АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3518/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/193/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/789/193/18 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2018 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Глибочок Борщівського району Тернопільської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних праворушень, пердебачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України ,-

з участю прокурора- ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

потерпілих- ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.125 , ч.2 ст.125 КК України і обрано йому покарання за ч.1 ст.125 КК України - у виді громадських робіт на строк 100 годин, за ч.2 ст.125 КК України - у вигляді громадських робіт на строк 150 годин. У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначеного остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого 4858,37 грн. матеріальної та 12000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого на його користь 8000 грн. моральної шкоди.

З вироку суду слідує, що 8 вересня 2017 року коло 2 год. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину Універсам у м.Тернополі по просп. Злуки, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_10 , наніс останньому два удари кулаком в ділянку обличчя. Внаслідок чого спричинив йому синець та садно на чолі, синець повік правого ока та садно правої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, 8 вересня 2017 року, близько 2 год., ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу магазину Універсам, що у м.Тернополі по просп. Злуки, в ході словесного конфлікту з ОСОБА_9 наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя, від яких ОСОБА_9 не втримав рівноваги і впав на прилягаючу поверхню. В той час коли потерпілий ОСОБА_9 лежав, ОСОБА_6 продовжуючи свої злочинні дії, наніс йому ще декілька ударів ногами по голові та тілу. Внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_9 спричинено рану тімяної ділянки голови зліва, синець чола справа, синець і забиття мяких тканин повік лівого ока, забиття тканин лівої щоки, синець стінки носа, крововилив у слизову оболонку нижньої губи і садно (на тлі крововиливу), садна ділянки правого ліктьового суглоба, садно лівого передпліччя, садно лівої половини задньої поверхні грудей та синець правої половини задньої поверхні грудей, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоровя.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити в звязку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливості їх отримати, а цивільні позови потерпілих залишити без розгляду.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на допущену судом невідповідність висновків, викладеним у рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, яка полягала у необгрунтованому наданні переваги показанням потерпілих щодо обставин кримінального правопорушення без мотивації відхилення показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Вважає, що покази свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 безпідставно не враховані судом, оскільки вони вказували на те, що обвинувачений у період вчинення правопорушення перебував постійно у їх полі зору та жодним особам тілесних ушкоджень не наносив, ці покази є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Вказує на те, що показання свідка ОСОБА_14 не можуть бути доказом винуватості ОСОБА_6 , оскільки він не зміг впізнати особу, яка наносила тілесні ушкодження, описати її одягу, автомобіль, яким користувався обвинувачений.

Вважає, що висновок суду про недоведеність нанесення потерпілим тілесних ушкоджень коло бару Абриколь є таким, що суперечить фактичним обставинам провадження, оскільки свідок ОСОБА_13 бачив наявність тілесних ушкоджень на тілі потерпілих вже до того як вони вийшли з автомобіля, а також те як потерпілий ОСОБА_9 впав потилицею на асфальт.

Також зазначає, що задовольняючи цивільні позови суд не звернув уваги на те, що вони не оформлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства, в них відсутній розрахунок суми матеріальної та моральної шкоди, судом не оглянуто оригіналів документів про оплату витрат на лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора , та потерпілих, які заперечили проти її задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

При перевірці судового рішення не встановлено обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції про винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому предметом ретельної перевірки суду були й доводи захисника обвинуваченого про непричетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, які спростовано поза розумним сумнівом.

Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_6 , який не визнав своєї вини у скоєнні інкримінованого йому злочину, слідує, що водій служби таксі 549 ОСОБА_13 , у якій також працював і він, подав сигнал тривоги з приводу виникнення конфлікту між ним та пасажирами, які не оплатили вартість проїзду, під`їхавши до магазину «Універсам» він бачив конфлікт між потерпілим та іншими його учасниками, проте, сам участі у ньому не приймав.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про їх необ`єктивність, оскільки вони спростовуються послідовними та узгодженими між собою доказами, які були зібрані органом досудового слідства та належним чином дослідженими і проаналізованими судом у вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 слідує, що коло 1 год. 8 вересня 2017 року, повертаючись разом з ОСОБА_10 з нічного клубу Абриколь на автомобілі таксі вони повідомили водію про те, що за проїзд розрахується дружина ОСОБА_10 , яка очікує їх коло підїзду будинку по вул.Коновальця,2 у м.Тернополі. На що водій відвіз їх до магазину Універсам, де на них чекали інші водії таксі 549, один з яких, як він пізніше дізнався, ОСОБА_6 , наніс два удари в обличчя його товаришу та потім йому декілька ударів в обличчя, від яких він впав на землю.

Потерпілий ОСОБА_10 дав суду аналогічні показання.

Ці показання узгоджуються з даними, зафіксованими у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 19 лютого 2018 року та від 21 лютого 2018 року, згідно яких потерпілі за віком, рисами обличчя, кольором волосся, тілобудовою серед пред`явлених їм осіб впізнали ОСОБА_6 , як особу яка наносила їм удари.

З показань свідка ОСОБА_14 , який спостерігав за перебігом подій з балкона своєї квартири, який виходить на магазин Універсам слідує, що він став свідком побиття одним із водіїв таксі549 пасажира, у звязку з чим він викликав працівників поліції.

