У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" червня 2018 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 17 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 звернувся в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою на постанову слідчого ОСОБА_4 від 17 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року.

В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що в провадженні Дніпровського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000751 від 17 січня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

17 квітня 2018 року слідчим ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000751, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.

Зазначену постанову особа, яка подала скаргу вважає незаконною, винесеною за неповноти досудового розслідування, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотного порушені процесуальні норми та вимоги кримінального процесуального закону.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Зазначив, що для нього стало несподіваним закриття кримінального провадження на підставі ст. 36 КК України (необхідна оборона), оскільки йому наносили побої 4 осіб. Із викладених у скарзі підстав просив слідчого суддю скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Представник Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в судове засідання не з`явився, хоча матеріали провадження за скаргою містять дані про виклик уповноважених осіб у судове засідання. Їх неявка, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, не перешкоджає розгляду даної скарги.

Вивчивши доводи скарги, приєднані до неї документи та матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, слідчий суддя встановив наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Встановлено, що Дніпровським УП ГУНП у м. Києві 17 січня 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000751 за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
За результатами проведеної перевірки, постановою слідчого ОСОБА_4 від 17 квітня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000751 від 17 січня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст. 284 КПК України, згідно якої однією з підстав закриття кримінального провадження є відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України на слідчого суддю, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зокрема зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як зазначено в ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Бєлоусов проти України» заява № 4494/07 від 7 листопада 2013 року у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю (див., наприклад, рішення від 19 липня 2012 року у справі «Алексахін проти України» (Aleksakhin v. Ukraine), заява № 31939/06, п. 55).
Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року, як підстава відсутності складу кримінального правопорушення зазначається наявність у діях ОСОБА_5 необхідної оборони, оскільки вони вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» від 26 квітня 2002 року №1 при розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Проте в постанові про закриття кримінального провадження від 17 квітня 2018 року слідчим належним чином не вмотивовано з яких підстав він надає перевагу показам, зокрема, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та у зв`язку із чим не беруться до уваги покази потерпілого ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Крім того, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, що підтверджують нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 27 листопада 2014 р. №5-34кс14 право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
Втім, стан необхідної оборони виникає не тільки в момент учинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не вчинено необхідних дій для виявлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, з метою всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законного і неупередженого процесуального рішення. Все це в сукупності дає підстави вважати, що рішення про закриття кримінального провадження є передчасним та необґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 8, 9, 36, 91, 110, 284, 303-305, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:
скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 17 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_4 від 17 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Матеріали кримінального провадження № 0000751 від 17 січня 2015 року повернути до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві для проведення досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1