Постанова

Іменем України
5 червня 2018 року

м. Київ
Справа № 755/14549/15-к

Провадження № 51-910км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду

м. Києва від 20 червня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006334 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Велика Михайлівка Одеської області, проживає на

АДРЕСА_1 , раніше не судимої, -
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 Кримінального кодексу України (далі КК),
ОСОБА_7 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, зареєстрована там же на АДРЕСА_2 , раніше не судимої,-
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК,
ОСОБА_8 , громадянина України, який народився

ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Котельва Полтавської області, зареєстрований на АДРЕСА_3 , проживає на АДРЕСА_4 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня

2016 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно зі ст. 76 КК суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахований у строк покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 1 травня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_7 засуджена за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно зі ст. 76 КК суд поклав на ОСОБА_7 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахований у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 1 травня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 146 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Згідно зі ст. 76 КК суд поклав на ОСОБА_8 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахований у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 27 травня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання цивільного позову і речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 30 квітня 2015 року об 11 годині біля гаражу № НОМЕР_1 кооперативу «Блакитний експрес» на вулиці Черемшини, 15 у м. Києві з корисливих мотивів згідно попередньо розподілених ролей із застосуванням насильства до ОСОБА_11 , завдаючи йому фізичних страждань, схопили та зв`язали потерпілого, чим унеможливили його вільне пересування, вибір місця перебування, а також можливий опір. Після чого проти його волі, перемістили потерпілого до автомобіля «Opel Combo», державний номерний знак НОМЕР_2 , і перевезли його до будинку № 71 лінії 17 на вулиці Садовій у м. Києві, де вимагали передати їм 15000 гривень за звільнення, застосовуючи при цьому фізичне насильство, утримували останнього зв`язаним, тобто створили перешкоди для його вільного пересування до 18 год. 30 квітня 2015 року, коли ОСОБА_11 був звільнений працівниками міліції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, просить скасувати зазначені судові рішення та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на застосування кримінального закону, який не підлягав застосуванню, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості. Стверджує, що місцевий суд не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обгрунтування свого рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зі звільненням їх від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки ступеню тяжкості кримінального правопорушення, яке класифікується як злочин середньої тяжкості, способу його вчинення, підвищеній суспільній небезпеці, особам засуджених. Твердить, що призначаючи покарання, суд належним чином не відреагував на те, що злочин вчинений за попередньою змовою групою осіб. Зазначає, що суд не врахував позицію прокурора у кримінальному провадженні про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кожному окремо покарання за ч. 2 ст. 146 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
У запереченнях захисник засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 -

адвокат ОСОБА_9 посилався на необгрунтованість касаційної скарги прокурора. Твердить, що прокурор у касаційній скарзі не зазначає, чому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки забезпечить виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вважає, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність стосовно

ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Просить судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, підтримав.
Засуджені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Захисник засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Захисник засудженої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого

ч. 2 ст. 146 КК, та кваліфікація їх дій прокурором не оспорюється.
Доводи в касаційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості колегія суддів вважає немотивованими.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність дотрималися.
Як видно з вироку місцевого суду, який апеляційний суд залишив без зміни, при призначенні покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, конкретні обставини справи, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, суди виходили з того, що ОСОБА_6 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо. ОСОБА_7 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, являється опікуном малолітньої ОСОБА_12 , 2012 року народження, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо. ОСОБА_8 працює на посаді слюсаря-сантехніка, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відсутні.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення їм покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК зі звільненням їх від відбування покарання з випробуванням.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора та дав на них мотивовану відповідь. Зазначив, з яких підстав апеляційну скаргу визнав необгрунтованою.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених і попередження нових злочинів.
Отже, з огляду на те, що немає правових підстав вважати призначене засудженим покарання явно несправедливим через м`якість, не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень, касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Ураховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК,

п. п. 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК, п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2017 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи у суді апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3