АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/331/18 Справа № 201/435/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_10 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000781,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_10 на постанову слідчого ВП Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_8 від 06.11.2017 року про закриття кримінального провадження №0000781 від 19.10.2015 року.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування було дотримано вимог ст. ст. 9, 91, 110 КПК України, зокрема слідчим з`ясовані всі обставини, що мають значення для повного розслідування кримінального провадження. На виконання вимог ч. 2 ст. 9 КПК України слідчим всебічно, повно досліджено обставини кримінального провадження та відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого є вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що слідчим були вжиті всі процесуальні дії для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин кримінального правопорушення, тому оцінюючи критично, у сукупності з іншими доказами у справі доводи скаржника про безпідставність закриття провадження, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, оскільки посилання скаржника носять загальний, неконкретний характер, доказів того, що слідчим не досліджено фактичних обставин справи скаржником не надано, а судом не встановлено, доводи скаржника не дають підстав для скасування постанови про закриття кримінального провадження та відновлення досудового слідства, а зводяться до переоцінки скаржником доказів у вказаному кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу.

Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що під час досудового розслідування кримінальне провадження було двічі незаконно закрито іншими процесуальними особами військової прокуратури зазначеного гарнізону, постанови яких скасовано ухвалами слідчого судді.

Досудове розслідування проводилось військовою прокуратурою всупереч вимог ст.216 КПК України з порушенням правил підслідності, оскільки підстав для розслідування слідчим військової прокуратури (слідчим ДБР), тим більше прокурором військової прокуратури не існувало. Слідчий суддя не надав ніякої оцінки цьому порушенню, яке було самостійною підставою для скасування рішення про закриття провадження, прийняте не уповноваженою на це особою.

Згідно висновку численних судово-медичних експертиз, перед смертю потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно більше півсотні тілесних ушкоджень в тому числі і в таких місцях, де він самостійно не міг сам собі заподіяти. Тобто, перед заподіянням смерті його було жорстоко побито невідомими особами. Ця обставина також залишилась поза увагою слідчого судді та його оцінкою.

Слідчий суддя для мотивування свого рішення прийняв до уваги покази

військовослужбовців, які характеризували ОСОБА_11 , як психічно неврівноважену особу, яка зловживала алкогольними напоями і як наслідок схильним до суїциду. Однак, цей висновок суперечить матеріалам особистої справи ОСОБА_12 та його характеристикам. Крім того, у потерпілого не було жодного дисциплінарного стягнення. У нього виник особистий конфлікт з командуванням частини и він намагався перевести до іншої частини, а не звільнитися з лав ЗСУ, як це вказано в ухвалі слідчого судді. Саме тому, що керівництво бригади побоювалося розголошення Птушкіним інформації щодо незаконних дій із зброєю та боєприпасами і вибухівкою, та перешкоджали йому у переводі до іншої частини, піддавали прессінгу, створювали незносні умови для служби.

Не встановлено та не досліджено, хто ввімкнув телефон загиблого під час огляду місця події 19 жовтня 2015 року в 13 годин, чому не проаналізували з`єднання гаджету, не провели дактилоскопічну експертизу корпусу мобільного телефону.

Висновок прокурора, слідчого а потім і слідчого судді, про те, що вхід на горище був заблокований Птушкіним, суперечить протоколу огляду місця події та знов свідчить про маніпулювання ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з метою «списати» злочин на нещасний випадок.

Слідчим суддею не досліджувалися додаткові докази які були отримані після прийняття рішення, а саме: копії наказів про виключення ОСОБА_12 із списків особового складу, повідомлення про смерть та висновок ЦВЛК в яких засвідчено пов`язаність його смерті з виконанням обов`язку військової служби та виключено посилання на навмисні само ушкодження гострим предметом, як на причину смерті на що посилалися слідчі та прокурори як на підставу кваліфікації події «самогубство» та закриття провадження.

Крім того, потерпілою ОСОБА_10 подано клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року з тих підстав, що її разом із ОСОБА_9 , матір`ю загиблого ОСОБА_11 , визнано потерпілими у даному кримінальному провадженні. До апеляційного суду вони звернулися в межах строку на апеляційне оскарження з апеляційною скаргою, яка по взаємній домовленості була підписана тільки однією потерпілою ОСОБА_9 . Але ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року дану апеляційну скаргу було повернуто через те, що суд не зміг визначити зі змісту скарги та додатків процесуальний статус ОСОБА_9 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи питання щодо поновлення апелянту строку на апеляційне оскарження строку ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту ст.395 КПК України слідує, що на ухвалу слідчого судді апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було

постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається із наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, розгляд скарги ОСОБА_10 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0000781здійснювався слідчим суддею 26 січня 2018 року за відсутності потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та їх представника-адвоката ОСОБА_15 . Ухвалу суду було отримано ними 09 лютого 2018 року та 14 лютого 2018 року, в межах строку на апеляційне оскарження даної ухвали суду потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу слідчого судді, яка ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року була повернута апелянту як подану особою, яка не має права її подавати у зв`язку з неможливістю встановлення судом апеляційної інстанції її процесуального статусу.

Відповідно до ч.7 ст. 399 КПК України залишення апеляційної скарги без руху або її повернення не позбавляють права повторного звернення до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на апеляційне оскарження.

Отже, враховуючи приписи вищенаведеної норми закону, а також той факт, що наданими матеріалами цілком підтверджується процесуальний статус потерпілих у даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , які є відповідно матір`ю загиблого ОСОБА_11 та його сестрою, колегія суддів вважає, що строк на оскарження в апеляційному порядку ухвали пропущений в даному випадку з поважних причин та підлягає поновленню.

Що ж стосується доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки вони знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі "Михалкова та інші проти України" зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана "гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції", що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Пунктами 63-65,70 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року щодо поняття «ефективної судової системи», змісту вимоги незалежності осіб, відповідальних за проведення слідства, зокрема у рішеннях у справах щодо смерті особи розтлумачено, що у справі, де мала місце загибель особи при обставинах, які потенційно можуть передбачати відповідальність держави, стаття 2 Конвенції передбачає обов`язок держави будь-яким чином забезпечити належну реакцію судової або іншої гілки влади для забезпечення того, що законодавчий та адміністративний устрій захисту права на життя здійснюється належним чином і що будь-яке порушення цього права припиняється та карається (див. рішення у справі Oneryildiz v. Turkey).

У цьому зв`язку Суд визнавав, що якщо порушення права на життя або фізичну недоторканність спричинено не навмисно, позитивний обов`язок створити "ефективну судову систему" не передбачає обов`язкової вимоги порушити кримінальне провадження у кожній справі і може бути дотриманий, якщо жертвам доступні цивільні, адміністративні або навіть дисциплінарні засоби захисту. Проте мінімальна вимога до такої системи полягає в тому, що особи, відповідальні за проведення слідства, мають бути незалежні від тих, які причетні до подій, які розслідуються. Мається на увазі ієрархічна або інституційна незалежність, а також практична незалежність (див. рішення у справі Paul and Aundrey Edwards v. the United Kingdom, N 46477/99,п. 70, ЄСПЛ 2002-II, та рішення у справі Mastromatteo v. Italy, N 37703/97, пп. 90, 94 та 95, ЄСПЛ 2002-VIII).

Відповідно, система, яка вимагається статтею 2 Конвенції, має передбачати незалежне та безстороннє розслідування, яке відповідає певним мінімальним стандартам щодо ефективності. Таким чином, компетентні органи мають діяти з належною наполегливістю і за своєю ініціативою порушувати провадження, яке здатне, по-перше, встановити обставини, за яких сталась подія, та недоліки діяльності системи; по-друге, встановити, хто саме з представників державних органів був причетний до події. Вимога щодо публічності також застосовується у цьому контексті (див., наприклад, mutatis mutandis, рішення у справах Gulec v. Turkey, від 27 липня 1998 року, пп. 81-82; Ogur v. Turkey, N 21954/93, пп. 88, 91-92).

Між тим, з наданих матеріалів вбачається, що зазначена позиція Європейського суду з прав людини ані слідчим суддею під час судового розгляду скарги на постанову слідчого, ані органом досудового слідства під час здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження не була врахована, не зважаючи на її пілотний характер та обов`язковість врахування разом з іншими нормами міжнародного права.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді. Слідчі судді, перевіряючи доводи скаржників, повинні обґрунтовано надати оцінку не лише повноті вчинених під час досудового розслідування дій, а й правильності здійснення правової оцінки встановлених обставин під час досудового розслідування. І хоча слідчий суддя і позбавлений змоги надати конкретні вказівки слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, але слідчий суддя у своєму рішенні має право роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не грунтувались на припущеннях.

Таким чином, слідчий суддя місцевого суду, розглядаючи скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, повинен був перевірити дотримання слідчим вимог закону при прийнятті рішення, і постановити мотивовану ухвалу, але вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19 жовтня 2015 року на території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 відбулася пожежа будівлі де розташована рота матеріального забезпечення. У той же самий день після пожежі з метою проведення перевірки протипожежного стану були оглянуті інші будівлі військової частини НОМЕР_1 , які розташовані у пункті постійної дислокації частини, в результаті чого військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 старшими солдатами ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та солдатом ОСОБА_18 на горищі казарми № НОМЕР_2 , розташованої на території військової частини був виявлений труп військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11

19 жовтня 2015 року військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені дані за №0000781, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

06 листопада 2017 року постановою старшого слідчого військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_8 об`єднане кримінальне провадження № 0000781, зареєстроване 19.10.2017 року в ЄРДР, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 120 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Обґрунтовуючи підстави для закриття кримінального провадження, слідчий зазначив про те, що під час досудового розслідування кримінального провадження не встановлено відомостей про те, що військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 чи іншими сторонніми особами було умисно нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_11 , внаслідок отримання яких останній помер, крім того, не було встановлено підстав, які б свідчили про тиск на ОСОБА_11 на вчинення самогубства, а отже, аналізуючи матеріали досудового розслідування, слідчий зробив висновок, що ОСОБА_11 вчинив самогубство, а саме умисно позбавив себе життя за власною ініціативою без стороннього тиску.

Частиною 2 ст. 9 КПК України керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення викладені і в ч.4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язання органу досудового розслідування, якими встановлено, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством передбачено, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні, використання такої сукупності доказів, яка обгрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам. Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст. 94 КПК України та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно положень ст. 94 чинного кримінального процесуального закону слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна бути вмотивованою та містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Постанова про закриття кримінального провадження повинна містити достатні відомості, які б свідчили про те, що усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена на даний час органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обгрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», про що йдеться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» та «Коробов проти України», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», що також закріплено і загальними засадами кримінального провадження діючого кримінального процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегії суддів не зрозуміло, на підставі яких доказів слідчим прийняте процесуальне рішення про закриття, оскільки проведене ним розслідування не є ефективним, тому що всі докази детально не вивчені, а висновки не обгрунтовані належним чином, містить певну непослідовність та значні недоліки, ним не надано належної оцінки зазначеним вище обставинам, не в повній мірі проведено слідчі процесуальні дії для здійснення розслідування даної справи, а саме в повному обсязі не встановлено обставини справи, не з`ясовано всю послідовність подій, які передували можливому скоєнню самогубства ОСОБА_11 , не з`ясовано, ким, коли, за яких обставин було спричинено загиблому багаточислені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи були спричинено прижиттєво та незадовго до смерті, у тому числі і в місцях, недоступних потерпілому, оскільки інформація, здобута за результатами вищезазначених дій, могла б мати вирішальне значення у справі. Отже, слідчий, не з`ясувавши цих обставин, фактично встановив факт скоєння ОСОБА_11 самогубства, навіть не приділивши належної уваги відсутності слідів папілярних узорів рук(слідів пальців та долонних поверхонь) на ножі за результатами проведеної дактилоскопічної експертизи №27/4.6-573 від 22.05.2017 року за умови нанесення самому собі ОСОБА_11 тілесних ушкоджень верхніх кінцівок, які призвели до значної крововтрати, не встановивши та не надавши оцінку обставинам, які могли примусити останнього до вчинення цього самогубства, проігнорувавши приписи норми ч.1 ст. 120 КК України, відомості про вчинення злочину за кваліфікацією якої було внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування 11.02.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.02.2017 року, та не надавши оцінки тому факту, що висновки судмедексперта Новомосковського відділення КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» ОСОБА_19 №457/Е та №457/Е/Д від 19.11.2015 року та 19.12.2015 року мали суттєві суперечності з проведеними наступними експертними дослідженнями, а саме висновком експерта №951/610 від 08.12.2015 року, складеного судмедекспертом ОКЗ «Сумське обласне бюро СМЕ» ОСОБА_20 та висновком комісійної судово-медичної експертизи №28, яка була почата 15.12.2016 року та закінчена 01.02.2017 року судово-медичною експертною комісією КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР, в частині тілесних ушкоджень, причин настання смерті та іншої важливої для встановлення фактичних обставин справи інформації.

