25.06.2018
Справа № 494/597/18
Провадження № 1-кп/494/72/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.06.2018 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області кримінальне провадження № 000050 щодо обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, уродженець с. Станіславка Котовського району Одеської області, громадянин України, не працює, урядових нагород не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє:
02.10.2013 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України, в силу ст.. 71 КК України приєднано вирок Котовського міського суду Одеської області від 07.09.2011 року за ч.1 ст. 122 КК України, до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, який звільнений 28.02.2017 року по відбуттю строку покарання.
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 Кримінального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КК України),-

ВСТАНОВИВ:
13.02.2018 року приблизно після 21:00 год. ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні кімнати №235 гуртожитку ПП «Транспромсистем», розташованого за адресою: вул.. Гвардійська, 71, смт. Раухівка Березівського району Одеської області, у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів вчинив сварку співмешканці ОСОБА_5 , в ході якої з мотивів раптово виниклих неприязних відносин в нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , наніс декілька ударів долонею лівої руки по обличчю останньої. Після чого в ході сварки, продовжуючи свій злочинний умисел, наніс декілька ударів долонею лівої руки по тілу та обличчю ОСОБА_5 . Продовжуючи свої злочинні дії, 14.02.2018 року після 00:44 год. в ході сварки з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 схопив її за волосся та вдарив два рази головою об стінку, після чого приблизно в період часу з 01:00 год. по 05:00 год. 14.02.2018 року наніс множинні удари руками та ногами по голові, шиї тулубу, верхніх та нижніх кінцівках ОСОБА_5 . В результаті протиправних дій ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді розповсюдженого крововиливу в м`які тканини голови, численних синців і саден голови, шиї, тулубу, верхніх і нижніх кінцівок; легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді перелому носових кісток та тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді закритих переломів ІV-IX правих ребер, кровили вами в м`які тканини грудної клітки, вправу легеню і праву плевральну порожнину 300 мл; травми живота та позаочевного простору з пошкодженням органів та крововиливами в м`які тканини грудної клітки, в праву плевральну та черевну порожнини у вигляді розривів селезінки, крововиливу у діафрагму, брижу товстої кишки, в черевну порожнину 2200 мл., в правий позаочеревний простір. 14.02.2018 року в період часу з 05:00 по 06:00 год. на території між ПП «Транспромсистем» та буд. АДРЕСА_2 , настала смерть ОСОБА_5 , яка знаходиться в прямому причинному зв`язку із спричиненими ОСОБА_4 тяжким тілесним ушкодженнями, небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
На розгляд суду досудовим слідством внесено обвинувачення ОСОБА_4 в умисному тяжкому тілесному ушкодженню, тобто умисному тілесному ушкодженню, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 121 КК України.
Судом встановлено, що з урахуванням обвинувачення, внесеного на розгляд суду, вказаними умисними діями ОСОБА_4 скоїв умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив злочин, передбачений частиною другою статті 121 КК України.
Відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі КПК України), з урахуванням того, що усі сторони просили суд про однаковий порядок дослідження доказів, що полягав у дослідженні пояснень обвинуваченого, потерпілого та письмових характеризуючих доказів, наданих суду та за відсутності заперечень сторін, з урахуванням розуміння сторін обставин справи, змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши сторонам правові наслідки таких їх дій про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити вирок в апеляційному порядку з підстав не встановлення обставин, доказів про які суду сторони не надали, суд задовольнив вказані клопотання і встановив порядок дослідження доказів, про який просили сторони.
Крім того, суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. 349 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні злочину передбаченого частиною другою статті 121 КК України та надав суду пояснення про те, яким чином ним було скоєно кримінальне правопорушення, що він щиро розкаюється у вчинені злочину, активно сприяв розкриттю злочину та просив суд призначити йому найменш суворе покарання.
Відповідно до статті 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який не перебуває на наркологічному і психоневрологічному обліку, раніше судимий, характеризується за місцем мешкання посередньо.
Згідно зі статтею12 КК України вчинений обвинуваченим злочини за частиною другою статті 121 КК України є тяжким.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" рішення суду має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 передбачених статтею 66 КК України, суд відносить визнання вини та щире каяття.
На думку суду, ціллю вказаного зізнання та щирого каяття є можливість отримання більш м`якого покарання, що є природним правом кожного обвинуваченого, яким вони скористались.
Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання згідно статті 67 КК України рецидив злочинів; вчинення злочину, щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах; вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. №7 у вироку суд обговорює питання призначення покарання. Так, державний обвинувач просив суд призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років. ОСОБА_4 просив застосувати щодо нього найменш суворе покарання, вказав, що в подальшому житті не буде вчиняти таких дій. Потерпіла погодилась з думкою прокурора та вказала про призначення покарання відповідно до закону. 14.06.2018 року потерпіла надіслала до суду заяву про розгляд справи у судових дебатах без її участі, наполягає на позовних вимогах цивільного позову та просить найсуворіше покарати обвинуваченого.
У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Разом з цим, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений визнав вину у інкримінованому йому злочині, надав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Орлов проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні дозволяти випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Злочин вчинений обвинуваченим є дійсно суспільно небезпечним, оскільки посягає на життя особи. Однак мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Так, у п. 1 ст. 5 Конвенції зазначено: «Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом».
У справі «Гарькавий проти України» (рішення від 18.02.2010) Європейський суд з прав людини зазначив, «що, коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція».
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, наданих суду відомостей щодо особи обвинуваченого, тяжкості вчиненого ним злочину, позицію державного обвинувача та самого обвинуваченого, думку потерпілої, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення строком на 8 років, що на переконання суду відповідатиме меті покарання, законності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.
Потерпілою (цивільним позивачем) ОСОБА_6 по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 35661 грн.00 коп., яка полягає у витратах на поховання ОСОБА_5 . Також просила відшкодувати моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з смертю дочки, і яку вона оцінює у 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Прокурор підтримав цивільний позов та просив його задовольнити.
Обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_4 позовну заяву визнавав повністю та зазначив, що його мати буде виплачувати моральну та матеріальну шкоду.
Водночас, потерпіла (цивільний позивач) надала суду належні та допустимі докази про понесення нею матеріальних збитків на поховання доньки і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальним правопорушенням.
Згідно зі ст.ст.23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї… Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань… При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Таким чином, враховуючи практику Європейського суду, цивільний позов щодо відшкодування матеріальної шкоди на суму 35661 грн. 00 коп. та моральної шкоди на суму 50000 грн. 00 коп. обвинуваченим (цивільним відповідачем) ОСОБА_4 не оспорюється, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки останній у судовому засіданні визнав його, а загалом 85661 грн. 00 коп.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: три змиви на марлевих тампонах речовини бурого кольору; листя та гілки з речовиною бурого кольору; зрізи нігтів та змиви з обох рук ОСОБА_5 , два недопалка цигарок «Marvel», один з яких зі слідами речовини бурого кольору, які знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: жіноча сережка; флакон інголятора; частина блискавки; сірі труси; чорні сапоги; пара чорних панчох; червона куртка з розривом рукаву, коричневий светр, чорні брюки які передані потерпілій, залишити за нею.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: джинсові штани, зі слідами бруду, потертості, бурого кольору, чорна куртка, чорно-сірі кросівки, зі слідами бруду, які знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - передати обвинуваченому по приналежності
Процесуальні витрати по справі відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369, 374 КПК України, ч. 2 ст. 121КК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Одеському слідчому ізоляторі.
У відповідності до ст.72 КК України зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 14 лютого 2018 року.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 35661 грн. 00 коп. та моральну шкоду в сумі 50000 грн., а загалом 85661 грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: три змиви на марлевих тампонах речовини бурого кольору; листя та гілки з речовиною бурого кольору; зрізи нігтів та змиви з обох рук ОСОБА_5 , два недопалка цигарок «Marvel», один з яких зі слідами речовини бурого кольору, які знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - необхідно знищити.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: жіноча сережка; флакон інголятора; частина блискавки; сірі труси; чорні сапоги; пара чорних панчох; червона куртка з розривом рукаву, коричневий светр, чорні брюки які передані потерпілій, залишити за нею.
Речові докази у кримінальному провадженні №0000050, а саме: джинсові штани, зі слідами бруду, потертості, бурого кольору, чорна куртка, чорно-сірі кросівки, зі слідами бруду, які знаходиться у камері зберігання речових доказів Березівського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області - передати обвинуваченому по приналежності
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області через Березівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а в разі подачі апеляції - з моменту винесення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1