АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 18 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року,

за участі: прокурора ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року задоволено клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 , та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_5 .

Приймаючи рішення, слідчий суддя зазначив про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, оскільки на даному етапі досудового розслідування таке втручання у права є виправданим з точки зору завдань кримінального провадження, зокрема, з метою збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на вищезазначений автомобіль, який належить ОСОБА_5 .
Щодо строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що про арешт вказаного автомобіля він дізнався лише 05 квітня 2018 року після його затримання на патрульному посту с. Климентово Охтирського району Сумської області, і лише 10 квітня 2018 року слідчим ОСОБА_7 було надано захиснику ОСОБА_8 завірену копію оскаржуваної ухвали.
Автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувану ухвалу прийнято з порушенням вимог КПК України.
Зазначає, що слідчий СВ Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження № 0007639 надав прокурору Київської міської прокуратури № 9 ОСОБА_6 для розгляду матеріали, які містили недостовірні відомості та стали підставою для надання необхідного йому погодження.
Посилається на висновок експертного дослідження № 19/119/9-6/101е від 15 серпня 2016 року, відповідно до якого ідентифікаційний номер шасі (рами), « НОМЕР_3 » представленого на дослідження автомобіля «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_2 , нанесено первинно, в заводських умовах та на момент дослідження не змінювався. Дублююча табличка з маркуванням ідентифікаційного VIN номера « НОМЕР_3 » автомобіля «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_2 присутня на штатному місці розташування. Серійний номер двигуна представленого на дослідження автомобіля «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_2 становить - (4D56UCBG8796).
Крім того, згідно з довідкою Територіального сервісного центру № 7442 в Чернігівській області (вих. № 31/25/14-709 від 08.08.2017) 23 серпня 2016 року зареєстровано автомобіль Mitsubishi L200 д/н НОМЕР_2 , куз. № НОМЕР_3 свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 .
Також, автор апеляційної скарги зазначає і про те, що відповідно до постанови слідчого Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_9 від 24 серпня 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0003029, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Відомості про прийняте рішення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином, як стверджує скаржник, в ході досудового розслідування було достовірно встановлено, що автомобіль «Mitsubishi L200», державний номерний знак НОМЕР_2 , Vin- НОМЕР_5 , що належить на праві власності ОСОБА_5 , не є переробленим шляхом заміни номерних ідентифікаційних деталей кузова, що повністю підтвердила проведена експертиза, та вказаний автомобіль не має жодного відношення до автомобіля марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» державний номер НОМЕР_6 , VIN-code НОМЕР_7 , який було викрадено у громадянина ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_5 участі у судовому засіданні суду першої інстанції не приймав, копію оскаржуваної ухвали адвокатом ОСОБА_8 отримано 10 квітня 2018 року, а тому колегія суддів вважає за необхідне поновити строк на оскарження.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 01 липня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 000739, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» державний номер НОМЕР_6 , VIN- НОМЕР_8 чорного кольору після викрадення міг бути перероблений шляхом заміни номерних ідентифікаційних деталей кузова. ОСОБА_10 03 серпня 2017 року було знайдено вищевказаний автомобіль у м. Суми та встановлено що на даний час він ідентифікується, як автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 .

31 жовтня 2017 року слідчий слідчого управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_5 .
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 20017 року зазначене клопотання задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий ОСОБА_7 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначила, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Разом з цим, з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, який передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, то на переконання колегії суддів прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження речового доказу, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій слідчим вчинено не було, з врахуванням відсутності у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, оскільки воно внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 ,173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 , та накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_5 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_7 , погодженого прокурором Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 , про накладення арешт на автомобіль марки «Mitsubishi L200 Intense 2008» VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить на праві власності ОСОБА_5 , - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/3262/2018 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1