Справа №591/2487/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/149/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/2487/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 20 жовтня 2017 року, якою повернутий прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам закону і підстав для його повернення не вбачається. Посилання на відсутність в обвинувальному акті вказівки на час, місце, спосіб вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень не відповідає дійсності, всі вимоги, передбачені ст.291 КПК України, в обвинувальному акті були виконані.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник адвокат ОСОБА_13 просять залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність повернення обвинувального акту з підстав його невідповідності вимогам КПК України.

18.05.2017 до Зарічного районного суду м. Сум від прокурора надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.191 і ч.1 ст.366 КК України разом з реєстром матеріалів досудового розслідування.

19.10.2017 під час проведення підготовчого судового засідання від захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 надійшли клопотання про повернення прокурору обвинувального акту, оскільки зазначений процесуальний документ не відповідав вимогам кримінального процесуального закону. Захисник ОСОБА_10 мотивував своє клопотання тим, що прокурором не доведені факти складання ОСОБА_9 завідомо неправдивого офіційного документа та заволодіння останнім чужим майном, почеркознавча експертиза не проведена належним чином, в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення та не викладені обставини кримінального правопорушення. Обвинувачений своє клопотання вмотивував тим, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та в ньому не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, зокрема від не містить даних про виконавче провадження № 27957559, яке перебувало у нього на виконанні як у державного виконавця, відсутні дані про місце і спосіб складання підробленого документу, необгрунтована його компетенція щодо перерахування коштів з депозитного рахунку у відділі, не зазначені мотив, час, місце, спосіб заволодіння грошовими коштами.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 20.10.2017 обвинувальний акт по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.191 і ч.1 ст.366 КК України був повернутий прокурору для приведення його у відповідність з вимогами КПК України. Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що в обвинувальному акті зовсім не викладені обставини про час, місце, спосіб та мотив виготовлення розпорядження про перерахування коштів, не вказано дату та час зняття ОСОБА_9 та ОСОБА_14 за допомогою банкомату грошових коштів, не вказано місце передачі коштів ОСОБА_9 , не конкретизовано, яку суму ОСОБА_9 зняв особисто, а яку йому передала ОСОБА_14 , що свідчить про невідповідність цього обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України і про істотне порушення права на захист ОСОБА_9 , та на думку суду першої інстанції за певних обставин може стати підставою для скасування остаточного рішення у кримінальному провадженні та призвести до порушення розумних строків розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення ухвали суду без зміни, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню з таких підстав.

Розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 та ухваливши рішення про повернення прокурору обвинувального акту, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувальний акт по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст.291 КПК України.

Зазначені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином не вмотивовані і не ґрунтуються на вимогах КПК України.

Зокрема, у відповідності до вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, крім іншого, такі відомості: п.5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вимоги кримінального процесуального закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримані в повному обсязі. Обставини, які згідно ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винуватість обвинуваченого у його вчиненні тощо, викладено чітко і конкретно в тому об`ємі, у якому вважає сторона обвинувачення.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не містить належним чином сформульованого обвинувачення, оскільки після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті міститься сформульоване обвинувачення із зазначенням кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого та кваліфікуючими ознаками вчинених останнім злочинів.

Зазначені прокурором відомості про вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч.2 ст.191 і ч.1 ст.366 КК України, та правову кваліфікацію дій за складом цих злочинів, як про це зазначає суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення, власне і є сформульованим обвинуваченням в розумінні п.13 ч.1 ст.1 КПК України, згідно якої обвинуваченням є твердження про вчинення особою певного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розкриваючи зміст поняття «сформульоване обвинувачення», колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду України з цього питання (Постанова від 24.11.2016 у справі № 5-328кс16), згідно якого в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

При цьому, важливим є виклад саме фактичних обставин злочину, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист.

Крім того, колегія суддів бере до уваги і усталену прецедентну практику Європейського суду з прав людини, згідно якої «обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення», оскільки в контексті ст.6 Конвенції Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (рішення від 27.02.1980 у справі «Девеер проти Бельгії»).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення ЄСПЛ від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії», що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про «пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами».

Колегія суддів вважає, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_9 не викликає сумнівів.

При цьому, слід враховувати, що виключно під час судового розгляду повинна надаватися правова оцінка правильності кваліфікації дій обвинуваченого, яка попередньо була дана органом досудового слідства, однак перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК України, суд першої інстанції вдався до оцінки фактичних обставин кримінального провадження щодо розкриття об`єктивної сторони злочину вже на стадії підготовчого судового засідання, що є неприпустимим й істотно порушує вимоги кримінального процесуального закону, так як такі порушення перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне після скасування судового рішення призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Сум від 20 жовтня 2017 року щодо повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4