Справа № 183/5602/17
№ 1-кп/183/431/18

У Х В А Л А
03 травня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, -
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, оскільки строк запобіжного заходу спливає 04.05.2018 року.
Прокурор ОСОБА_5 висловився про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою на 60 днів, оскільки на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час його обрання. Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого корисливого злочину, при цьому останній раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, а тому перебуваючи на волі обвинувачені можуть вчиняти нові злочини, незаконно впливати на свідків і потерпілу, переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що їм загрожує.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, просив обрати відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки вони мають постійне місце проживання, всі свідки по справі вже допитані в суді і обвинувачені не можуть на них впливати. Захисник також додав, що невизнання обвинуваченими своєї вини не може бути підставою для тривалого тримання їх під вартою.
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, просили змінити їм запобіжний захід на домашній арешт. Пояснили, що вже тривалий час перебувають під вартою, не збираються впливати на свідків і потерпілу.
Заслухавши прокурора, захисника та обвинувачених, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим суд враховує наступне. ОСОБА_4 є раніше неодноразово судимим за вчинення тяжких корисливих злочинів і знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності за попередньою змовою з ОСОБА_3 . В свою чергу, хоча ОСОБА_3 згідно обвинувального акта раніше не судимий, але обвинувачується у вчиненні тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою з ОСОБА_4 з проникненням у житло. Також, в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходяться справи за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 289 КК України, тобто також тяжких корисливих злочинів. Суд бере до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у злочині, у вчиненні якого вони обвинувачуються. Судом також враховується, що кожен з обвинувачених не одружений, не працює, осіб на утриманні не мають, що свідчить про відсутність у них стійких соціальних зв`язків за місцем свого проживання. Тому, враховуючи схильність обвинувачених до вчинення корисливих кримінальних правопорушень, існує нагальна необхідність запобігти спробам обвинувачених перебуваючи на волі вчиняти нові злочини, а також переховуватися від суду з огляду на тяжкість покарання, що їм загрожує. Крім того, стороною захисту не надані належні та переконливі докази на підтвердження того, що ризики та обставини, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу, на сьогодні змінились.
Тому, враховуючи вказані вище обставини та особу обвинувачених, суд приходить до висновку, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати на даний час.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. При цьому суд враховує, що судове рішення щодо обрання та (або) продовження запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного чи обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Тому, з метою об`єктивної можливості забезпечення розгляду кримінального провадження необхідно продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки ніякий з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування їх на волі буде суперечити інтересам суспільства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 червня 2018 року включно.
Обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 29 червня 2018 року включно.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1