П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 р.
м. Київ

Справа № 756/2962/17

Провадження № 51-3883 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року вирок суду першої інстанції змінено, виключено з резолютивної частини вироку речення, яким ОСОБА_6 відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (кримінально-виконавчої інспекції) про зміну місця проживання, роботи. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України від 07 вересня 2016 року № 1492 - VIII, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 грудня 2016 року приблизно о 14.30 за адресою: просп. Оболонський, 9, м. Київ, підняв із землі згорток з порошкоподібною речовиною та поклав його до кишені куртки, тим самим придбав та зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - діацетилморфін (героїн), масою 0,036 г, який був у той же день вилучений працівниками правоохоронних органів.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухваленим щодо ОСОБА_7 рішенням суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, в порушення вимог ст. 372 КПК України не виклав мотиви, з яких він виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався, а також не застосував один із додаткових обов`язків, передбачених положеннями ст. 76 КК України, чим безпідставно покращив становище засудженого.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав подану скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Щодо доводів прокурора, наведених у касаційній скарзі, про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, то вони є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Стаття 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Прокурор у касаційній скарзі обґрунтовує неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність тим, що суд апеляційної інстанції не застосував до ОСОБА_7 положень ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: не поклав на засудженого додаткового обов`язку - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Проте Суд з такими доводами не погоджується через те, що обов`язки, передбачені ч. 2 ст. 76 КК України, не є обов`язковими, та їх застосування є правом суду, а не обов`язком.
Крім того, прокурор не навів достатньо переконливого обґрунтування того, що незастосування судом положень ч. 2 ст. 76 КК України в даному кримінальному провадженні тягне за собою скасування судового рішення. Таких підстав не встановив і Суд під час касаційного провадження.
Також Суд не погоджується й з доводами прокурора про невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам КПК.
Як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на вирок суду першої інстанції, проаналізував викладені в ній доводи, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх частково обґрунтованими, та виправив допущену судом першої інстанції помилку, застосувавши положення ст. 76 КК України в редакції Закону України від 07 вересня 2016 року № 1492-VIII.

Ухвала апеляційного суду відповідає загальним вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3