Справа № 442/3396/18
Провадження № 1-кс/442/718/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівський області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
особи стосовно, якої вирішується питання
про застосуваня екстрадиційного арешту ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
перекладача ОСОБА_5 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі, клопотання керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочинів, передбачених п. „б ч. 1 ст. 159, ч. 1 ст. 242, п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекситан, до його фактичної передачі компетентним органам Республіки Узбекистан,
в с т а н о в и в :
Керівник Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду в з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ). В обгрунтування зазначає, що в провадженні компетентних органів Республіки Узбекистан перебуває кримінальна справа № 1400-11 про обвинувачення громадянина цієї держави ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з притягненням його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. „б ч. 3 ст. 159 (посягання на конституційний лад Республіки Узбекистан), ч. 1 ст. 242 (організація злочинного угрупування), п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1 (виготовлення, зберігання, розповсюдження або демонстрація матеріалів, які містять загрозу громадській безпеці і громадському порядку), ч. 1 ст. 244-2 (створення, керівництво, участь в релігійних екстремістських, сепаратистських, фундаменталістських або інших заборонених організаціях) КК Республіки Узбекистан. Вказує, що на адресу Дрогобицької місцевої прокуратури надійшла належним чином засвідчена копія запиту Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан про видачу громадянина цієї держави ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ). Вказує, що даний запит та інші документи про видачу ОСОБА_3 оформлені належним чином, у відповідності до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993. Вказує, що відповідно до наданих Генеральною прокуратурою Республіки Узбекистан документів вбачається, що 11.01.2011 слідчим відділом Управління СНБ Республіки Узбекистан по Андижанській області порушено кримінальну справу проти ОСОБА_3 та він притягнутий в якості обвинуваченого за скоєння злочинів, передбачених п. „б ч. 3 ст. 159, ч. 1 ст. 242, п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан. 31.01.2011 ОСОБА_3 оголошений в розшук. Ухвалою Андижанського районного суду у кримінальних справах по Андижанській області від 01.02.2011 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Зазначає, що на території України ОСОБА_3 ( ОСОБА_9 ) до кримінальної відповідальності не притягується, невідбутого покарання за вироком українського суду немає, громадянином України не вважається. Відповідно до довідки № 005772, виданої 15.03.2018 ГУ ДМС у Львівській області, термін дії якої продовжено до 15.10.2018 ОСОБА_3 звернувся в управління ДМС у Львівській області із зверненням за захистом в Україні, що засвідчує законність перебування його на території Україні відповідно до ст. 1 Закону України „Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. 27.04.2018 Генеральною прокуратурою України проведення екстрадиційної перевірки обставин, що можуть перешкоджати видачі компетентним органам Республіки Узбекистан ОСОБА_3 доручено прокуратурі Львівської області, яка на даний час триває. З огляду на вищевикладене, просить клопотання задовольнити.
Особа щодо якої розглядається клопотання про застосування екстрадиційного арешту, була встановлена слідчим суддею як ОСОБА_3 , який в 2010 році покинув Республіку Узбекистан та щодо якого в 2011 році було порушено кримінальне провадження, звільнений з-під варти ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 30.01.2018 № 509/185/18; який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. „б ч. 3 ст. 159 КК Республіки Узбекистан (посягання на конституційний лад Республіки Узбекистан не міститься викладу закону, відповідно до якого передбачена відповідальність), відповідно до законодавства України ст. 109 КК України, але встановити частину статті неможливо, в зв`язку з відсутністю викладу диспозиції статті кримінального закону Республіки Узбекистан; ч. 1 ст. 242 КК Республіки Узбекистан (організація злочинного угрупування позбавлення волі від 15 до 20 років), відповідно до законодавства України ст. 255 КК України позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років; п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1 КК Республіки Узбекистан (виготовлення, зберігання, розповсюдження або демонстрація матеріалів, які містять загрозу громадській безпеці і громадському порядку), відповідно до законодавства України ст. 295 КК України штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років; ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан (створення, керівництво, участь в релігійних екстремістських, сепаратистських, фундаменталістських або інших заборонених організаціях), відповідно до законодавства України не передбачено кримінальної відповідальності; 38 років, з задовільним станом здоров`я, маючого на утриманні дружину, з якою укладений шлюб по законам шаріату згідно акту одруження від 03.02.2017 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яка має захворювання та потребує догляду, та двох дітей, щодо одного з яких він є батьком; у клопотанні, наданому головою Громадської організації „Іхсан-Щирість, зазначено, що ОСОБА_12 після переїзду у м. Дрогобич став брати активну участь в житті їх мусульманської громади, у нього на забезпеченні перебувають двоє малолітніх дітей і дружина, він орендує квартиру, вони займаються питаннями даної сім`ї, його дружина страждає гіпертонічними кризами і регулярно повинна отримувати лікування в лікарні, що вимагає додаткової уваги як за нею, так і за дітьми, зазначає, що знає ОСОБА_3 лише з позитивної сторони.
В судовому засіданні ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання.
Зазначив, що є членом політичної партії „Хізбут-Тахрір аль-Ісламі, яка не заборонена в Україні, не скоював злочини в Узбекистані, а переслідується за те, що використовував своє право на свободу віросповідання. Зазначив, що всі документи подані на російській мові, що суперечить ч. 3 ст. 584 КПК України, п. „е ст. 23 Закону України „Про ратифікацію Європейської конвенції про видачу правопорушників, 1957 рік. Копії постанови про оголошення розшуку обвинуваченого і його етапування від 31.01.2011 та ухвали Андижанського міського суду від 01.02.2011 про застосування в якості запобіжного заходу тримання під вартою подані до цієї справи та до справи № 509/185/18 Овідіопольского районного суду Одеської області відрізняються. Він не переховувався від працівників прокуратури і від екстрадиційної перевірки. В день його арешту з ініціативи прокурора його дружина через моральні переживання з залу суду була відвезена в Овідіопольску районну лікарню. Він являється здобувачем політичного притулку в Україні.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав клопотання, з наведених у ньому мотивів та просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_3 у своєму запереченні на клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) зазначив, що ОСОБА_3 , разом з дружиною та неповнолітніми дітьми, маючи цілком обгрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань з політичних та релігійних причин в Узбекистані, а також побоюючись систематичного порушення прав людини в цій країні, звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 10.04.2018 ОСОБА_3 отримав повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але така відмова оскаржена до Львівського окружного адміністративного суду. Вказує, що оскільки на даний момент питання видачі особи не розглядається, відсутні підстави для задоволення судом клопотання про застосування запобіжного заходу. Вказує, що ОСОБА_3 без застосування до нього жодних запобіжних заходів прибуває до органів прокуратури, суду, повідомляє державні органи про зміну місця проживання та будь-які інші істотні обставини справи, усіляко допомагає встановленню істини у справи, сприяючи проведенню екстрадиційної перевірки та обставин, що унеможливлюють його видачу в Республіку Узбекистан. Наголошує, що ОСОБА_3 інкримінується участь в заборонених ісламських рухах, спричинені його членством в ісламський політичній партії „Хізб ут Тахрір Аль-Ісламі, яка неправомірно заборонена в Узбекистані саме з політичних причин. В вину ОСОБА_3 ставиться участь в мирних зібраннях та спільних молитвах даної організації, що жодним чином не підпадає під жодне з понять забороненої діяльності визначеному в законодавстві України. Вказує, що організація „Хізб ут Тахрір є просвітницькою політичною ісламською організацією, яка використовує виключно мирні методи діяльності та не є забороненою в Україні та країнах заходу. Зазначає, що ОСОБА_3 перебуває у фактичних шлюбних відносинах (релігійний шлюб згідно канонів ісламу) з ОСОБА_11 та є годувальником родини, яка складається з подружжя та двох неповнолітніх дітей. У зв`язку з важким станом здоров`я дружині ОСОБА_3 необхідний постійний догляд чоловіка. Також просить суд врахувати той факт, що ОСОБА_3 бере активну участь в житті чисельної кримськотатарської спільноти м. Дрогобича та відомий своєю позитивною діяльністю та активною громадянською позицією. Враховуючи вищенаведене, просить у задоволенні клопотання відмовити.
