У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі: ОСОБА_4 ,
за участю прокурора: ОСОБА_5 ,
перекладача; ОСОБА_6 ,
потерпілої: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачених: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому у судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мерефа, Харківського району, Харківської області, українки, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ., проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, 13.04.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців.,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харків, українки, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої, 05.05.2012 року Дзержинським районним судом м. Харкова, за ч. 3 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.11.2006 року у вигляді 1 року 1 дня позбавлення волі та призначено остаточну міру покарання у вигляді 4 років 1 дня позбавлення волі, звільнена 05.05.2014 року,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

З Київської місцевої прокуратури № 4 до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 005110 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2018 року відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком не більше двох місяців до 04 січня 2019 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

У судовому засіданні прокурор зазначив про доцільність продовження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, розгляд провадження не закінчено, можуть ухилятися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення, раніше неодноразово були засуджені, що вказує на їх схильність до скоєння нових та продовження кримінальних правопорушень.

Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх захисники заперечили щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки ризики мінімізовані.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_12 висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_11 висунуто обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України.

Вирішуючи питання про обрання чи продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються дані про їх особи, офіційно ніде не працюють, не мають постійного джерела прибутку, раніше судимі, що може свідчити про їх наміри переховуватись від суду, схильні до вчинення інших кримінальних правопорушень, обвинувачуються у вчиненні умисного злочину з корисливим мотивом, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі, докази, передбачені ст. 84 КПК України, з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, тому з урахуванням наведених даних суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК України є дійсними.

При вирішенні даного питання судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», заява № 34578/97, п. 93).

У даному кримінальному провадженні, строк тримання обвинувачених під вартою не виходить за межі, визначені КПК України, є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов, регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строк утримання під вартою відповідає критерію розумності.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки не зникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 199, 331, 369 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком не більше двох місяців - до 16 лютого 2019 року включно.

Продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком не більше двох місяців - до 16 лютого 2019 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим та направити начальнику Державної установи «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Суддя:

Суддя:

Суддя: