Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/576/2018 Справа № 641/3565/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
секретаря ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000750 від 30.05.2017 р., за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, непрацюючої, з професійно - технічною освітою, заміжньої, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 , 29.05.2017 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин керувала технічно справним автомобілем ВАЗ 2103 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , та рухалась по пр. Гагаріна в м. Харкові зі сторони вул. Аерофлотської в напрямку вул. Одеської зі швидкістю 50 км/год. Під час руху по вказаному проспекту, в районі будинку 199, ОСОБА_5 грубо порушила вимоги п.п. 18.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2103», наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не переконалась, що на пішохідному переході немає пішоходів для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зупинилась і не надала дорогу пішоходу ОСОБА_3 , який в цей час рухався зправа наліво по ходу її руху по нерегульованому пішохідному переходу, та скоїла на нього наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 398-КЕ/2017 від 05.12.2017 пішоходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалістю розладу здоров`я у вигляді травми лівого стегна у середньо-нижньої третини, а саме травми лівого стегна у вигляді повздовжнього косого розриву задньої частини широкого латерального м`язу стегна з міжм`язовою гематомою та наявністю синця на зовнішній поверхні лівого стегна, у середній і нижній третині з переходом на верхню третину гомілки, яка в свої подальшої клінічної течії ускладнилась розвитком посттравматичних змін-помірної контрактури лівого колінного суглобу. Порушення п.п. 18.1 правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1291/1292/17 від 21.02.2018 та висновку судової автотехнічної експертизи № 580/581/18 від 24.05.2018 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнала та підтвердила обставини вчиненого нею кримінального правопорушення (злочину). При цьому пояснила, що 29.05.2017 року керувала автомобілем ВАЗ 2103 р.н. НОМЕР_1 , рухалась по пр. Гагаріна в м. Харкові зі сторони вул. Аерофлотської в напрямку вул. Одеської зі швидкістю 50 км/год., під`їжджаючи до пішохідного переходу не зупинилась та не надала дорогу пішоходу ОСОБА_3 , в результаті чого, скоїла на нього наїзд. Потім викликала швидку допомогу та його відвезли до ХШМКЛ ім. Мещанінова. Наступного дня вона поїхала до нього аби відшкодувати шкоду, але суму яку потерпілий назвав, вона не була взмозі сплатити, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Крім того, вказала, що про ДТП повідомила страхову компанію ввечорі наступного дня. Цивільний позов ОСОБА_3 визнала частково, при цьому зазначила, що в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на адресу цивільного позивача нею направлено 1000 грн., що стосується відшкодування залишку за цивільним позовом, вважала, що цивільному позивачу необхідно звернутись до СК «ХМСК».
Разом з тим, обвинувачена заявила клопотання про застосування до неї Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона має на утриманні неповнолітню дитину та вчинила необережний злочин, що не належить до категорії особливо тяжких.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції - роз`яснивши обвинуваченій положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності її позиції.
Потерпілий ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, пояснив, що 29.05.22017 року о 17-30 годині переходив дорогу по пішохідному переходу. Автомобілі, що рухались по перших двох смугах руху, зупинились, потім він побачив автомобіль ВАЗ 2103, який рухався на третій смузі руху на скоїв на нього наїзд. Вказав, що після ДТП одразу був доставлений до лікарні. В результаті отриманого тілесного ушкодження неодноразово проходив курси стаціонарного лікування, який включав комплекс медичних препаратів, загальна сума яких склала 2368 грн. 53, які підтверджуються чеками та квитанціями. Також зазначив, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, діями ОСОБА_5 йому також було завдано немайнових витрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни його життя, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги та проблеми одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей, тимчасова відірваність від активного способу життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга. Просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь матеріальну шкоду в сумі 2368 грн. 53 коп. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 49 000 грн.; розмір моральної шкоди зменшений на 1 000 грн., враховуючи суму сплачену цивільним відповідачем ОСОБА_5 . З заявою про ДТП до страхової компанії не звертався.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення (злочину) в судовому засіданні доведена повністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 порушила правила безпеки дорожнього руху керуючи транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_3 тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості, тобто вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 286 КК України
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та часткове добровільне погашення суми цивільного позову.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не виявлено.
