Єдиний унікальний номер 448/1456/18
Провадження № 1-кс/448/458/18
У Х В А Л А

02.10.2018 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , та осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000554 від 17 вересня 2018 року, погоджене з прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна,
перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та дослідивши докази по даних матеріалах,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Мостиського ВП Яворівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження №0000554 від 17.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України, звернулася до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 17.09.2018 року о 06:40 год. в с.Хоросниця Мостиського району невідомі особи здійснювали незаконний забір піску. В ході огляду місця події ділянки незаконного збору піску в межах населеного пункту Хоросниця Мостиського району було виявлено трактор марки «Беларусь ЮМЗ-6КМ», без державного реєстраційного номера, належного ОСОБА_6 та вантажний самоскид марки «КАМАЗ», реєстр.номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_5

17 вересня 2018 року відомості про дане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000554 з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.240 КК України.

У поданому клопотанні слідчий просить накласти арешт на транспортні засоби - трактор марки «Беларусь ЮМЗ-6КМ», б/н, номер шасі: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , належний ОСОБА_6 та вантажний самоскид марки «КАМАЗ», реєстр.номер НОМЕР_1 , належний ОСОБА_5 .

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання про арешт майна та просила таке задоволити з наведених у ньому мотивів.

Особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечили щодо заявленого клопотання про арешт належних їм транспортних засобів. Вважають вказане клопотання безпідставним та необґрунтованим, оскільки жодних дій для незаконної реалізації чи використання свого майна, а саме транспортних засобів не мають на меті вчиняти.

Заслухавши в судовому засіданні думку учасників судового провадження, проаналізувавши документи та матеріали, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Пунктом 1 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Положеннями ч.1 ст.240 КК України встановлена кримінальна відповідальність за порушення правил охорони або використання надр. Як вказав Пленум Верховного Суду України у п.2 постанови №17 від 10.12.2004 року «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», оскільки більшість статей, якими передбачено відповідальність за злочини й адміністративні правопорушення проти довкілля, є бланкетними, судам слід ретельно з`ясовувати, яким саме законодавством регулюються правовідносини, пов`язані з використанням та охороною відповідного природного ресурсу (землі, надр, вод, атмосферного повітря, рослинного і тваринного світу тощо).
З витягу кримінального провадження №0000554 вбачається, що 17.09.2018 року було внесені до ЄРДР відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.
Із матеріалів досудового розслідування слідує, що 17.09.2018 року о 06:40 год. в с.Хоросниця Мостиського району невідомі особи здійснювали незаконний забір піску. В ході огляду місця події ділянки незаконного збору піску в межах населеного пункту Хоросниця Мостиського району було виявлено трактор марки «Беларусь ЮМЗ-6КМ», без державного реєстраційного номера, належного ОСОБА_6 , а також вантажний самоскид марки «КАМАЗ», реєстр. номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_5 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів свідчить про те, що слідчим не обґрунтовано та не доведено правову підставу для арешту вказаного у клопотанні майна, а саме транспортних засобів - трактора марки «Беларусь ЮМЗ-6КМ», б/н, номер шасі: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , належного ОСОБА_6 та вантажного самоскида марки «КАМАЗ», реєстр. номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 , можливість їх використання як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і спів розмірність обмеження права власності ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , причетність яких до інкримінованого злочину не встановлено, завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.
Так слідчим не доведено, що вищевказані транспортні засоби, на який необхідно накласти арешт, можуть бути використані як доказ в даному кримінальному провадженні, зважаючи на відсутність належним чином вмотивованого процесуального рішення слідчого щодо визнання вказаного майна речовим доказом із наведенням відповідного обґрунтування. Постанова слідчого від 26.09.2018р. про визнання речовими доказами не вмотивована та у такій відсутнє відповідне обґрунтування про значення вказаних транспортних засобів як речових доказів.
Відповідно положень ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Однак, з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді вбачається, що слідчим ОСОБА_3 не доведено належними та достовірними даними існування обставин, які б давали підстави для заборони або обмеження користування, розпорядження майном - трактором марки «Беларусь ЮМЗ-6КМ», б/н, номер шасі: НОМЕР_2 , номер двигуна: НОМЕР_3 , належного ОСОБА_6 та вантажного самоскида марки «КАМАЗ», реєстр. номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_5 .

Крім цього, з огляду на те, що вищевказані транспортні засоби визнані уповноваженим слідчим речовими доказами, детально оглянуті слідчим і продовжують на даний час залишатися на місці їх виявлення під охороною працівників поліції, в даний час у органу досудового розслідування не має будь-яких перешкод вжити процесуальні заходи щодо огляду (в тому числі при потребі додаткового) саме вказаних вище транспортних засобів в порядку ст.237 КПК України, в ході якого зафіксувати і детально описати ті ознаки та відомості, які слідчий вважатиме такими, що стосуються саме ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України.
Таким чином, слідчим належним чином не обґрунтовано та не доведено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КК України для накладення арешту на майно, а саме на трактор та вантажний самоскид.
Не надано слідчому судді стороною обвинувачення також доказів того, що на момент розгляду клопотання до правоохоронних органів надійшли відповідні звернення від фізичних чи юридичних осіб з приводу забору піску у с.Хоросниця Мостиського району з належних їм земельних ділянок, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Слідчим суддею враховується можливість настання наслідків, розумність та співрозмірність накладення такого арешту, а саме враховується розумний баланс між забезпеченням інтересів, задля яких застосовується арешт майна, з метою сприяння у розслідуванні кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності, а також забезпеченням інтересів інших осіб, недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод.
Також, враховуються вимоги п.2 ч.3 ст.132 КПК України, відповідно до яких застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого.
Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A№98).
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.240 КК України, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, а також необґрунтованість та недоведеність слідчим необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, з метою недопущення необґрунтованого порушення прав та свобод третіх осіб, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 175, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого із прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , про арешт майна, - в і д м о в и т и.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Ухвала набрала законної сили «___» ______________ 20__ р.

Слідчий суддя ОСОБА_1