Справа № 462/3545/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/346/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 462/2545/16-к про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України, з участю,
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 21 лютого 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , інваліда другої групи загального захворювання, що раніше не судиму,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Частково задоволено цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 5000 гривень морального відшкодування та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 гривень. В решті позову відмовлено.
Згідно вироку суду, 31 березня 2016 року близько 12:30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи на земельній ділянці на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, стоячи обличчям до потерпілого на відстані витягнутої руки, нанесла останньому кулаком правої руки удар по обличчю в ділянку правої половини нижньої щелепи, нігтями руки подряпала праву половину шиї та дерев`яним держаком граблів нанесла один удар по лівому передпліччю ОСОБА_10 , спричинивши останньому два садна на обличчі та садно на лівій руці, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 635 від 01.04.2016 року відносяться до легкого ступеня тяжкості.

На даний вирок обвинувачена ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій

просить скасувати такий та ухвалити новий вирок, яким її виправдати. В разі недостатності доводів викладених в апеляційній скарзі, застосувати до неї п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році». На підставі якої звільнити її від відбування покарання.

Вважає вирок незаконним, необґрунтованим і несправедливим у зв`язку з тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції було допущено однобічність і неповнота судового розгляду, висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження.

Під час судового розгляду було допущено факти не дослідження обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Також під час розгляду справи ОСОБА_6 подала до суду звернення від 13 березня 2017 року, в якому вона намагалася надати докази про неправильне ведення досудового слідства, в результаті чого кримінальне провадження було направлено до суду. Однак судом було відмовлено в прийнятті цього клопотання.

Крім цього, під час розгляду справи ОСОБА_6 намагалась надати суду докази, що свідчать про юридичний статус земельної ділянки. Правовий статус земельної ділянки необхідний був для вирішення справи, оскільки покази потерпілого і покази свідків сторони обвинувачення в основному були направлені на те, що ОСОБА_6 безпідставно чіпляється до потерпілого за те, що він ніби-то обробляє ділянку, яка належить Львівській міській раді.

Проте, ця ділянка була виділена батькам ОСОБА_6 і вона виробляє документи на приватизацію даної земельної ділянки з 2015 року, а потерпілий весь час засмічує ділянку сміттям, ламає паркани та робить інші дії з метою провокування останньої на сварки і перешкоджає користуванню такою ділянкою.

Поряд з цим, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 нанесла удар правою рукою в ділянку правої половини нижньої щелепи потерпілого. Що є неможливим, оскільки є інвалідом другої групи загального захворювання опорно-рухового апарату і по особливості свого захворювання не може підняти руку вище плеча. Проте, як вбачається із фізичних даних потерпілого, він є значно вищий від обвинуваченої, тому така не могла нанести йому такого удару. Це свідчить про те, що на досудовому слідстві не встановлено правильний спосіб заподіяння удару.

Все викладене вище свідчить про упередженість суду першої інстанції при розгляді справи і тому даний вирок не може бути справедливим і законним, оскільки під час розгляду були допущені факти порушення права на захист, неприйняття документів захисту і як наслідок неправильна оцінка доказів.

Також при вирішенні цивільного позову, суд допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім зазначених в оскаржуваному рішенні загальних фраз з приводу обґрунтування моральної шкоди, у суду не було жодного доказу того, чим він мотивував наявність моральної шкоди, зокрема, не було доказів того, що погіршився стан здоров`я від стресу, порушено його звичний спосіб життя у зв`язку із неправомірною поведінкою ОСОБА_6 .

У випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинувачена просить звільнити від покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

В процесі розгляду апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 подала заяву про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Заслухавши пояснення обвинуваченої ОСОБА_6 та виступ захисника ОСОБА_9 , які підтримали клопотання, думку потерпілого ОСОБА_10 що покладається на вирішення питання судом, прокурора ОСОБА_7 про необхідність задоволення заяви, обговоривши наведені доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обвинувачену ОСОБА_6 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Поряд з цим відповідно до положень п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа, яка вчинила злочин невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.8 постанови від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилилася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
За змістом ст. 49 КК України закінчення строків давності є безумовною підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо вона подала про це клопотання. Таке звільнення здійснюється відповідно до положень ст. 284 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні 31 березня 2016 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. З дня вчинення цього кримінального правопорушення до часу розгляду справи судом апеляційної інстанції, пройшло більше двох років. Постановлений відносно ОСОБА_11 судом першої інстанції вирок не набрав законної сили.
Даних про те, що ОСОБА_11 ухилилася від слідства або суду чи вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий чи особливо тяжкий, в матеріалах провадження не має.
Виходячи із встановленої ст.12 КК України класифікації, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, є злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу, громадських робіт, виправних робіт.
Отже, в даному випадку наявні усі передбачені ст. 49 КК України умови звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини передбачені ст.284 цього Кодексу скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 слід звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, обвинувальний вирок щодо неї скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
Керуючись ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ст.ст.376, 405, 407, 417 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 21 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 скасувати, кримінальне провадження - закрити.

Звільнити на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.125 КК України в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4