Крім того, звертає на себе увагу і формальний підхід до вирішення неодноразових клопотань потерпілих, які слідчий не розглядав по суті, обмежуючись формальними відповідями про розгляд їх у майбутньому з наступним повідомленням про результати розгляду. Все це мало наслідком залишення ряду клопотань потерпілих осіб, заявлених вже після чергового скасування слідчим суддею постанови слідчого про закриття кримінального провадження, взагалі без реагування та відповідного розгляду, як, наприклад слідчий у відповідь на клопотання ОСОБА_10 з приводу з`ясування знаходження одягу, який був на загиблому на момент смерті, та нігтьових зрізів трупу для можливості призначення експертних досліджень, обмежився лише направленням запитів до відповідних інстанцій та отримавши відповідь про відсутність запитуваних об`єктів, не зробив жодних дій щодо з`ясування даного питання.

Найбільш помітним серед недоліків в розслідуванні даного злочину є і відмова брати до уваги показання потерпілих та свідчення друзів та знайомих ОСОБА_11 , жоден з яких не вважав померлого схильним до самогубства, натомість органом досудового розслідування останнього охарактеризовано як особу, схильну до вживання алкогольних напоїв, та порушника військової дисципліни, що суперечить матеріалам його особової справи. Залишився неперевіреним і той факт, що ОСОБА_11 не збирався звільнятися з лав ЗСУ, а просив перевести його до іншої військової частини.

Також слідчим не було враховано мотиви скасування постанови про закриття кримінального провадження слідчим суддею, в частині того, що слідчим не було вивчено та деталізовано перелік телефонних дзвінків потерпілого ОСОБА_11 з 01 по 19 жовтня 2015 року, та смс-повідомлень, не проаналізовано час, дату, тривалість цих дзвінків з метою встановлення місцезнаходження їх абонентів та контактів за номером його мобільного телефону, яким він користувався на той час, серед іншого, і не встановлено абонентів, яким напередодні своєї загибелі дзвонив ОСОБА_11 , до того ж на номер НОМЕР_3 54 рази, натомість останній обмежився лише оглядом оптичного диску, вилученого в ПрАТ «МТС Україна» на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, про що склав відповідний протокол, а висновок слідчого про те, що гаджетом «Самсунг» ОСОБА_11 не могла скористатися стороння особа, оскільки тільки він знав пароль входу, суперечить роздруківці з`єднань мобільного зв`язку, з якої вбачається, що телефон було ввімкнено о 13:00 годині 19.10.2015 року, коли ОСОБА_11 вже був мертвим та на нього надійшло кілька смс та дзвінків.

При цьому, у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили слідчому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що досудове розслідування було проведено неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо доказування, що слідчий суддя необґрунтовано залишив поза увагою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу належить скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.

З огляду на вказані вимоги кримінального процесуального закону, враховуючи встановлену під час апеляційного розгляду неповноту досудового розслідування, колегія суддів, скасовуючи ухвалу слідчого судді, вважає за необхідне постановити нову, якою скаргу ОСОБА_10 задовольнити.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, постанова слідчого про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню на досудове розслідування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити потерпілій ОСОБА_9 строк на апеляційне оскарження Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року про відмову в задоволенні скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2018 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою постанову слідчого ВП Дніпропетровського гарнізону ОСОБА_8 від 06.11.2017 року про закриття кримінального провадження №0000781 від 19.10.2015 року скасувати та направити матеріали кримінального провадження для здійснення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3