Справа № 141/1003/17
провадження №1-кп/136/51/18
УХВАЛА
іменем України

"30" травня 2018 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 від 28.04.2017 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гайсин, Вінницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_5 ;
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3

захисника - адвоката - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_4 ;
потерпілого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:
У судовому засіданні прокурор звернувся до суду із клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без встановлення застави як альтернативного запобіжного заходу, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. Доказами, які обґрунтовують обвинувачення у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є: покази потерпілого, свідків, висновки судово-медичної експертизи, слідчий експеримент. Таким чином є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 296 КК України яке є злочином середньої тяжкості, за який законом передбачено максимально суворе покарання у виді позбавлення волі на строк до 4 років. Під час судового розгляду встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим про дату і час підготовчого судового засідання, 18.12.2017 на визначену судом дату не прибув, у зв`язку з чим відносно нього судом застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу. У подальшому 16.03.2018 обвинувачений ОСОБА_3 повторно за викликом суду не прибув без документально підтверджених доказів поважності неприбуття, у зв`язку з чим ухвалою Липовецького районного суду від 16.03.2018 до нього повторно застосовано привод та судовий розгляд відкладено на 30.03.2018. У подальшому 30.03.2018 обвинувачений ОСОБА_3 повторно до суду не з`явився, привід працівниками поліції не виконано, хоча у письмовій розписці обвинувачений зобов`язувався прибути на вказану в ухвалі суду дату та час. Вказана процесуальна поведінка, а саме - 3 неявки без поважних причин до суду за викликами свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_3 свідомо з метою уникнення кримінальної відповідальності на вчинене діяння, переховується від суду, що у свою чергу не сприяє оперативності судового розгляду та порушує права інших учасників судового процесу на розумні строки судового розгляду. Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не неможливість запобігання ризику, визначеному п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Крім того прокурор просив накласти на обвинуваченого ОСОБА_4 грошове стягнення за неявку в минуле судове засідання без поважних причин.
Суд, вислухавши думку всіх учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, дійшов висновку про таке.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Згідно ст.. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1, 2 ст. 194 під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Крім доведення мети застосування запобіжного заходу у вигляді забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків прокурором не доведено наявності жодних обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, оскільки неналежне виконання органами національної поліції заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді приводу не може ставитись у вину обвинуваченому та свідчити про невиконання ним процесуальних обов`язків, які фактично мали місце один раз.
За таких обставин в застосуванні запобіжного заходу слід відмовити.
Щодо накладення грошового стягнення на обвинуваченого ОСОБА_4 , то суд зазначає, що відповідно ч. 1 ст. 323 КПК України судом вже було вжито заходи щодо забезпечення явки обвинуваченого шляхом застосування приводу і підстави для повторного вжиття заходів реагування відсутні, а відтак в задоволенні цього клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 177, 183, 194,,323, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотань прокурора про обрання запобіжного заходу та накладення грошового стягнення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту їх оголошення
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1