АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1407/18 Справа № 202/7285/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: - ОСОБА_3
- ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 раніше не судимого:
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч. 1, 122 ч. 1 КК України,
учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7
потерпілі - ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисник - ОСОБА_10
обвинувачений - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;
Від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України звільнено на підставі ч. 5 ст. 74 КК України з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Також вказаним вироком визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково та стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 14 131,40 гривень, та моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень.
Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вказаним вироком прокурор подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину і правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Вказує на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.
На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував при призначенні покарання обставини кримінального правопорушення, характеристики обвинуваченог, позиції останьього щодо фактичного невизнання вини відносно мотивів та мети вчинених злочинів, спосіб та предмету для нанесення ушкоджень.
У зв`язку з викледеним просить ухвалити свій вирок яким обвинуваченого визнати винним за та призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України та
Від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України звільнити на підставі ч. 5 ст. 74 КК України з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.
Також вказаним вироком визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років обмеження волі без застосування положень ст. 75, 76 КК України.
ОСОБА_6 визнано винним за те, що 21.04.2016 року приблизно о 22 годині, ОСОБА_6 , знаходився за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , орендуючи у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кімнату в квартирі протягом останніх декількох місяців, що передували подіям, де в цей час між ним та останнім виник словесний конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, при цьому ОСОБА_6 використав малозначний привід для переведення словесного конфлікту до фізично - активних дій. В ході продовження конфлікту у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_8 невизначеної кількості та виду тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дії, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в приміщенні кухні зазначеної квартири, наніс невідому кількість ударів, але не менше ніж два ОСОБА_8 кулаками обох рук в лобну ділянку обличчя як ліворуч, так і праворуч, після чого власноручно припинив свої злочинні дії, а власник квартири ОСОБА_8 направився до своєї кімнати з метою відпочинку, таким чином конфлікт було завершено.
Також встановлено, що 23.04.2016 року приблизно о 16:00 год ОСОБА_6 , знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , орендуючи у ОСОБА_8 , кімнату в квартирі протягом останніх декількох місяців, що передували подіям, де між ним та ОСОБА_9 , який прийшов у гості до власника оселі - ОСОБА_8 , виник конфлікт, який безпідставно на фоні використання ОСОБА_6 малозначного приводу щодо зробленого йому зауваження з боку останнього відносно його поведінки при спільному користуванні житловим приміщенням. В ході конфлікту у ОСОБА_6 раптово виник невизначений злочинний умисел, направлений на заподіяння власнику квартири ОСОБА_8 та його знайомому ОСОБА_9 , невизначеної кількості та виду тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні квартири та у вказаний час, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дії, усвідомлюючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, схопив руками дерев`яну палку та почав хаотично наносити удари по тілу ОСОБА_9 , при цьому останній знаходився в положенні стоячи, а потім від отриманих ушкоджень - в положенні лежачи, при цьому точну кількість ударів встановити стороною обвинувачення не є можливим, але не менше 5-6.
В той же час, ОСОБА_6 , знаходячись там же наніс палкою невизначену кількість ударів, не менше одного, ОСОБА_8 в ділянку тулуба ззаду.
Таким чином, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 в сукупності тілесні ушкодження у вигляді 5-ти синців верхнього полюсу лівої вушної раковини, на повіках лівого ока, в скроневій області ліворуч, в міжлопаточній ділянці праворуч та ліворуч, садна лобної області ліворуч, по задньо-підпаховій лінії праворуч в проекції 4-8 ребер, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.
Крім того, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_9 загальної кількості тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми грудної клітини з поперечним переломом 10-ребра ліворуч по задньо-паховій лінії, закритого багатоуламкового перелому середньої третини правої ліктьової кістки зі зміщенням уламків, закритої тупої травми лівого колінного суглобу, з уламковим переломом лівого наколіннику з відносно задовільним стоянням уламків та явищами гемартрозу, чисельних саден на тулубі та кінцівках, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день)
В ході апеляційного розгляду обвинувачений заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора оскільки вважав вирок суду законим та обгрунтованим.
Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі.
Потерпілі категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її необгрунтованою та просили не змівнювати покарання обвинуваченому оскільки тоді він зможе виплачувати матеріальну та моральну шкоду.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників які приймали участь в ході апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора, не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційнрої скарги обвинуваченого колегія суддів вважає її необґрунтованими.
Згідно зі ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду в порядку передбаченому ст. 23 КПК України, оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказані вимоги кримінально процесуального законодавства України, під час судового розгляду, були виконані судом першої інстанції у повному обсязі.
Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть скасування судових рішень, у справі не встановлено.
Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Норми Особливої частини КК України мають базуватися на нормах Загальної частини КК України. Це спеціально зазначено законодавцем у ст. 65 КК України, якою встановлено загальні засади призначення покарання.
Згідно до ч. 1 цієї статті суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті( санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться відповідно до вимог ст. 12 КК України до злочинів невеликої та середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції обгрунтовано враховав, що у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Із врахуванням всіх обставин справи та особи обвинувачуваного, суд першої інстанції об`єктивно призначив ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та у виді обмеження волі в межах ч. 1 ст. 122 КК України. Саме таке покарання на думку колегії суддів є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 49 звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності , якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49цього Кодексу.
З дня вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України минуло понад два роки, суд вважає за необхідне звільнити його від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.
Враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, практику Європейський Суду з прав людини, особу винного, який раніше не судимий, а також обставини справи (предмет злочину), суд доходить висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді обмеження волі. В зв`язку з цим суд вважає доцільним застосувати ст. 75 КК України і звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробовуванням з одночасним покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Виходячи з викладене доводи прокурора, що судом не вповній мірі враховані усі обставини вчиненого кримінального правопорушення. На думку колегії суддів є необгрунтованими
Призначене обвинуваченому покарання може бути визнано надмірно суворим, якщо конкретні обставини справи у своєї сукупності знижують суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення і не враховані при постановленні вироку, або дані, що свідчать про м`якість призначеного покарання, представлені під час апеляційного розгляду в додаткових матеріалах.
Враховуючи, що при постановленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального закону, та ОСОБА_6 призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та даним про його особу, призначене покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню оскільки істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах справи не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Верховний Суд протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3