провадження 1-кп/638/390/18
ВИРОК
01.10.2018 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
встановив:
16 травня 2017 року приблизно 12 години 40 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи в маршрутному таксі № 282, що рухалось по проспекту Людвига Свободи в м. Харкові помітив ОСОБА_8 яка перебувала в маршрутному таксі та на шиї у якої знаходиться золотий ланцюжок 585 проби з золотим хрестом 585 проби. У цей час у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, скориставшись тим, коли маршрутне таксі зупинилось на транспортній зупинці біля станції метро « Олексіївська» у м. Харкові, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 та ривком зірвав золотий ланцюжок 585 проби, вагою 10,0 грама, вартість, якого, згідно висновку експерта № 3659 від 08.08.2017 року складає 6018 гривен 30 копійок, разом із золотим хрестиком 585 проби, вагою 1,0 грама, вартість якого згідно висновку експерта № 3659 від 08.08.2017 складає 601 гривну 83 копійки, після чого вибіг з маршрутного таксі № 282. Втік з місця скоєння злочину, обернувши викрадене майно на свою користь, чим завдав ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 6620 гривен 13 копійок.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочину, передбаченого ч.1, ч. 2 ст. 186 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив що і в першому і в другому епізоді він вчиняв вказані злочини з метою отримання коштів на наркотичні засоби. Він розуміє, що вчиняв протиправні дії, на разі суттєво розкаюється. Зривав ланцюжки ривком, у подальшому тікав, а далі продав ланцюжок, який належав ОСОБА_8 , ланцюжок, який належав ОСОБА_9 не встиг продати, так як 19 липня 2017 року був затриманий працівниками поліції.
Потерпілі в судове засідання не з`явились, потерпіла ОСОБА_8 надала до суду заяву, де просила задовольнити позовні вимоги, просила суд розглядати справу за її відсутності.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), та за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна ( грабіж) вчинений повторно.
При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , не працює, раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з синдромом залежності від психостимуляторів, опіоїдів з 2012 року, а також має гострий розлад внаслідок зловживання наркотичними речовинами, за місцем мешкання характеризується позитивно, має неповнолітню дитину, одружений. Відповідно до медичної документації має дифузну зміну печінки по типу хронічного гепатиту, помірну дифузну зміну підшлункової залози.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин, та злочин середньої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставиною, яка обтяжують покарання суд визнає рецидив злочинів.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Проаналізувавши зазначені обставини, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, наведених вище даних про особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, висловлену під час судових дебатів, з метою досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання на підставі ст. 70 та ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання у виді позбавлення волі за вироком Лозівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року.
У справі заявлено цивільний позов, так з позовом звернулась ОСОБА_8 та просить стягнути з ОСОБА_5 6620 гривен. В судовому засіданні обвинувачений визнав позов, погодився з його сумою та просив врахувати часткове відшкодування позовних вимог, на що захисник надала копію чепка про сплату ОСОБА_8 685 гривен. При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги справедливими та такими, що підлягають задоволенню.
У справі проведені судові експертизи. Вартість вказаних експертних досліджень, необхідно стягнути з ОСОБА_5 .
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років позбавлення волі, а також винним в скоєнні кримінального правопоррушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш судового призначити покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань з покаранням за вироком Лозівського районного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року за ч.2 ст. 186 КК України, остаточно призначити покарання у вигляді чотирьох років та одного місяця позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 19 липня 2017 року по 01 жовтня 2018 року включно в строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі на підставі ч.5 ст. 72 КК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 19 липня 2017 року.
Запобіжний захід у вигляді утримання під вартою ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати: в сумі 197 гривен 87 копійок за проведеня судово - товарознавчої експертизи.
Позовні вимоги ОСОБА_8 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 п`ять тисяч дев`ятсот тридцять п`яти гривен 13 копійок.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Речові докази: ланцюжок, повернутий ОСОБА_9 відповідно до зберігальної розписки від 19 липня 2017 року, вважати повернутим ОСОБА_9 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, захисникові та прокурорам негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1