місцевого суду залишити без змін;

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляцію належить залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України «кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядається судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом».

Враховуючи викладене, вказана справа розглядається судом апеляційної інстанції відповідно до норм Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - Кодекс).

З матеріалів справи вбачається наступне.

Вироком військового суду Івано-Франківського гарнізону від 27.07.2000 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 84 КК України до 3-х років позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст. 45 КК України це покарання визнано вважати умовним з іспитовим строком 1 рік і штрафом в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 680 грн. (а.п. 23-25).

З вказаного вироку вбачається, що 11.02.2000 року ОСОБА_10 , який є начальником служби пального з`єднання біля 17 годин прибув на склад пального військової частини НОМЕР_1 . Зловживаючи своїм посадовим становищем, він віддав розпорядження своєму підлеглому старшому лейтенанту ОСОБА_11 закачати в автоцистерну МАЗ-500-АЦ №63-36 Т7 5000 літрів (4250 кг) дизельного палива. Це незаконне розпорядження ткачук виконав і ОСОБА_10 без документально вивіз за межі складу вказане пальне вартістю 1 грн. 53 коп. за один кг., а всього на суму 6502,50 грн. В подальшому він продав викрадене невстановленій особі, а отримані кошти використав на власні потреби. Через декілька днів за допомогою командування він повністю відшкодував завдані частини збитки (а.п. 23-24).

02.04.2018 року ОСОБА_8 звертається до апеляційного суду Львівської області з апеляцією на вказаний вирок суду, разом з клопотанням про поновлення строку на його оскарження, яка постановою судді від 16.07.2018 року направлена до Івано-Франківського міського суду івано-Франківської області для вирішення питання в порядку ст.ст. 349,353 КПК 1960 року, внаслідок ліквідації військових суддів (а.п. 4-5, 15).

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.08.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про відновлення строку на апеляційне оскарження вказаного вище вироку військового суду Івано-Франківського гарнізону від 27.07.2000 року (а.п. 34-35).

Відмовляючи ОСОБА_8 у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку військового суду, суд першої інстанції послався на те, що жодних переконливих доказів щодо причини пропуску строку на апеляційне оскарження вироку військового суд, проголошеного 18 років потому, ОСОБА_8 не навів. Крім того, суддя місцевого суду першої інстанції наголосив на тому, що ОСОБА_8 на стан проголошення вироку був свідком, у зв`яжу із чим допитувався у судовому засіданні, в той час як ст. 348 КПК України не передбачено право свідка на подачу апеляції на вирок суду (а.п. 35).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх законними, та таким, що ґрунтується на всебічному і повному дослідженні всіх передбачених законом вимог.

З дослідженої під час апеляційного розгляду копії вироку військового суду Івано-Франківського гарнізону від 27.07.2000 року, вбачається, що ОСОБА_8 допитувався в межах вказаної кримінальної справи як свідок.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 , на час прийняття рішення в межах вказаної кримінальної справи, мав процесуальний статус свідка. Відомості про те, що вказана особа має процесуальний статус потерпілого, в матеріалах справи відсутні, та апелянтом не надані.

Статтею 348 КПК України чітко передбачено коло осіб, що мають права на апеляційне оскарження судових рішень, проте свідок до таких особо не належить.

Посилання апелянта на те, що норми зазначеної статті передбачають оскарження судових рішень й іншими особами, тобто, на думку апелянта, це може бути й свідок, не є слушними, виходячи з наступного.

Так, до інших осіб, які можуть подати апеляцію (у випадках передбачених КПК України 1960 року) належать: 1) особи, стосовно яких прийняте рішення про відмову в за¬стосуванні заходів безпеки або про їхнє скасування (ст. 525 КПК України); 2) особи, інтересів яких стосується постанова про надання дозволу на проведення окремих оперативно-розшукових заходів (ст. 97 КПК України), про відмову в порушенні кримінальної справи

(ст.991 КПК України); про залишення апеляції без розгляду (ч. 2 ст. 352 КПК України); про відмову у відновленні пропущеного строку на апеляційне оскарження (ст. 353 КПК України); 3) підозрюваний, обвинувачений, його захисник або закон¬ний представник на постанову судді про обрання запобіжного заходу у виді взяття під варту або про відмову в цьому (ст.1653 КПК України); про продовження строків утримання під вартою або про відмову в цьому (ст.1653 КПК України), особа, відносно якої прийняте рішення, або її захисник чи законний представник на постанову про законність або незаконність затримання цієї особи (ст. 106 КПК України); 4) обвинувачений, його захисник або законний представник на постанову про направлення обвинуваченого на стаціонарну експертизу або відмову в цьому (ст. 205 КПК України); 5) особа, що подала скаргу, на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (ст.236-2 КПК України); на поста¬нову про закриття справи (див. ст.2366 КПК); 6) у справі приватного обвинувачення на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи (ст. 251 КПК України); 7) особа, якої стосується рішення, за справами, що надійшли з постановою слідчого, прокурора про закриття справи і застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру (ст. 449 КПК України).

Отже, з наведених норм вбачається, що свідок не є тією особою, що має право на апеляційне оскарження вироку військового суду, а у тому випадку, коли апеляційні скарги подані до суду такими особами, які не мають права її подавати, то вони повертаються таким особам з роз`ясненням причин їх повернення.

Таким чином, доводи апеляції ОСОБА_8 про неправильне застосування судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального закону, є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.ст. 349, 353 КПК України апеляція на вирок суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти діб. У разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин повноважні суб`єкти апеляційного оскарження можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок, про відновлення пропущеного строку.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції розглянув клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку з дотриманням вимог процесуального права, та оскільки останній був свідком по справі, правомірно відмовив йому у поновлення цього строку.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які перешкоджали чи могли перешкоджати суду повно та всебічно розглянути справу й постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок при перевірці справи в апеляційному порядку, не виявлено.

Крім того, представництво ОСОБА_7 інтересів ОСОБА_8 на підставі довіреності (а.п. 21), з урахуванням того, що вказана особа має процесуальний статус свідка, не ґрунтується на вимогах КПК України 1960 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляції ОСОБА_12 без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись п. 11 розділу 11 Перехідних положень КПК України (2012 року), ст.ст. 348, 349, 353, 365, 366, 377 КПК України (1960 року), колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення

Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.08.2018 року, якою ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку військового суду Івано-Франківського гарнізону від 27.07.2000 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 84 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом місяця з моменту її проголошення.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_5

ОСОБА_4