Ці показання узгоджуються з даними, зафіксованими у :

- висновку експерта № 1389 судово - медичної експертизи від 19 вересня 2017 року щодо спричинених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, їх характеру, механізму заподіяння, тяжкості, періоду утворення;

-висновку експерта № 1397 судово - медичної експертизи від 21 січня 2018 року та медичній карті №02/088829 стаціонарного хворого ОСОБА_9 , який перебував на стаціонарному лікування у нейрохірургічному відділенні КЗ ТОР «Тернопільська університетська лікарня» щодо періоду, механізму, тяжкості, локалізації утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9

- протоколі огляду відеозапису події від 21.11.2017 року, на якому зафіксовано як між працівниками патрульної поліції, потерпілими та невідомим особами (ймовірно водіями таксі) ведеться розмова з приводу зясування обставин події що мала місце 8 вересня 2017 року поблизу магазину Унірвесам, що на проспексті Злуки у м.Тернополі з метою зясування обставин події щодо заподіяння їм тілесних ушкоджень, на якому видно наявність цих ушкоджень .

На підставі цих доказів у своїй сукупності та взаємозв`язку суд аргументовано спростував як необ`єктивні показання ОСОБА_6 про непричетність до вчинення інкримінованих йому злочинів, а також свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які є водіями таксі 549 та показали що обвинувачений не наносив жодних тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки вказані особи працюють разом у одній службі таксі, водій ОСОБА_13 підвозив потерпілих та викликав на підмогу інших таксистів вказаної служби у звязку з неоплатою ними боргу за надані послуги по перевзенню, відвіз потерпілих у спеціальне місце, де водіями вказаної служби таксі вирішуються конфлікти з особами, які не здійснюють оплати за проїзд, а не за повідомленою потерпілими адресою, що свідчить про їх спрямованість на введення суду в оману та уникнення ОСОБА_6 від кримінальної відповділаьності.

Невпізнання свідком ОСОБА_14 , який викликав працівників поліції, ОСОБА_6 , як особу, яка наносила потерпілим, неточності у його показаннях з приводу локалізації нанесених ударів та номера служби таксі можуть мати місце у звязку з місцем, з якого він спостерігав конфлікт - балкону 3 поверху будинку коло магазину Універсам, з якого він міг і не роздивить обличчя особи, яка наносила удари, їх кількості та локалізації , а також номеру служби таксті.

Сам факт незаперечення обвинуваченим та свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_16 перебування у вказаному місці з потерпілими, причини з яких вони у ньому опинились та наявності конфлікту підтверджують версію обвинувачення щодо обставин злочину.

Місце, час та особи потерпілих і водіїв таксі також зафіксовані на відеозаписі камер працівників поліції, які приїхали на місце події, тому доводи захисника про нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у барі Абриколь, де він відпочивав, з огляду на відомості які містяться у протоколі про відібрання у нього усної заяви про вчинення злочину, не заслуговують на увагу, оскільки записуючи відомості зі слів потерпілого працівник поліції міг помилитись, а потерпілий неуважно прочитати її. В протоколі впізнання ним обвинуваченого та під час допиту у суді він послідовно повідомляв про те, що місцем події була територія магазину Універсам, що узгоджується зі всіма іншими доказами, дослідженими судом.

Аналізуючи доводи апелянта щодо отримання потерпілими тілесних ушкоджень до моменту виклику служби таксі слід зазначити, що вони не заслуговують на увагу з огляду на те, що вищенаведеними доказами обєктивно підтверджено заподіяння вказаних тілесних саме коло магазину Універсам у м.Тернополі коло 1 год. 8 вересня 2017 року.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичний перебіг подій та належним чином оцінено і проаналізовано наявні у справі докази і вірно кваліфіковано дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкоження та умисне легке тілесне ушкоження з короткочасним розладом здоров`я.

За змістом ст.ст.50, 65-67 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що визначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, не встановивши обставин, які б помякшували чи обтяжували його покарання, вірно визначив покарання в межах санкцій вказаних статей у виді громадських робіт.

На думку колегії суддів, призначена обвинуваченому міра покарання є законною та справедливою і відповідає вчиненому ним злочину та даним про його особу.

Щодо цивільних позовів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суд, виходячи із засад розумності і справедливості, вирішив їх у відповідності до ст.ст.127, 128 КПК України, ст.ст.1166, 1167, 1177 ЦК України, із врахуванням п. 3 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Підстав для зменшення розміру цивільних позовів чи для відмови їх у задоволенні немає.

З приводу посилань апелянта на те, що суд не перевірив відповідність вимогам ЦПК України позовних заяв потерпілих, в тому числі з приводу неоплати ними судового збору, слід зазначити, що при розгляді в порядку кримінального судочинства вказаної позовів щодо відшкодування шкоди, заподіяної злочином, судовий збір не стягується, а неточності при оформленні потерпілими цивільних позовів є не сутєвими, оригінали ж письмових доказів, які підтверджують понесені потерпілим ОСОБА_9 матеріальні витрати на придбання ліків під час проходження стаціонарного лікування від злочину обвинуваченим долучені до позову.

Враховуючи вищенаведене, підстави для скасування вироку та задоволення апеляції захисника обвинуваченого відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А .

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.06.2018 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2