Вивчивши наявні у розпорядженні слідчого судді матеріали надані прокурором, перевіривши наявність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту), щодо якої розглядається клопотання, вислухавши доводи ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_4 , приходжу до висновку про те, що клопотання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 584 КПК України після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу за дорученням або зверненням центрального органу України, прокурор звертається з клопотанням про екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою (ч. 1). Разом із клопотання на розгляд слідчого судді подаються: 1) копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України; 2) документи про громадянство особи; 3) наявні матеріали екстрадиційної перевірки (ч. 2). Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (ч. 3).
Разом з тим, прокурор, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування екстрадиційного арешту, згаданих положень процесуального закону не дотримався.
Копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію) Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан, яка була надана слідчому судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, не була засвідчена центральним органом України Генеральною прокуратурою України (ч. 2 ст. 574 КПК України).
Долучені до запиту компетентного органу додатки на 12 аркушах не завірені належним чином, у зв`язку із чим, долучений прокуратурою запит з додатками носить лише інформативний характер і слідчий суддя не може переконатися у достовірності даних, що в ньому містяться.
Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2018 до Генеральної прокуратури України надійшов запит заступника Генерального прокурора Республіки Узбекистану від 16.02.2018 за вих. № 26/13-45-18 8969, відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах про вирішення питання стосовно видачі ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені п. „б ч. 1 ст. 159, ч. 1 ст. 242, п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекситан.
Згідно листа Заступника прокурора Львівської області Дрогобицькій місцевій прокуратурі доручено забезпечити надходження до прокуратури області не пізніше 07.06.2018 документальних матеріалів, передбачених ст. 587 КПК України, необхідних для проведення екстрадиційної перевірки стосовно ОСОБА_3 , а також зазначено, що керівнику Дрогобицької місцевої прокуратури необхідно забезпечити ініціювання до ОСОБА_3 застосування в порядку КПК України запобіжного заходу, необхідного для забезпечення його видачі.
11.01.2011 слідчим відділом Управління СНБ Республіки Узбекистан по Андижанській області порушено кримінальну справу проти ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан.
26.08.2011 згідно постанови про доповнення обвинувачення старшим слідчим слідчого відділу Управління СНБ Республіки Узбекистан по Андижанській області постановлено притягнути ОСОБА_3 в якості обвинуваченого, доповнивши йому обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених п. „б ч. 3 ст. 159, ч. 1 ст. 242, п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан.
31.01.2011 ОСОБА_3 старшим слідчим слідчого відділу Управління СНБ Республіки Узбекистан по Андижанській області оголошений в розшук.
Ухвалою Андижанського міського суду від 01.02.2011 обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.
Відповідно до довідки № 008772, виданої 15.03.2018 ГУ ДМС у Львівській області, термін дії якої продовжено до 15.10.2018 ОСОБА_3 звернувся в управління ДМС у Львівській області із зверненням за захистом в Україні.
