"29" жовтня 2018 р. Справа № 363/4336/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2018 року суддя Вишгородський районний суд Київської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Вишгородського районного відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_2 про визначення долі речових доказів у кримінальному провадженні № 0000958 від 22 вересня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

встановив:

25 жовтня 2018 року постановою прокурора Вишгородського районного відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_2 , кримінальне провадження 0000958 від 22 вересня 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України закрито.
Цього ж дня прокурор звернувся до суду із вказаним клопотанням в порядку ст.ст. 537-539 КПК України, в якому просить вирішити питання про долю речових доказів, а саме знищити револьвер «Тульський Імпер Петра Великого 1917 р.» та три патрони калібру 7,62х39 R, який знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
Як передбачено ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Разом з тим, підстав для розгляду вказаного клопотання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України судом не встановлено, оскільки такий порядок передбачено для виконання вироку, який в цьому провадженні не ухвалювався.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.ч. 1-2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

За змістом вказаних вимог Закону суд вправі вирішити долю лише тих речових доказів, які йому (суду) надані, або в порядку ст.ст. 171-174 КПК України.

Як вбачається з матеріалів клопотання, підстав для його вирішення в порядку ст.ст. 171-174 цього Кодексу судом не встановлено. Ухвалою слідчого судді арешт на револьвер «Тульський Імпер Петра Великого 1917 р.» та три патрони калібру 7,62х39 R в порядку ст.ст. 171-174 цього Кодексу не накладався.
Вказані речові докази перебувають у володінні прокурора (зберігаються у сторони обвинувачення), який не позбавлений можливості вирішити їх долю в порядку ст. 100 КПК України.

Таким чином, підстав для розгляду вказаного клопотання в порядку ст.ст. 537, 539 КПК України судом не встановлено, а тому його слід повернути прокуророві.

На підставі викладеного та керуючись ст. 100 КПК України,

ухвалив:

клопотання про визначення долі речових доказів у кримінальному провадженні № 0000958 від 22 вересня 2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України повернутипрокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя