Справа № 357/5832/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2018 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості від 22.06.2018 року між прокурором та обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000053 від 04.05.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Залевки Смілянського району Черкаської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не одруженого, раніше не судимого, який проходить військову службу за контрактом у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в умовах особливого періоду , який встановлений з 18 березня 2014 року в Україні і що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію», будучи відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 7 вересня 2016 року № 265 (по стройовій частині) солдатом, прийнятим на військову службу за контрактом 7 вересня 2016 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахованим до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначеним на посаду старшого водія-заряджаючого 2 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини польова пошта НОМЕР_2 (з 30.06.2017 військова частина НОМЕР_1 ),7 грудня 2016 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 7 грудня 2016 року № 361 (по стройовій частині) вибувши у чергову відпустку до місця свого проживання в с. Залевки Смілянського району Черкаської області строком на 10 діб з 7 по 16 грудня 2016 року, з якої повинен був прибути на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 о 8 годині 30 хвилин 17 грудня 2016 року, під час проходження військової служби як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою, однак являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_5 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, о 8 годині 30 хвилин 17 грудня 2016 року в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу без поважних причин з відпустки до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та до 11 травня 2018 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та 11 травня 2018 року близько 11 години 30 хвилин солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) - злочині, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.

22.06.2018 року сторони кримінального провадження, заступник військового прокурора Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.4 КК України є тяжким злочином .

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді позбавлення волі на 3 роки зі звільненням його від відбування покарання за ст. 75 КК України з випробуванням, іспитовим строком 1 рік та покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 76 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої, середньої тяжкості чи тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався і підстав для застосування запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не вбачаться.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.06.2018 року, укладену у кримінальному провадженні №0000053 від 04.05.2018 року за ст.407 ч.4 КК України між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 ч.1 п.п.1,2 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з командиром військової частини НОМЕР_1 ; періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини НОМЕР_1 ;

та керуючись ч.2 ст. 76 КК України додатково покласти обов`язок повідомляти командира військової частини НОМЕР_1 про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи з питань пробації за місцем проходження служби, командира військової частини НОМЕР_1 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1