УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представників ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» - адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна, ?

в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва звернулись представники власника майна ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» адвокат ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 в порядку ст.174 КПК України, посилаючись на те, що ГСУ СБ України проводиться розслідування у кримінальному провадженні №0000281 від 25.07.2016 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.359 КК України, в рамках якого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017 накладено арешт на грошові кошти товариства, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ "ОТП Банк".
В обґрунтування доводів посилається на те, що представник підприємства не був присутнім при розгляді клопотання про накладення арешту, а тому судом не були враховані його доводи.
Окрім того, вказує на те, що жодній посадовій особі ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» не оголошено про підозру у кримінальному провадженні в межах якого здійснюється досудове розслідування.
Вважаючи, що арешт накладено необґрунтовано, а у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017 року.
У судовому засіданні представники ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» адвокат ОСОБА_3 , адвокат ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити клопотання.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Заслухавши доводи представників власника майна, вивчивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Так, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 УДР ГСУ СБ України в рамках кримінального провадження № 0000281 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 359 КК України та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД», що знаходяться на рахунку зазначеної вище банківської установи.
За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Положеннями КПК України передбачені дві самостійні підстави забезпечення заходів кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, а саме накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду завдану їх діями з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову (ст.170 КПК України), а також накладення арешту на речі та документи, які мають режим тимчасово вилученого майна (ч. 5 ст. 171, ч. 2 ст. 167 КПК України).
В даному випадку застосовувалась підстава, обумовлена вимогами п. 4 ч.2 ст.170 КПК України за змістом якої, арешт накладається на майно підозрюваного,обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Разом з тим, слідчий в судове засідання не з`явився, будь яких доказів на підтвердження обґрунтування таких тверджень не надано, не наведено доказів щодо наявності цивільного позову у кримінальному провадженні №0000281, як і не надано даних причетності посадових осіб ТОВ «ЮАлекс Дизайн Лтд» до вказаного кримінального провадження а тому відсутні підстави вважати, що спірне майно є доказом та предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 359 КК України в рамках кримінального провадження №0000281.
Щодо інших підстав для накладення арешту, то обов`язковими передумовами вирішення питання для накладення арешту на майно в порядку ст. 170 КПК України є наявність у кримінальному провадженні спеціальних суб`єктів: підозрюваного або обвинуваченого, а у визначених законом випадках також особи, яка несе цивільну відповідальність за їх дії, а також наявність спеціальної мети забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Згідно зі ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. ст. 276 279 КПК, повідомлено про підозру або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення; обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.
Поряд з тим, адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили, що жодна посадова особа ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000281, іншого протилежною стороною не доведено.
Отже, доводи заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є обґрунтованими та заснованими на законі.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Положеннями ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Отже, підсумовуючи, слідчий суддя вважає не співмірним застосування накладеного арешту та приходить до висновку, що подальше застосування такого виду забезпечення кримінального провадження знаходяться поза розумною межею, яка повинна виправдовувати саме такий спосіб втручання у права власника майна.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 169, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя
ухвалив:

Клопотання представників ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» - адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.11.2017 на грошові кошти ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» (), які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ "ОТП Банк" (МФО 300528).

Скасувати зупинення видаткових операцій з банківського рахунку ТОВ «НВФ «ЮАлекс Дизайн ЛТД» () № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ "ОТП Банк" (МФО 300528).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 11.06. 2018.

Слідчий суддя: