Дата документу Справа № 335/6592/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/6592/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/942/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 289 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню освіту, одружений, працюючий охоронцем на автомобільній стоянці ПП «Кушпарь», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 19 листопада 2001 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень;

2) 11 квітня 2005 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 5 квітня 2006 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 69, ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;

4) 13 серпня 2008 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 357, ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 1 року 3 місяців позбавлення волі;

5) 7 лютого 2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

6) 24 жовтня 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 5 травня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 8 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та йому призначеного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було змінено на домашній арешт ухвалою суду від 14 вересня 2017 року.
Зараховано у строк відбуття покарання час перебування під вартою з 14 березня 2017 року по 14 вересня 2017 року включно.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за наступних обставин.

27 лютого 2017 року приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля буд. № 6 по вул. Тараса Шевченка у м. Запоріжжі, за допомогою ножа, зламав замок дверей водія автомобіля «ВАЗ 21093», в кузові сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після чого проник до салону зазначеного автомобіля.
Далі, ОСОБА_7 , знаходячись в салоні автомобіля, скориставшись знайденим в попільниці автомобіля ключем від замку запалення зазначеного автомобіля, завів автомобіль та поїхав у напрямку урочища «Вирва», таким чином заволодів вказаним транспортним засобом, чим завдав майнову шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 30925 гривень.
Крім того, 11 березня 2017 року приблизно о 3 год. 00 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прибув до будинку № 14 по вул. Бородинській в м. Запоріжжі, де шляхом пошкодження автомобільного скла на правих передніх дверях, проник до салону автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у кузові білого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_12 та в подальшому привів двигун у готовність та почав рух в бік вул. Дніпровські зорі в м. Запоріжжі, тим самим незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом.
13 березня 2017 року ОСОБА_7 було затримано на території гаражного кооперативу «Запоріжалюміньстрой», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вінтера, 7-А, за кермом вище вказаного автомобіля. В результаті своїх умисних злочинних дій ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 250000 гривень.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд визнав щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди шляхом повернення майна за обставини, що пом`якшують покарання, проте визнання провини є лише однією складовою розкаяння у вчиненому злочині.

Крім того, обвинувачений добровільно шкоду не відшкодував, оскільки транспортні засоби були вилучені та повернуті потерпілим працівниками правоохоронних органів.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги те, що обвинувачений шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, неодноразово звільнявся від відбування покарання з випробуванням, та знову вчинив злочин.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 також вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, обґрунтовуючи свої вимоги аналогічними доводами, що і прокурор ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційні скарги, вирок суду просив скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурорів, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурорів підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційних скаргах не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, врахував відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину, визнав щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування шкоди шляхом повернення майна як обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, одружений, працює, характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги вік, соціальний стан, спосіб життя, поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та судового розгляду, який сприяв розкриттю злочину та не вчиняв дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню або ухиленню від відповідальності, його негативне ставлення до скоєного, а також позицію потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання.

Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, у тому числі тяжких корисливих, раніше звільнявся як умовно-достроково, так і з іспитовим строком, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі в останній раз умовно-достроково, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив два епізоди тяжкого умисного злочину, а також те, що фактично шкоду потерпілим було відшкодовано шляхом повернення транспортних засобів працівниками правоохоронних органів, а не обвинуваченим, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує, що він вчинив два епізоди умисного тяжкого злочину, раніше неодноразово був засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів, звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуванням та умовно-достроково, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, який одружений, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.
Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів і вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурорів, що покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 Запорізької області ОСОБА_9 , прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року, задовольнити.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2018 року, відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.

Зарахувати у строк покарання строк перебування ОСОБА_7 під вартою з 14 березня 2017 року по 14 вересня 2017 року включно.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4