Справа № 646/10/18
№ провадження 1-кс/646/456/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.03.18року м.Харків
Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 11 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366 від 12 квітня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду із зазначеною скаргою на постанови слідчого про закриття кримінального провадження та невизнання потерпілою, мотивуючи тим, що вважає дані постанови передчасними, не вмотивованими та такими що не відповідають чинному КПК України, оскільки досудове розслідування проведено не повно та не об`єктивно, не стосовно того злочину, на якій нею вказано у своїй заяві, з порушенням правил підслідності і не уповноваженим на це органом досудового розслідування.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не прибула, звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд скарги у її відсутність.

Слідчий та прокурор, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Достовірно встановлено, що в провадженні другого слідчого відділу прокуратури Харківської області знаходилось кримінальне провадження № 0000366 від 12 квітня 2016 року за заявою ОСОБА_3 щодо зловживання службовим становищем судді Жовтневого районного суду м.Харкова ОСОБА_5 , яка проводила усі судові засідання по справі з відсутності сина заявниці ОСОБА_6 при явно неналежному його сповіщенні, позов йому та судові документи не вручала, що мало ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України.

За результатами досудового розслідування старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 дійшов висновку про відсутність в діях зазначеної судді складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України і 11 грудня 2017 року виніс постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Зазначені вимоги слідчим не виконані, недоліки, зазначені в ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року, якою скасовано попередню постанову про закриття кримінального провадження, не усунуто.

Як було вказано в ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року, у заяві ОСОБА_3 від 29 грудня 2015 року про вчинення кримінального правопорушення зазначені конкретні факти та обставини вчинення дій суддею ОСОБА_5 , навіть викладено текст фабули, але до ЄРДР, у порушення ч.5 ст.214 КПК України, не внесено короткий виклад обставин, зазначений заявницею. Проте, відповідно до витягу з ЄРДР на момент проведення відновленого досудового розслідування фабулу ЄРДР не змінено.

Крім того, суд зазначав про те, що в оскаржуваній постанові відсутня інформація щодо перевірки доводів заявниці.

Так, не проведено допит судді ОСОБА_5 щодо визначення причин проведення засідань за відсутності ОСОБА_6 , жодним чином не повідомленого про наявність та розгляд справи.

Також в ухвалі Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07 серпня 2017 року було зазначено, що слідчим ( ОСОБА_7 ) було оглянуто матеріали цивільної справи, але доводи заявниці, викладені у заяві про кримінальне правопорушення, щодо невручення ОСОБА_6 позовної заяви та копій судових документів, щодо неналежного сповіщення ОСОБА_6 під час розгляду справи не перевірені. В оскаржуваній постанові не викладено, коли і яким чином викликався до суду ОСОБА_6 та чи отримував він текст позову та додатків, повістки, копії процесуальних документів за позовом, тобто взагалі не проведено доказування, у порушення ч.1 ст.91 КПК України.

Також в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що цивільна справа направлена до Апеляційного суду, цей текст взято із попередньої постанови про закриття кримінального провадження, у той час як з моменту перебування справи у апеляційній інстанції пройшло більше ніж рік часу.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження слідчий посилається на ухвалу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 20 вересня 2016 року, де вказано, що ОСОБА_3 має статус заявника. Проте, вбачається, що зазначена узвала винесена без вивчення матеріалів кримінального провадження, оскільки її предметом є клопотання ОСОБА_3 від 03 серпня 2016 року, проте матеріали кримінального провадження взагалі не містять такого клопотання, крім того, справу розглянуто за відсутності заявниці без зазначення, чи було повідомлення заявниці належним.

Крім того, 04 серпня 2016 року у даному кримінальному провадженні заявницею подано заяву про визнання її потерпілою, цю заяву обґрунтовано конкретними доводами нанесення моральної шкоди із посиланням на норми законодавства, крім того, відповідно до п. 2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, і заявниця зазначає, що є рідною матір`ю ОСОБА_6 , відносно якого вчинені протиправні дії суддею ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Матеріали кримінального провадження містять лист слідчого від 09 серпня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 , у якому зазначено про розгляд її заяви від 04 серпня 2016 року та про винесення у кримінальному провадженні постанови про відмову у визнанні заявниці потерпілою, але матеріали кримінального провадження не містять постанови про відмову у визнанні заявниці потерпілою, винесену після 04 серпня 2016 року, тобто за заявою ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визнання її потерпілою постанова про відмову у визнанні потерпілим не виносилася, а винесена 11 травня 2016 року постанова про відмову у визнанні заявниці потерпілою була скасована судом 03 серпня 2016 року.

Таким чином, з 03 серпня 2016 року у заявниці, та додатково з моменту подання нею заяви від 04 серпня 2016 року про залучення її до даного кримінального провадження як потерпілої, виникли права та обов`язки потерпілої, у тому числі право заявляти клопотання.

Заява від 04 серпня 2016 року про визнання заявниці потерпілою містить низку клопотань: про проведення експертизи моральної шкоди, допиту осіб, витребування матеріалів, при цьому заявниця просить їх розглянути згідно ст.220 КПК України.

У цій постанові взагалі не зазначено про скасування постанови від 11 травня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою та про подання заявницею 04 серпня 2016 року заяви про визнання її потерпілою. Піл час відновленого досудового розслідування слідчий, у порушення п.3 1.2 ст.91 та п.6 ч.2 ст.242 КПК України не звернувся до експерта для встановлення нематеріальної (моральної) шкоди.

11 травня 2016 року слідчим винесено постанову про відмову у визнанні заявниці потерпілою. 31 травня 2016 року кримінальне провадження закрито постановою, проте ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 серпня 2016 року зазначені постанови слідчого скасовані.

Але в оскаржуваній постанові міститься посилання на постанову слідчого від 11 травня 2016 року про відмову заявниці у визнанні її потерпілою, без зазначення, що ця постанова скасована судом.

Доводи слідчого ОСОБА_4 про неявку ОСОБА_3 судом не беруться до уваги, оскільки він не викликав заявницю. Суд також звертає увагу слідства на те, що заявниця має права потерпілої з моменту подання заяви про визнання її потерпілою від 04 серпня 2016 року.

В оскаржуваній постанові слідчий як на підставу не проведення ним слідчих дій посилається на Висновок Верховного Суду України від 01 липня 2013 року, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством, оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.

Проте, у цьому ж Висновку Верховний Суд України окремо наголошує, що «необхідне звернути увагу на те, що судді, незважаючи на гарантії недоторканності і статусу незалежності при здійсненні правосуддя, у випадку вчинення конкретних дій, які у чинному КК визнаються злочинами, притягуються до відповідальності й несуть передбачене законом покарання.».

При цьому у заяві ОСОБА_3 йдеться про порушення конституційних гарантій, встановлених ст.129 Конституції України.

Крім того, суд зазначає, що відновлене досудове розслідування проводилося без належного оформлення відповідних доручень слідчим на його проведення.

Вказані обставини свідчать про суттєву неповноту досудового розслідування.

З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування.

В частині скарги про скасування постанови про відмову у визнанні заявниці потерпілою у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про відмову, оскільки така постанова після скасування 03 серпня 2016 року постанови від 11 травня 2016 року про відмову у визнанні заявниці потерпілою та подання заявницею 04 серпня 2016 року заяви про визнання її потерпілою не виносилася, матеріали кримінального провадження на час розгляду скарги такого процесуального документу не містять.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 11 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366 від 12 квітня 2016 року, - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути до прокуратури Харківської області для відновлення досудового розслідування, під час якого необхідно урахувати доводи суду, викладені у мотивувальній частині.

В іншій частині скарги - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1