Справа №490/9561/16-к 29.05.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003475 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28липня 2017р., стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, одруженого,займається сантехнічними роботами, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечень до неї.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним за ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

У ході апеляційного розгляду повторно дослідити фактичні обставини кримінального правопорушення, а саме: допитати обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 ; дослідити матеріали судово-медичної експертизи №1262 від 29.07.2016, а також матеріали, що характеризують обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити. Вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Виправдано ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 ККодексу України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд в основу вироку поклав лише покази обвинуваченого, натомість повністю проігнорував покази потерпілого ОСОБА_9 .

На думку прокурора, судом першої інстанції у своєму вироку використані вирвані із загального контексту покази свідка ОСОБА_10 в частині підтвердження факту втручання ОСОБА_9 у конфлікт, який виник між вказаним свідком та обвинуваченим ОСОБА_6 , тим самим порушивши об`єктивність у сприйняті показів безпосереднього очевидця скоєного злочину. Судом безпідставно не взято до уваги свідчення очевидця протиправний дій - ОСОБА_11 , які викладені у загальних рисах, проте, як вказує прокурор, повністю підтверджують висновки досудового розслідування, а також покази ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Зауважує, що суд помилково критично сприйняв висновок судово-медичного експерта №1262 від 29.07.2016р., оскільки допитана в судовому засіданні експерт повністю підтримала наданий раніше висновок.

Не погоджується й прокурор з тим, що було порушено право на захист обвинуваченого та пояснює, що згідно постанови слідчого СВ Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 від 20.09.2016, ОСОБА_8 залучено до участі у кримінальному провадженні №0003475 у якості захисника ОСОБА_6 , долучено документи про підтвердження повноважень захисника. У той же день, 20.09.2016 слідчим, за погодженням із процесуальним керівником, за участі захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_6 повідомлено про підозру в скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та роз`яснено права підозрюваного. У зазначений строк ОСОБА_6 прибув до відділення поліції та на виконання вимог ст.. 290 КПК України отримав доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, про що зазначив власним підписом, при цьому вказав, що у нього жодних заяв, клопотань або зауважень не має. Крім того, прокурор зазначає, що у кримінальних провадженнях вказаної категорії обов`язкова участь захисника не передбачена, адвокат ОСОБА_8 , достеменно знаючи про час, на який викликали її підзахисного для відкриття матеріалів кримінального провадження, своїм правом, передбаченим ст. 290 КПК України не скористалась.

Вважає, що вина ОСОБА_6 повністю доведена сукупністю доказів сторони обвинувачення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник, вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Зауважує, що не відкриття матеріалів, зокрема захиснику, є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими доказами. Звертає увагу, що під час розгляду справи у суді першої інстанції прокурор не надавав жодних пояснень щодо причин не відкриття матеріалів досудового розслідування захиснику, а тільки надавав рекомендації, що захисник має право на даний час ознайомитися з матеріалами досудового розслідування, якщо її не ознайомили.

На думку захисника, матеріали справи не містять допустимих та достовірних доказів в обсязі, що є достатніми для висновку про доведеність певної версії щодо фактичних обставин справи.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

За версією органів досудового розслідування та державного обвинувачення, що викладена в обвинувальному акті, ОСОБА_6 вчинив злочин за таких обставин, 27 липня 2016 о 14:15 ОСОБА_6 знаходячись навпроти будинку № 133 по вул. Очаківській в місті Миколаєві, в ході раптово виниклого конфлікту із раніше незнайомим йому ОСОБА_9 умисно наніс останньому удар кулаком правої руки в область щелепи та кулаком лівої руки в область скроні, в результаті чого потерпілий впав на землю, тим самим спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді поранень слизової нижньої губи, нижньої губи та садни правої нижньої кінцівки, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Описані дії органи досудового розслідування та державне обвинувачення кваліфікували за ч.1 ст.125 КК України - як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 суд зазначив, що матеріали справи не містять допустимих та достовірних доказів в обсязі, що є достатнім для висновку про доведеність певної версії щодо фактичних обставин справи, підстави вважати, що обвинувачений наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження саме навмисно, на чому наголошує державне обвинувачення, також є відсутніми.

Оцінивши наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що органи досудового розслідування та прокурор не довели, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 , на підтримку вимог своїх апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинуватість виправданого, не допускається.

Ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 за висунутим йому обвинуваченням, суд зазначив, що оскільки докази зібрані з порушенням права на захист обвинуваченого та не були належним чином відкриті стороні захисту, зокрема захиснику, суд не має права допустити відомості, що походять з вказаних джерел, як докази у кримінальному провадженні та зобов`язаний визнати вказані докази недопустимими.

Натомість, як слідує зі змісту вироку, мотивуючи своє рішення про недоведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному спричинені потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, суд свої висновки виклав в формі припущень, надавши їм оцінку.

Так, надаючи оцінку висновку експерта № 1262 від 29.07.2016 року, суд зазначає, що у разі можливості його використання, як доказу, можливо було б з`ясувати, що за наслідками конфлікту потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді крововиливу та поверхневої рани на нижній губі зліва та осаджень неправильної форми на передній поверхні правої голені.

Також, посилаючись на показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 , суд робить висновок про те, що інформація, отримана від свідка, у сукупності із згаданим вище висновком експерта роблять цілком обґрунтованою та добросовісною версію про те, що під час конфлікту 27 липня 2017 року події могли розвиватись саме так, як вказував обвинувачений.
Суд зазначає, що у такому разі дійсно могла утворитись уся сукупність тілесних ушкоджень, про які йдеться у згаданому вище висновку експерта - внаслідок докладання зусилля до лівої руки потерпілого з скляною пляшкою під час його виштовхування поза розумним сумнівом пляшкою, яку потерпілий підняв до рівня обличчя, могла бути зачеплена нижня губа потерпілого зліва, внаслідок чого в потерпілого могло утворитись тілесні ушкодження на ділянці лівої губи; під час штовханини обвинувачений міг ненавмисно вдарити ногою по нозі потерпілого, внаслідок чого в потерпілого могли утворитись тілесні ушкодження на нижній кінцівці. Посилаючись на відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого, які зазвичай утворюються у разі падіння на спину з висоти власного росту, суд зазначає про те, що під час падіння потерпілий утримувався іншою особою, що, на думку суду, також є можливим під час штовхання з одночасним триманням за руки.
Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції, виправдавши ОСОБА_6 за відсутністю достатніх та длопустимих доказів в той же час створив свою версію конфлікту, який стався між обвинуваченим та потерпілим, і який не був предметом дослідження, як під час досудового слідства так і судового розгляду.

Крім того, зазначаючи про недопустимість усіх доказів, в зв`язку з не відкриттям їх стороною обвинувачення захиснику ОСОБА_14 , суд належним чином не мотивував своїх висновків щодо недопустимості відомостей, як доказу у справі, що містяться в показаннях потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з урахуванням положень ст. 23 КПК України, в якій зазначено, що суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників судового провадження суд отримує усно.
Як вбачається із журналу та технічного засобу фіксації судового засідання, відповідно до положень зазначеної норми закону, стороною обвинувачення була забезпечена присутність вказаних осіб під час судового розгляду з метою реалізації права сторони захисту на допит потерпілого та свідків перед незалежним та неупередженим судом.
Проте, суд не надав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були надані ними безпосередньо в судовому засіданні.

Наведені висновки суду першої інстанції є суперечливими і неоднозначними.

Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту.
За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були неналежно досліджені та оцінені судом першої інстанції.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п.2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, як така, що містить вимогу про скасування вироку

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.
Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Керуючись ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 376, ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 28липня 2017р. стосовно ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: