АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4397/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами прокуратури фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.08.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами прокуратури фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на вилучені у ході проведення обшуку 07.08.2018 року за адресою офісних приміщень, які у своїй господарській діяльності використовує ТОВ "ЯнЕйр" ЛТД (код ЄДР 3826760, м. Київ, вул. Стрийська, буд.6), а саме: грошові кошти на загальну суму 300 117 ( триста тисяч сто сімнадцять) гривень, 305 ( триста п`ять) доларів США та 12 ( дванадцять) Євро.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15.08.2018 року та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Грошові кошти, які були вилучені, як зазначає прокурор є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, і тому останні в розумінні вимог ч. 2 ст. 167 КПК України, до вирішення питання про їх арешт, є тимчасово вилученим майном.

Прокурор також зазначає, що слідчий суддя встановив належність вилучених коштів саме ОСОБА_9 і вказав на відсутність зв`язку між вилученим та змістом кримінального провадження, водночас така належність підтверджується лише документами, які ймовірно були виготовлені у ході слідчої дії, стосовно яких призначено судово - почеркознавчу експертизу.

Слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, дійшов до помилкового висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, що б виправдовувало доцільність накладення арешту на вказане майно та своєю ухвалою не забезпечив досягнення завдань кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною, просив залишити її без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів провадження, Слідчим управлінням фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000027, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Як зазначає слідчий у своєму клопотанні, що службові особи ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД (код СДР 38267160), у період 2015-2016 років при здійсненні імпортних операцій з оформлення переробки на митній території товару порушили ч. 1 ст.160, ч.2 ст.289 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-V, ст. 2, ст. З Закону України «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу», пп. 190.1 ст.190, пп.206.2.3 п.206.2, п.206.16, ст.206 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-IV (зі змінами), в результаті чого занизили податкове зобов`язання по сплаті додаткового імпортного збору на суму 2 749 418 грн. та податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на суму 11 547 556 грн.

Виходячи із змісту клопотання, за результатами проведеного аналізу імпортних операцій встановлено, що ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД оформило у митному режимі переробки на митній території України, відповідно до ВМД №014279 від 15.07.2015 року літак цивільної авіації Boeing 737- ЗВ7, реєстраційний номер №EY-539, серійний номер №23700, призначений для перевезення пасажирів. Даний товар ввозився з метою ремонту. Відправником - експортером літака являється JSC «EASTAIR» (Судан).

Однак, ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД не виконані у строк до 14.07.2016 року, на який надавався митницею дозвіл на здійснення операцій з переробки літака цивільної авіації Boeing 737-3B7, заходи щодо завершення митного режиму переробки на митній території України, відповідно до ч. 1 ст.160 Митного кодексу України.

На підставі акта перевірки №461/06-30-14-09/38267160 від 08.08.2017 року про результати документальної невиїзної перевірки ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД () дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи за МД №401090002/2015/014279 від 15.07.2015 року винесено податкове повідомлення-рішення № від 22.08.2017 згідно якого підприємству ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД збільшено суму грошового зобов`язання імпортного збору на суму 3 млн. 436 тис. 772 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 22.08.2017 року згідно якого підприємству ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 14 млн. 434 тис. 445 грн.

На підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва 07.08.2018 року проведено обшук за адресою офісних приміщень, які у своїй господарської діяльності використовує ТОВ «ЯнЕйр» ЛТД (м. Київ, вулиця Стрийська, будинок 6) у результаті якого вилучено грошові кошти на загальну суму 300 117 (триста тисяч сто сімнадцять) гривень, 305 (триста п`ять) доларів США та 12 (дванадцять) Євро.

09.08.2018 року слідчий з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами прокуратури фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вилучені у ході проведення обшуку 07.08.2018 року за адресою офісних приміщень, які у своїй господарській діяльності використовує ТОВ "ЯнЕйр" ЛТД (код ЄДР 3826760, м. Київ, вул. Стрийська, буд.6), а саме: грошові кошти на загальну суму 300 117 ( триста тисяч сто сімнадцять) гривень, 305 ( триста п`ять) доларів США та 12 ( дванадцять) Євро.

15.08.2018 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання слідчого було відмовлено.

Відмовляючи в задоволені вищевказаного клопотання, внесеного в межах кримінального провадження № 0000027 слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідив матеріали, додані до клопотання та прийшов до висновку про відсутність достатніх підстав для накладення арешту на грошові кошти, які вилучені під час проведення обшуку 07.08.2018 року, за адресою: м. Київ, вул. Стрийська, буд.6, з огляду на те, що прокурором не було доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням слідчого судді з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначених вимог закону слідчий суддя дотримався.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що вилучені грошові кошти визнані речовими доказами.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.
Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчим не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт грошових коштів.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не обґрунтовано мету, яка має бути досягнута у зв`язку із застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання органу досудового розслідування з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя діяв у спосіб та у межах діючого законодавства.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не виявлено.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого з особливо важливих справ відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань головного управління ДФС у Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами прокуратури фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на вилучені у ході проведення обшуку 07.08.2018 року за адресою офісних приміщень, які у своїй господарській діяльності використовує ТОВ "ЯнЕйр" ЛТД (код ЄДР 3826760, м. Київ, вул. Стрийська, буд.6), а саме: грошові кошти на загальну суму 300 117 ( триста тисяч сто сімнадцять) гривень, 305 ( триста п`ять) доларів США та 12 ( дванадцять) Євро, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами прокуратури фіскальної служби прокуратури Київської області ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3