Постанова
Іменем України

25 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 282/290/15-к
провадження № 51-2582 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисників: ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
законного представника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та законного представника останнього ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323, за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення; ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Вирішено питання цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 05 вересня 2014 року близько 01.00 год., будучи неповнолітнім, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, через незамкнені вхідні двері, проникли до приміщенні житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де з метою заволодіння чужим майном, використовуючи заздалегідь приготовленні маски з прорізями для очей та рота, а ОСОБА_10 одягнувши рукавиці та натягнувши на голову капюшон своєї куртки, із застосуванням ножа, вчинили напад на ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, із заподіянням потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а потерпілій ОСОБА_12 фізичного болю. Після чого ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та особа, матеріали кримінального провадження щодо якої виділено в окреме провадження, заволоділи майном потерпілих, чим заподіяли матеріальну шкоду на загальну суму 8181 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , просить змінити судові рушення з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого та пом`якшити покарання останньому. Вважає, що суди призначаючи покарання не врахували всі дані про його особу, а також не взяли до уваги наявність обставин, які пом`якшують покарання.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вважає, що судом призначено покарання засудженому ОСОБА_6 , яке явно не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок суворості.
У касаційній скарзі законний представник засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_9 просить змінити судові рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, пом`якшивши покарання з застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 104 КК України
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримав подану ним касаційну скаргу, просив її задовольнити, змінити судові рішення та пом`якшити ОСОБА_10 покарання.
Захисник ОСОБА_8 під час касаційного розгляду просив його касаційну скаргу задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 під час касаційного розгляду підтримав подану касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 та законного представника ОСОБА_9 просив судові рішення щодо нього змінити та пом`якшити покарання.
Під час касаційного розгляду законний представник ОСОБА_9 підтримав подану касаційну скаргу, просив змінити судові рішення та пом`якшити засудженому ОСОБА_6 покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та законного представника останнього ОСОБА_9 залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.
Прокурор у запереченні на касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та законного представника останнього ОСОБА_9 вважає їх необґрунтованими та просить залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 без зміни.
Під час касаційного розгляду прокурор просив залишити судові рішення щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 без зміни, а касаційні скарги без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання і тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 3 ст. 187 КК України у касаційних скаргах не оспорюються.

Зі змісту касаційних скарг захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та законного представника ОСОБА_9 убачається, що вони порушують фактично питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Доводи касаційних скарг про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного ОСОБА_10 та ОСОБА_6 покарання з огляду на наступне.
При призначені покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 187 КК України суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є особливо тяжким, дані про особу засуджених, які частково визнали вину, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таким чином, повною мірою врахувавши вказані обставини, ролі кожного із засуджених при вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд призначив покарання за ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_10 у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна та ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 7 років без конфіскації, тобто в мінімальних межах санкції вказаної норми.
Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Перевіривши вирок за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та законного представника ОСОБА_9 , апеляційний суд викладені у них доводи в частині суворості призначеного покарання обґрунтовано визнав неспроможними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив вирок щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та законного представника останнього ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3