№ 207/871/18
№ 1-кп/207/315/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2018 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000174 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, освіта професійно-технічна, не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.12.2014 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2014 року, на користь матері ОСОБА_5 .

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею віку повноліття. Також, згідно з ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимоги про стягнення аліментів не були пред`явлені, зобов`язані приймати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами.

ОСОБА_4 повідомлено про необхідність сплачувати аліменти щомісяця у встановленому рішенням суду розмірі, однак, ОСОБА_4 , знаючи про свої обов`язки, покладені на нього судом по сплаті аліментів на утримання свого неповнолітнього сина, будучи працездатним, в період часу з 25.11.2014 року по 12.02.2018 року включно, вихованням дитини не займався, матеріальну допомогу не надавав, аліменти не виплачував.

Так, згідно розрахунку заборгованості від 12.02.2018 року, наданої Південним відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське, за період часу з 25.11.2014 року по 12.02.2018 року включно ОСОБА_4 нараховані до сплати 40863,09 грн., що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці.

Крім того, ОСОБА_4 на обліку в центрі зайнятості не перебуває і участі у вихованні сина ОСОБА_7 не приймає. При цьому ОСОБА_4 був повідомлений про те, що він зобов`язаний до сплати аліментів на сина ОСОБА_6 , до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2014 року, на користь матері ОСОБА_5 , а також попереджений про кримінальну відповідальність, яка виникає у разі ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 КК України.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 допустив заборгованість по виплаті аліментів на утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період часу з 25.11.2014 року по 12.02.2018 року включно, що в твердій грошовій формі складає 40863 грн. 09 коп. і його дії, згідно Закону України про внесення змін до ст. 164 КК України, який набрав чинності 02.06.2016 №1404-VШ, являються злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), тобто направлені на невиконання рішення суду та привели до виникнення заборгованості по виплаті таких коштів, що сукупно складають суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів, тобто більше ніж на суму 3600,00 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі та надав показання, які відповідають фактичним обставинам справи. З приводу вчиненого кримінального правопорушення, щиро розкаявся, пояснив, що згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.12.2014 року, він зобов`язаний до сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2014 року, на користь матері ОСОБА_5 , однак аліменти на утримання сина не сплачує у зв`язку з тим, що не має коштів, так як він не працює, доходів ніяких не має. У вчиненні злочину щиро розкаявся. Просив суд розглядати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини справи він не оспорює, погоджується з кваліфікацією, це є його добровільна позиція.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.12.2014 року, ОСОБА_4 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2014 року, на її користь, однак аліменти на утримання сина не сплачує у зв`язку з чим має заборгованість у сумі 40863 грн. 09 коп.

Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істиною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилася.

Окрім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується: рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.12.2014 року, яким з ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 листопада 2014 року, на користь матері ОСОБА_5 (ар.с.14); розрахунком заборгованості від 12.02.2018 року, виданим Південним відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське, за період часу з 25.11.2014 року по 12.02.2018 року включно, ОСОБА_4 нараховані до сплати 40863,09 грн., що в свою чергу сукупно перевищує суму виплат відповідних платежів за три місяці (ар.с.18).

Враховуючи викладене суд вважає, що в судовому засіданні вина ОСОБА_4 у вчинені злочину, а саме в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) встановлена та доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за скоєний ним злочин, суд виходить із вимог ст. 65 КК України, що стосуються ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Суд враховує, що обвинуваченим скоєно злочин, який відповідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Обвинувачений не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно, скарг на нього від сусідів не надходило, знаходиться на обліку у лікаря нарколога з 2003 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання алкоголю, синдром залежності F10.2 відповідно міжнародної класифікації хвороб-10 «Психічні розлади та розлади поведінки» (клас. V), на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Обставиною що пом`якшує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд вважає щире каяття обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 в силу ст.67 КК України не встановлено.

Окрім того, суд враховує досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, складену відповідно до вимог ст. 314-1 КПК України, у відношенні обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється, як середній та виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням обставин і характеру скоєного злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні одну неповнолітню дитину, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, досудову доповідь органу пробації, враховуючи думку потерпілої, яка не наполягає на суворій мірі покарання, а також те, що відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, ОСОБА_4 , має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому з урахуванням всіх вищеперелічених обставин, та беручи до уваги думку прокурора, який просив прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за можливе виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання у вигляді обмеження волі - із звільненням від відбування покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, з покладанням на нього обов`язків згідно з п. 1, 2 ч. 1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати та речові доказі по справі відсутні.

Керуючись ст. 369 - 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 та п.2 ч.2 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину та виконає наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений протягом 30 днів з дня його проголошення через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1