Також, особа щодо якої розглядається клопотання про застосування екстрадиційного арешту та її захисник подали суду копії постанови про оголошення розшуку обвинуваченого і його етапування від 31.01.2011 та ухвали Андижанського міського суду від 01.02.2011 про застосування в якості запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 . Слідчий суддя під час огляду постанови про оголошення розшуку обвинуваченого ОСОБА_3 встановив, що вона відрізняється за змістом, що не може бути похибкою перекладу, зокрема в наданій прокурором копії постанови зазначено, що 31.01.2011 ОСОБА_3 був притягнутий до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 242, п. „а ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан, але в зв`язку з тим, що він зник в невідомому напрямку, обвинувачення не було висунуто. Беручи до уваги, що встановити точне місцезнаходження ОСОБА_3 в ході слідства не виявилося за можливе і те, що він, залишаючись на волі, може скоювати інші злочини, переховуватися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини по справі, у відношенні нього необхідно оголосити розшук. В той же час, в копії постанови, наданій слідчому судді Овідіопольського районного суду Одеської області зазначено, що 31.01.2011 ОСОБА_3 був притягнутий заочно до участі у кримінальній справі в якості обвинуваченого за скоєння злочинів, передбачених ч. 1 ст. 242, п. „а ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан з застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В копії ухвали Андижанського міського суду від 01.02.2011 про застосування в якості запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 , наданій слідчому судді прокурором, з першого абзацу мотивувальної частини було виключено, що ОСОБА_3 займався викладанням пропагандистських занять релігійно-екстремістських ідей. В той же час таке формулювання містилося в копії ухвали Андижанського міського суду від 01.02.2011, наданій слідчому судді Овідіопольського районного суду Одеської області, а прізвище судді зазначено як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Документи про громадянство ОСОБА_3 нобіометрік паспорт серії НОМЕР_1 були надані на іноземній мові, яку встановити неможливо, без перекладу.
Наявних матеріалів екстрадиційної перевірки слідчому судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області подано не було. ОСОБА_3 зазначив, що екстрадиційна перевірка була розпочата щодо нього Ільїчівською районною прокуратурою Одеської області 19.01.2017. Захисник ОСОБА_4 зазначив, що наразі екстрадиційна перевірка зупинена, оскільки ОСОБА_3 звернувся для отримання статусу біженця. Факт відмови Державною міграційною службою у видачі статусу біженця оскаржується до Львівського окружного адміністративного суду. Прокурор ОСОБА_2 зазначив, що матеріали екстрадиційної перевірки відсутні, оскільки Генеральна прокуратура України доручила проведення такої перевірки Прокуратурі Львівської області, а наявними матеріалами екстрадиційної перевірки Дрогобицька місцева прокуратура не володіє.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Ч. 4 ст. 9 КПК України визначено, що у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.
Республіка Узбекистан не являється учасником Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року (https://www.coe.int/ru/web/conventions/full-list/-/conventions/treaty/024/signatures?p_auth=k7cas2wm), а тому слідчий суддя дійшов висновку, що посилання ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на цю Конвенцію є безпідставним.
Натомість у правовідносинах між Україною і Республікою Узбекистан застосовується Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року (лист Міністерства юстиції України від 21.01.2006 № 26-53/7) (далі Конвенція СНД), яку з застереженнями ратифіковано Законом України від 10.11.1994 № 240/94-ВР.
Відповідно до ст. 17 Конвенції СНД у відношеннях один з одним при виконанні цієї Конвенції установи юстиції Договірних Сторін користуються державними мовами Договірних Сторін або російською мовою.
З огляду на положення ст. 17 Конвенції СНД слідчий суддя вважає безпідставними посилання ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_4 на те, що запит Генеральної прокуратури Республіки Узбекистан з додатками, який складений на російській мові, не відповідає положенням ч. 3 ст. 584 КПК України, якою визначено, що матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Втім документи про громадянство ОСОБА_3 нобіометрік паспорт серії НОМЕР_1 наданий без перекладу на іноземній мові, яку встановити неможливо, що є порушенням ст. 17 Конвенції СНД та ч. 3 ст. 584 КПК України.
Відповідно до ст. 56 Конвенції СНД договірні Сторони зобов`язуються відповідно до умов, передбаченими цією Конвенцією, за вимогою видавати один одному осіб, що знаходяться на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності або для приведення вироку у виконання.
