Справа № 405/5039/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кропивницький 03 серпня 2018 року

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю підозрюваного ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , в кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань№0000020 від 01.04.2016 про скасування арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, який накладений 12.06.2016 ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області у кримінальному провадженні №0000020 від 01.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України.

В обгрунтування клопотання вказав, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2016 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3 .

На день звернення до суду з даним клопотанням обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 , в зазначеному кримінальному провадженні не направлено до суду, цивільний позов не заявлено.

Досудове розслідування в даному кримінальному провадженні триває понад два роки, стороною обвинувачення не здобуто належних доказів з приводу того, що ОСОБА_3 , набув у власність зазначене в клопотанні майно за кошти отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Майно, на яке накладено арешт належить також і іншим особами окрім ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності.

Подальше існування арешту порушує його конституційні права та права інших осіб на вільне володіння, користування та розпорядження належним майном.

В судовому засіданні підозрюваний та його захисник клопотання підтримали, просили задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Статтею 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2016 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_3

ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000020 від 01.04.2016, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України, санкція яких передбачає конфіскацію майна як додаткове покарання.

При цьому, слідчий суддя відзначає, що розгляд клопотання слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області про арешт майна ОСОБА_3 , правомірно здійснювався без участі підозрюваного з метою забезпечення збереження майна, а тому доводи адвоката ОСОБА_4 , в цій частині є необгрунтованими.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Розглядаючи вимоги захисту щодо зняття арешту з майна, мотивовані належністю такого іншим особами, окрім підозрюваного, на праві спільної часткової власності, суд бере до уваги, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.06.2016 накладено арешт на майна ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності, окрім житлового будинку площею 199,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в якому частка ОСОБА_3 складає 1/6.

Разом з цим, інші співвласники данного майна, незважаючи на наявність права, з клопотанням про скасування арешту з їх частки у власності на це майно не звернулися.

Слідчий суддя вважає, що арешт вищевказаною ухвалою накладений обґрунтовано, потреба в його подальшому існуванні не відпала, ступінь втручання в права ОСОБА_3 є виправданими потребами досудового розслідування.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , є безпідставним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 174, 369-372, КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту з майна, який накладений ухвалою слідчого судді від 12.07.2016, у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000020 від 01.04.2016, за ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 209 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_6