Ухвала
Іменем України
02 липня 2018 року

м. Київ
справа № 452/3111/15-к
провадження № 51-7162 ск18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2018 року,

встановив:

За вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської областівід 23 червня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 12 серпня 2015 року.

На підставі частини 5 статті 72 КК ОСОБА_4 в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 12 серпня 2015 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Залишено запобіжний захід - утримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 01 березня 2018 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він не погоджується з постановленими щодо нього судовими рішеннями.

Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК у касаційній скарзі, крім іншого, зазначаються: найменування суду касаційної інстанції; обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, касаційну скаргу засудженого адресовано до Верховного Суду України, тоді як відповідно до пункту 21 частини 1 статті 3 КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів») судом касаційної інстанції є Верховний Суд.
Як убачається зі змісту касаційної скарги засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, зокрема, ставить під сумнів висновки експертів, зазначає про те, що обвинувачення щодо нього сфабриковане тощо, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.

До того ж засуджений посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, але не зазначає яких помилок допущено судами першої та апеляційної інстанцій та доводів такої позиції не наводить.
Також засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги, оскаржує правильність кваліфікації його дій та зазначає, що тілесні ушкодження, завдані потерпілому, за ступенем тяжкості не відносяться до категорії тяжкого тілесного ушкодження, при цьому не наводить обґрунтувань такої вказівки з урахуванням змісту судових рішень та кримінального процесуального закону.
Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.

При цьому відповідно до статті 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.

Водночас касаційна скарга засудженого взагалі не містить вимог до суду касаційної інстанції відповідно до положень статті 436 КПК.

При цьому усупереч вимогам частини 5 статті 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копію рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2018 року, яке ним оскаржується.

Одночасно відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції як виявлення такого бажання. Дане не може свідчити про небажання приймати участь в судовому засіданні, у разі відсутності про це у касаційній скарзі.
Окрім того, звертаємо увагу засудженого на те, що він не позбавлений права самостійно звернутися за правовою допомогою до Регіональних центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що регулюється статтею 59 Конституції України, частиною 2 статті 8 Кримінально-виконавчого кодексу України, пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Тобто для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії та права на правову допомогу.

Таким чином, недодержання скаржником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 березня 2018 рокузалишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3