Справа № 183/1991/18
№ 1-кп/183/766/18
В И Р О К
іменем України

25 червня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000049 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Усть-Катав, Челябінської області, Російської Федерації, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця, командира танку військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

03 квітня 2014 року наказом № 72 командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду командира танка.
Молодший сержант ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 27 вересня 2014 року молодший сержант ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав до 16 лютого 2018 року коли молодший сержант ОСОБА_3 був доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону.
Таким чином, в період часу з 27 вересня 2014 року по 16 лютого 2018 року молодший сержант ОСОБА_3 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, та незаконно перебував за її межами.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що дійсно у 2014 році він добровільно пішов служити до Збройних Сил України, і 03 квітня 2014 року його було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . А коли його дружину звільнили з роботи, він надав рапорт на звільнення, але не дочекавшись наказу, він без дозволу командування залишив розташування військової частини, та поїхав додому заробляти гроші на утримання своєї родини, а розуміючи протиправність своїх дій, добровільно з`явився до військової прокуратури. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що обставин, які обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений є особою, що раніше не судима, вину визнав повністю, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.22,25), має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, ОСОБА_5 , 2002 року народження, ОСОБА_6 , 2004 року народження, ОСОБА_7 , 2006 року народження, ОСОБА_8 , 2007 року народження (а.п.26).
Щире каяття ОСОБА_3 та його явка із зізнанням визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1