Видача для притягнення до кримінальної відповідальності провадиться за такі діяння, які за законами запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких передбачається покарання у виді позбавлення волі на термін не менше одного року або більш тяжке покарання.
Видача для приведення вироку у виконання провадиться за такі діяння, які відповідно до законодавства запитуючої і запитуваної Договірних Сторін є карними і за здійснення яких особу, видача якої потрібна, було засуджено до позбавлення волі на термін не менш шести місяців або до більш тяжкого покарання.
Відповідно до п. „б ч. 1 ст. 58 Конвенції СНД вимога про видачу повинна містити опис фактичних обставин діяння і текст закону запитуючої Договірної Сторони, на підставі якого це діяння визнається злочином.
В матеріалах справи не міститься викладу закону відповідно до якого передбачена відповідальність за п. „б ч. 3 ст. 159 КК Республіки Узбекистан.
Крім того, Дрогобицька місцева прокуратура звертаючись з запитом до слідчого судді не зазначила, чи являються діяння, передбачені п. „б ч. 3 ст. 159, ч. 1 ст. 242, п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1, ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан такими, за які законодавством України передбачено позбавлення волі відповідно до ч. 2 ст. 56 Конвенції СНД.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. „б ч. 3 ст. 159 КК Республіки Узбекистан (посягання на конституційний лад Республіки Узбекистан не міститься викладу закону відповідно до якого передбачена відповідальність), відповідно до законодавства України ст. 109 КК України, але встановити частину статті неможливо в зв`язку з відсутністю викладу диспозиції статті кримінального закону Республіки Узбекистан; ч. 1 ст. 242 КК Республіки Узбекистан (організація злочинного угрупування позбавлення волі від 15 до 20 років), відповідно до законодавства України ст. 255 КК України позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років; п.п. „а, „в ч. 3 ст. 244-1 КК Республіки Узбекистан (виготовлення, зберігання, розповсюдження або демонстрація матеріалів, які містять загрозу громадській безпеці і громадському порядку), відповідно до законодавства України ст. 295 КК України штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років; ч. 1 ст. 244-2 КК Республіки Узбекистан (створення, керівництво, участь в релігійних екстремістських, сепаратистських, фундаменталістських або інших заборонених організаціях), відповідно до законодавства України не передбачено кримінальної відповідальності.

Тобто не усі злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , являються екстрадиційними.

Також, слідчим суддею встановлено, що на час розгляду даного клопотання відповідно до положень ст. 587 КПК України здійснюється екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі ОСОБА_3 іноземній державі.

Відповідно до ст. 590 КПК України рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно представлених суду доказів, ОСОБА_3 звернувся до компетентного органу України з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як зазначено у запереченні 10.04.2018 ОСОБА_3 отримав повідомлення ГУ ДМС України у Львівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Вказав, що на даний момент оскаржує дане рішення у Державній міграційній службі України.

Згідно заяви від 17.04.2018 ОСОБА_3 повідомив Генеральну прокуратуру України про зміну місця проживання.

Враховуючи, вищенаведене, та те, що ОСОБА_3 без застосування до нього жодних запобіжних заходів прибуває до органів прокуратури, суду, повідомляє державні органи про зміну місця проживання та будь-які інші істотні обставини справи, усіляко допомагає встановленню істини у справи, сприяючи проведенню екстрадиційної перевірки, розцінюється судом як належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків, як особи відносно якої здійснюється екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкоджати видачі іноземній державі, клопотання прокурора не відповідає вимогам закону, а тому у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 372, 584 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
Відмовити у задоволенні клопотання керівника Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) для забезпечення видачі громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 для забезпечення його видачі.
Покласти на перекладача. обов`язок роз`яснити текст ухвали ОСОБА_3 ( ОСОБА_8 ).
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку особою, щодо якої застосовано екстрадиційний арешт, її захисником чи законним представником, прокурором протягом 5 днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не була подана. У випадку подачі апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1