Справа № 128/1429/17
ВИРОК
Іменем України
01 листопада 2018 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого- ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Вінниці Вінницької області кримінальне провадження, внесене в 04 травня 2017 року в ЄРДР за №0000473 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, є особою, що має інвалідність III групи, раніше не судимому,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_6 28.04.2017, близько 16:00 год., перебуваючи на присадибній ділянці потерпілого ОСОБА_7 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , під час сварки, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, наніс декілька ударів кулаками рук ОСОБА_7 по голові в різні її ділянки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців неправильно -овальної форми, фіолетово-зелено - жовтого кольору, розмірами від 2,0 см х 3,0 см до 5,0 см х 7,0 см, в лобній ділянці, в лівій скроневій ділянці, в правій та лівій навколо очній ділянках та садна суглоподібної форми розмірами 0,1 см х 0,6 см в лобній ділянці зліва, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 525 від 05.05.2017 належать до легких тілесних ушкоджень.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним за ч. 1 ст. 125 КК України повністю та суду показав, що дійсно 28.04.2017, близько 16:00 год. між ним та потерпілим ОСОБА_7 на присадибній ділянці потерпілого ОСОБА_7 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виникла суперечка, в ході якої він наніс два-три удари кулаками рук ОСОБА_7 по голові в різні її ділянки. Зазначив, що потерпілий також наносив і йому удари, але він з цього приводу до поліції не звертався. В скоєному кається. Просить суд звільнити його від відбування покарання призначеного за даним вироком на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році», оскільки він є інвалідом 3 групи безстроково.

Потерпілий ОСОБА_7 до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином.

Враховуючи думку учасників судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, визнав недоцільним досліджувати докази по кримінальному провадженню стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. Суд визнав за необхідне обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів стосовно особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження потерпілому та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує особу винного, який одружений, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, у лікарів психіатра та нарколога на обліку не перебуває, є особою, що має інвалідність III групи.
В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття у скоєному злочині, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає, що ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу в дохід держави в межах санкції статті.

При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами

В судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 подане письмове клопотання про застосування до обвинуваченого нього положень Закону України «Про амністію в 2016 році», посилаючись на те, що він є суб`єктом даного закону, оскільки він є особою, що має інвалідність ІІІ групи, на що надав суду копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 та копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, просив звільнити його від відбування призначеного покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримала думку обвинуваченого, також просила звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного за даним вироком на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році». Прокурор та представник потерпілого ОСОБА_4 , в судовому засіданні не заперечували проти звільнення від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування призначеного покарання.

06.09.2016 набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.12 названого Закону).

Відповідно до п. "г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.
Згідно до положень ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році» , особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом , крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим законом.

Судом установлено , що ОСОБА_6 є особою, що має інвалідність ІІІ групи, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена безтерміново, про що свідчить копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 та копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.45); він вперше вчинив умисний злочин, який є злочином легкої тяжкості відповідно до ст. 12 КК України. Вказаний злочин він вчинив 28.04.2017 року, тобто до дня набрання чинності (06.09.2017 р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного злочину обвинувачений визнав повністю, щиро кається у вчиненому, просить застосувати до нього п. "г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.8 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалася.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія пункту "г" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, а тому він підлягає звільненню від відбуття призначеного покарання.

Підстав для застосування щодо обвинуваченому ОСОБА_6 заходів забезпечення кримінального провадження судом не вбачається. Цивільний позов потерпілим не заявлявся; процесуальні витрати та речові докази-відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п`ятсот десять) гривень.

На підставі пункту «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання призначеного за даним вироком у виді штрафу в дохід держави в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 ( п`ятсот десять) гривень.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: