Справа № 192/1872/18
Провадження № 1-в/201/311/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

представника виправної колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, засудженого вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 24 січня 2017 року за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, якому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 11 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло подання начальника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ, узгодженого спостережною комісією при Солонянській районній державній адміністрації у Дніпропетровській області, про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, посилаючись на те що він на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, до праці ставиться сумлінно, працевлаштований на виробництві установи до цеху ССЦ-2, режиму утримання дотримується свідомо, має чотири заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, стягнень не має, а також приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Творчість», «Підготовка до звільнення», визнає провину у скоєному злочині, вирішене питання реєстрації, заборгованості за виконавчими листами не має.

У судовому засіданні представник виправної колонії підтримав заявлене подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , який, поміж іншого, 23 жовтня 2018 року був заохочений адміністрацією установи виконання покарань за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці за третій квартал 2018 року.

Засуджений ОСОБА_5 просив суд задовольнити подання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки усвідомив свою протиправну поведінку та зробив для себе належні висновки.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, пославшись на необґрунтованість такого подання з огляду на те, що засуджений вже до цього неоднократно звільнявся умовно-дострокова та не зробив для себе належних висновків.

Вислухавши думки учасників судового провадження, а також дослідивши матеріали подання, суд приходить до таких правових висновків.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, які відбувають покарання, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому суд ретельно з`ясовує ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засудженого, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Як зазначено у поданні начальника виправної колонії, засуджений ОСОБА_5 почав відбувати покарання з моменту його попереднього ув`язнення 11 травня 2016 року та на даний час відбув 2/3 частини строку покарання, при цьому за цей період характеризувався позитивно, працевлаштувався і до праці ставився сумлінно.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_5 порушень режиму утримання не допускав, стягнень не мав, дотримується норм, які визначаються порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений чотири рази, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, спальне місце утримує у чистості і порядку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи і роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою, не допускає порушень пожежної безпеки і безпеки праці.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення від 05 вересня 2018 року засуджений ОСОБА_5 має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці, застосованих до нього 26 січня 2018 року, 23 квітня 2018 року, 20 липня 2018 року, а також 04 вересня 2018 року. За порушення режиму утримання засуджений мав одне стягнення від 05 серпня 2016 року, яке було погашено за плином часу.

Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, участі у самодіяльних організаціях засуджених, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений за весь період відбування покарання характеризується позитивно, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться сумлінного, бере особисту участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, свою вину у вчиненому злочині визнав.

Однак, після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого суд приходить до висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення останнього від відбування покарання, оскільки своє виправлення ОСОБА_5 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Зокрема, посилання представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» МЮУ на відсутність у засудженого порушень режиму утримання під час перебування в колонії, судом враховано, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Разом з тим, долучені до подання матеріали, що характеризують ОСОБА_5 , не відображають процесу його виправлення та ставлення до вчиненого злочину і праці, а лише сам факт додержання ним вимог режиму та участь у самодіяльних організаціях установи виконання покарань, не може належно і достовірно свідчити про повний ступінь його виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару та виправлення засуджених, а також і запобігання вчиненню ними нових злочинів. Однак враховуючи, що ОСОБА_5 раніше був неоднократно засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів та вчиняв суспільно-небезпечні діяння повторно, слід вважати, що досягнення вказаних цілей у даному випадку неможливе до закінчення призначеного судом строку покарання, оскільки за основу визначення мінімально необхідної частини строку, після відбуття якої можливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, покладено тяжкість вчиненого злочину, форма вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, повторність злочинів, вид покарання, яке відбуває засуджений, а також той факт, що особа раніше звільнялась умовно-достроково від відбування покарання.

Таким чином судом враховано те, що ОСОБА_5 засуджений за скоєння умисного тяжкого корисливого злочину, вчиненого повторно у стані алкогольного сп`яніння, при цьому останній раніше був неоднократно судимий за вчинення аналогічних суспільно-небезпечних діянь і попередньо вже звільнявся умовно-достроково, проте належних для себе висновків не зробив та вчиняв нові умисні злочини, а отже, така поведінка засудженого, на думку суду, свідчить про відсутність належних висновків у останнього щодо своєї поведінки для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність позитивної характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Оскільки умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства і має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині, однак засуджений ОСОБА_5 не зробив для себе належних висновків, а отже не став на шлях виправлення, тому суд, оцінивши в сукупності досліджені докази, вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, у зв`язку з чим подання виправної колонії задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 81 КК України, ст.ст. 537-539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня проголошення ухвали суду, а засудженим у той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1