У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :
до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_4 із клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного м. Києва від 01.04.2016 року.

В обгрунтування заявленого клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2016 року накладено арешт на майно, а саме нерухоме майно, що належить ПП «Сібаріс», в тому числі нежилу будівлю, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. І. Франка, 42, загальною площею 372,3 м. кв.

Вказує, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки ПП «Сібаріс» та він не мають жодного відношення до кримінального провадження, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2016 року право власності на вказане приміщення визнано за ним, накладений арешт не є співмірним заходом забезпечення кримінального провадження, арешт накладено за відсутності власника майна, з моменту арешту майна пройшов тривалий час, а тому в подальшій необхідності такого відпала потреба.

Як наслідок, просить скасувати арешт на зазначене нерухоме майно.

В судове засідання ОСОБА_4 не з`явився, причин неявки не повідомив.

Слідчий в судовому засіданні проти заявленого клопотання заперечив, вважає його необґрунтованим. Вказує, що приміщення незаконно було перереєстроване через судове рішення, під час дії арешту, з ПП «Сібаріс» на ОСОБА_4 . Приміщення є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки було об`єктом протиправних посягань. Вказане приміщення було незаконно виведено з числа активів неплатоспроможного банку ПАТ «Порто-франко», всупереч прямій забороні про це від НБУ, арешт накладено з метою забезпечення цивільного позову, який подано Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просить в задоволенні клопотання відмовити.

Заслухавши пояснення слідчого, дослідивши надані докази та матеріали, оцінивши їх в сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За вимогами ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За приписами ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, з врахуванням принципу змагальності, обов`язок доведення необґрунтованості раніше накладеного арешту та/або факту, що в такому арешті відпала потреба, покладено саме на особу, що заявила клопотання про скасування цього арешту.

Враховуючи, що ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, вищевказаних обставин не довів, відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна є безпідставним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 2, 7-9, 22, 131,132, 170, 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -
п о с т а н о в и в :
в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1