Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/149/2018 Справа №641/5008/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
секретаря ОСОБА_13 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінального провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 30003695 від 18.09.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204, ч. 3 ст. 357, ч.ч. 1 ст.358 КК України, ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204, ч. 1 ст. 199 КК України, ОСОБА_12 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 204 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.
В судовому засіданні судом в порядку вимог ст. 331 КПК України, на розв`язання поставлене питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Прокурор, вказав, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні, декількох злочинів, в тому числі, злочину, який відноситься до категорії тяжких, офіційно не працевлаштовані, здійснювали нелегальну діяльність з продажу та виготовлення алкогольних напоїв, що дає підстави вважати, що вони можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Таким чином, ризики, встановлені положеннями ст.177 КПК України, при застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу на цей час не змінились. Вважав недоцільним визначати розмір застави, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення потягло за собою загибель людей.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та їх захисники заперечували проти продовження їм строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважали, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не підтверджені.
Крім того, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заявили клопотання про зміну їм запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання, або в разі продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просили визначити розмір застави.

В обґрунтування клопотання обвинувачений ОСОБА_10 посилався на практику Європейського суду з прав людини, крім того вказав на відсутність у сторони обвинувачення доказів його вини у злочинах, інкримінованих йому в провину, таким чином, вважав, що у суду достатньо підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, або просив визначити розмір застави.

В обґрунтування клопотання обвинувачений ОСОБА_12 посилався на те, що під час затримання органами досудового розслідування відносно нього були порушені вимоги КПК України, вважав необґрунтованими ризики, на які посилається прокурор, які виправдовують застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважав можливим застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

В обґрунтування свого клопотання ОСОБА_11 вважав, що прокурор не довів жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, зазначив, що ствердження прокурора ґрунтується на припущеннях без належного вмотивування, суперечить вимогам Закону. Тому вважав можливим застосувати до нього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

Прокурор заперечував проти клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, або визначення розміру застави, з підстав наведених в думці щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу.
Потерпілі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримали думку прокурора з приводу доцільності продовження строку запобіжного заходу обвинуваченим у виді тримання під вартою. Заперечували проти задоволення клопотань обвинувачених.
Обвинувачені та їх захисники підтримали клопотання обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 щодо зміни останнім запобіжного заходу на більш м`який, а також визначення розміру застави.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.
Так, судом встановлено, що обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ухвалами Київського районного суду м. Харкова неодноразово продовжувався застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, в подальшому цей строк було продовжено ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова, у зв`язку із існуванням ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Положеннями п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 злочинів, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Враховуючи, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час застосування обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, що обвинувачені можуть і надалі продовжити свою злочинну діяльність, переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків в даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому, суд вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 строку тримання під вартою на 60 днів.
Крім того, при вирішенні клопотань ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, визначення розміру застави, суд приходить до наступного.
Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 201 КПК України, Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
Таким чином, суд враховує, що обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заявляють клопотання про зміну запобіжних заходів на більш м`які, які можуть бути застосовані, в тому, числі, при наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому не спростовуючи обставин, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Разом з тим, при вирішенні клопотання ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо визначення розміру застави, суд виходить з положень ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_14 ОСОБА_12 , ОСОБА_11 інкриміновано вчинення злочинних дій, в тому числі, що призвели до загибелі людей, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.
Таким чином, суд дійшов висновку, щодо відмови в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, або визначення розміру застави.
Керуючись ст.ст. 49, 177, 183,199, 201, 331,336, 376, 392 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 днів в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№ 27).
Строк дії ухвали до 22 вересня 2018 року.

Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

В задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу на більш м`який або визначення розміру застави відмовити.

Копію ухвали направити для виконання.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя- ОСОБА_1