АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 629/1393/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/386/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Панютине м. Лозова Харківської області, не заміжньої, яка працює в супермаркеті «АТБ» помічником продавця-консультанта, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_7 засуджена за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно вироку, ОСОБА_7 , 28.09.2016 року близько 14.00 год. знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_8 , разом з останнім спільно вживала спиртні напої. В ході розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_7 побачила мобільний телефон марки «Sаmsung Е 1200», належний потерпілому ОСОБА_8 , який останній залишив в іншій кімнаті, після чого у неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому, і бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що ОСОБА_8 знаходиться в іншій кімнаті та не слідкує за її діями, таємно викрала належний потерпілому мобільний телефон марки «Sаmsung Е 1200», вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1372 від 22.03.2017 року 216 грн. 67 коп. Після скоєння даного кримінального правопорушення ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зникла, викраденим розпорядилася на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_8 на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, закрити провадження по справі на підставі ст.ст.44, 46, 48 КК України та звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з тим, що потерпілий ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції клопотання про примирення. Водночас зазначає про те, що судом необґрунтовано постановлено стягнути з неї витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, по якій проходять електроінструменти, які не мають до неї ніякого відношення. В своїх доповненнях, незважаючи на каяття, заперечує наявність умислу на крадіжку телефона , оскільки вона намагалась його повернути потерпілому.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої, яка підтримала апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав законним вирок суду та заперечував проти апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Зокрема, обвинувачена в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду не заперечувала факт перебування у неї телефону потерпілого ОСОБА_8 , який вона принесла із речами в будинок своєї доньки, не заперечувала, що певний час цим телефоном користувався її зять , проте стверджувала що телефон у потерпілого взяла помилково, без умислу і попереджала зятя про необхідність повернути цей телефон.

Однак, ці покази спростовані показами потерпілого ОСОБА_8 , який в суді пояснив , що ОСОБА_9 із своїм співмешканцем проживали у нього пару днів, а після того як він наказав їм піти, зник його телефон «Самсунг». Після його звернення в міліцію телефон вилучили у обвинуваченої та повернули йому.

Допитаний судом свідок ОСОБА_10 пояснив, що саме його теща ОСОБА_7 залишила йому телефон, яким він користувався певний час . Поки не подзвонив дільничний та сказав повернути телефон, оскільки він виявився крадений, він вважав що це телефон ОСОБА_7 , а лише потім вона повідомила, що телефон викрала у сусіда.
Покази свідка ОСОБА_10 спростовують доводи обвинуваченої про її намагання добровільно, до відкриття кримінального провадження за заявою потерпілого, повернути телефон власнику.

Окрім того, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину об`єктивно підтверджений й іншими доказами у справі - висновком судово-товарознавчої експертизи № 1372 від 22.03.2017 року про ринкову вартість мобільного телефону; вилученим та визнаним речовим доказом мобільним телефоном марки «Sаmsung Е 1200», переданим на зберігання потерпілому ОСОБА_8 .
Доводи обвинуваченої про неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки під час розгляду в суді першої інстанції нею не заявлялись клопотання про допит свідка ОСОБА_11 , її співмешканця, з яким вони разом перебували у потерпілого на час подій.Відповідно до положень ст.. 404 КПК України суд апеляційної інстанції повторно досліджує обставини, встановлені під час кримінального провадження, та досліджує докази , що не досліджувались судом першої інстанції , виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Як вбачається із журналу судового засдання та технічного носія , в суді першої інстанції таких клопотань про допит свідка ОСОБА_7 не заявляла, хоча знала про свідка в той час, тому колегією суддів свідок ОСОБА_11 не допитувався.

Колегія суддів вважає цілком обґрунтованими доводи обвинуваченої про безпідставне стягнення з обвинуваченої на користь держави витрат на проведення судової товарознавчої експертизи щодо встановлення вартості предметів , в крадіжці яких вона не була обвинувачена. А оскільки виокремити такі витрати із загальної вартості експертизи неможливо, тому необхідно виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № 1372 від 22.03.2017 року, задовольнивши її апеляційну скаргу в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про необхідність закрити кримінальне провадження із звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності через примирення з потерпілим на підставі ст. 46 КК України не заслуговують на увагу, оскільки вона вчинила умисний злочин середньої тяжкості, а таке звільнення застосовується до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості.
Фактів об`єктивної зміни умов життєдіяльності обвинуваченої ОСОБА_7 , які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те , що вона не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому , в апеляційній скарзі не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому немає підстав для застосування ст. 48 КК України для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність будь-яких даних, які б свідчили про необ`єктивність , упередженість суду та порушення ним засад змагальності та диспозитивності під час судового провадження.
Кваліфікація судом першої інстанції злочинних дій ОСОБА_7 як таємного викрадення чужого майна за ч.1 ст. 185 КК України є правильною.

Покарання обвинуваченій у виді штрафу призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого нею злочину середньої тяжкості, її ставлення до скоєного, наведених у вироку суду даних про особу обвинуваченої яка посередньо характеризується, з 2016 року має синдром залежності від алкоголю, наявність обтяжуючої обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що відповідає засадам індивідуалізації ,гуманності і справедливості покарання. Підстав вважати надто суворим призначене обвинуваченому покарання колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.
З урахуванням викладеного, керуючись, ст.ст. 404,405,407, 418, ст. 419, ч. 2 ст. 376, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Лозівського районного суду Харківської області від 10 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 в частині рішення щодо процесуальних витрат змінити.
Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку щодо стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № 1372 від 22.03.2017 року.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий -

Судді