Провадження № 11-сс/4808/9/18
Категорія ст.183 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 149 ч.2 КК України,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 вважає ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду від 27.09.2018 року необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зазначає, що в судовому засіданні прокурор та слідчий не довели існування достатніх вагомих ризиків передбачених КПК України, наявність яких необхідна для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вказує, що слідчим суддею при застосування до його підзахисного запобіжного заходу не враховано те, що ОСОБА_9 протягом останніх півтора роки проживає за однією і тією ж адресою : АДРЕСА_2 , весь цей час працював у «Благодійному фонді «Милосердя Прикарпаття», намірів переховуватись від органів досудового розслідування та суду немає.

Просить ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду від 27.09.2018 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Ухвалою слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року клопотання задоволено. Застосовано щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 16.05.2012 року Ілічівським районним судом м. Маріуполь, Донецької області за ст. 15 ч.1, ст. 15 ч.2, ст. 185 ч.2 КК України до двох років шести місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком два роки, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 23 листопада 2018 року включно.

Слідчим суддею встановлено, що у 2017 році ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне збагачення за рахунок отримання грошової винагороди під виглядом надання реабілітації хворим від наркотичної залежності і хронічного алкоголізму, шляхом незаконного позбавлення їх волі, вступив в злочину змову із жителями м. Маріуполь, Донецької області, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та іншими невстановленими особами з якими організував на території м. Коломия та Коломийського району, Івано Франківської області, декілька закладів закритого типу, для примусового утримання в умовах ізоляції осіб вказаної категорії.

Так, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та з іншими невстановленими особами, незаконно позбавили волі в період часу з грудня 2017 року по березень 2018 року ОСОБА_15 , який перебував в алкогольній залежності, якого утримували за адресою: АДРЕСА_3 , упродовж 10.05.2018 - 20.06.2018 року, ОСОБА_16 , який перебував в наркотичній залежності, в період часу 11.06.2018 - 01.07.2018 року, ОСОБА_17 , який перебував в алкогольній залежності, з 09.07.2018 по серпень 2018 року, ОСОБА_18 , який перебував в алкогольній залежності, у період часу з 07.08.2018 по 25.09.2018, ОСОБА_19 , яка перебувала в наркотичній залежності, у період часу з 24.09.2018 по 25.09.2018, ОСОБА_20 , який перебував в алкогольній залежності, яких утримували за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім цього, ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими особами, незаконно позбавили волі ОСОБА_21 , який перебував в алкогольній залежності та якого утримували за адресою АДРЕСА_4 , а упродовж 15.09.2018-25.09.2018 ОСОБА_18 , який перебував в алкогольній залежності та якого утримували за адресою: АДРЕСА_5 .

Також, ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок одержання прибутку, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки, у вигляді завдання шкоди охоронюваним законом інтересам громадян України і бажаючи їх настання, у 2017 році вступив у злочинну змову із жителями м. Маріуполь, Донецької області, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та з іншими невстановленими слідством особами, з яким домовились вчинити вербування осіб з використанням їх уразливого стану з метою залучення до примусової праці.

Так, у січні 2018 року ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими слідством особами, використовуючи уразливий стан ОСОБА_15 зумовлений незаконним позбавленням його волі, а також психічною вразливістю, внаслідок алкогольної залежності, завербували останнього до його трудової експлуатації.

У період часу з січня 2018 по березень 2018 року ОСОБА_15 , будучи завербованим, примусово працював у військовій частині в АДРЕСА_2 , де виконував малярні роботи, за які ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені слідством особи отримали грошову оплату.

Окрім цього, 11-12 липня 2018 року ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та іншими невстановленими слідством особами, діючи повторно, використовуючи уразливий стан ОСОБА_18 зумовлений незаконним позбавленням його волі, а також психічною вразливістю внаслідок алкогольної залежності, завербували останнього до його трудової експлуатації шляхом добровільної домовленості.

З 12 липня 2018 по серпень 2018 року ОСОБА_18 , будучи завербованим, примусово працював на різних підсобних роботах у м. Коломия, за які ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші невстановлені слідством особи отримали грошову оплату.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор вважає, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необгрунтованою, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Івано Франківській області, ОСОБА_22 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 15.02.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000003 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 149 ч.2 КК України.

25 вересня 2018 року, ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 26 вересня 2018 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 149 ч.2 КК України.

27 вересня 2018 року, старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Івано Франківській області, ОСОБА_22 за погодженням з прокурором ОСОБА_23 , звернувся до Івано Франківського міського суду Івано Франківської області з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано Франківської області 27 вересня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_9 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав, застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_9 в їх сукупності.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч.2, ст. 149 ч.2 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ст. 9 ч. 5 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ними, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилається захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_9 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. 183 ч. 4 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів із застосуванням насильства.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Також, апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень при підготовці і поданні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, оскільки воно відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, так як підстав для скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст.376,177,178, 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Івано Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без змін.

Виключити із резолютивної частини оскаржуваної ухвали, посилання на судимість ОСОБА_9 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4