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Таким чином, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує пом`якшуючу та відсутність обтяжуючої покарання обставин, а також бере до уваги, що обвинувачена за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, виховує малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Крім того, суд враховує, що, відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості злочинів, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_5 у вигляді штрафу.
Додаткове покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, суд вважає недоцільним застосовувати у зв`язку з тим, що обвинувачена має малолітню дитину, проживає в Харківській області, тому автомобіль, є необхідним засобом пересування для неї.
На думку суду, саме таке покарання, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, а також буде сприяти запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Разом з тим, як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
З матеріалів кримінального провадження, а саме - свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що обвинувачена ОСОБА_5 на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» - 07.09.2017 року, мала дитину, якій не виповнилось 18 років та не була позбавлена відносно неї батьківських прав, злочин, який вона вчинила - вчинений з необережності та не є особливо тяжким, відповідно до статті 12 КК України. Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена визнає повністю, наслідки застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» їй роз`яснені та зрозумілі. Просить застосувати до неї ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_5 амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась. Крім того, суд зазначає, що застосування до особи Закону України "Про амністію у 2016 році" є обов`язком, а не правом суду. Наслідки застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році», обвинуваченому роз`яснено.
За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.
Крім того, при розгляді цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_5 майнової шкоди у сумі 2368,53 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.92р., із подальшими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Так, цивільний позов цивільного позивача ОСОБА_3 про стягнення з цивільного відповідача ОСОБА_5 на його користь матеріальної шкоди в сумі 2368 грн. 53 коп. підлягає задоволенню, оскільки, в судовому засіданні повністю підтверджено вартість шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням при обставинах, викладених в обвинувальному акті, що обвинуваченою цивільним відповідачем не оспорюється. Разом з тим, суд враховує, що цивільним відповідачем ОСОБА_5 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 сплачено 1000 грн., яку суд відносить як часткове добровільне відшкодування матеріальної шкоди, та вважає необхідним стягнути з цивільного відповідача на користь цивільного позивача залишок суми в розмірі 1368 грн. 53 коп.
Крім того, цивільним позивачем заявлено позов до цивільного відповідача обвинуваченої ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.
Відповідно до положень ст.1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), загальними підставами відповідності за завдану моральну шкоду є спричинення моральної шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями особи, яка її завдала, за наявності її вини.
Вина обвинуваченої ОСОБА_5 - цивільного відповідача, у спричиненні неправомірних дій цивільному позивачу - потерпілому підтверджується фактичними обставинами справи. Винні дії обвинуваченого знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з моральною шкодою, що була спричинена цивільному позивачу-потерпілому ОСОБА_3 . Суд вважає, що моральна шкода в даному випадку це втрати немайнового характеру, які цивільний позивач-потерпілий зазнав внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних йому незаконними діями цивільного відповідача-обвинуваченої, а також негативних наслідків, які знайшли свій вираз в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, перенесеним лікуванням, необхідністю здійснювати подальше лікування, хвилюванням за стан свого здоров`я, фізичними стражданнями, оскільки тілесні ушкодження спричинювали йому сильний фізичний біль, душевні страждання. Разом з тим, суд вважає вимоги цивільного позивача - потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. - перебільшеними.
З огляду на вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру і глибини фізичних та моральних страждань, яких зазнав потерпілий цивільний позивач, зазнавши тілесних ушкоджень, їх тривалості, суд дійшов висновку щодо спричинення обвинуваченою потерпілому моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.
Відповідно до ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинуваченої ОСОБА_5 на користь держави, судові витрати, згідно довідок НДЕКЦ, пов`язані з проведенням експертизи № 1291/1292/17 від 21.02.2018 в сумі 2574 грн. 00 коп., № 1293/1294/17 від 21.02.2018 в сумі 2574 грн. 00 коп., № 580/581/18 від 24.05.2018 в сумі 1716 грн. 00 коп.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 - не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі п. «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 - звільнити від відбування покарання.
Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь цивільного позивача ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди в розмірі 1368 (одна тисяча триста шістдесят вісім) гривень 53 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп.

В задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.

Стягнути на користь держави з ОСОБА_5 судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи № 1291/1292/17 від 21.02.2018 в сумі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. 00 коп., № 1293/1294/17 від 21.02.2018 в сумі 2574 (дві тисячі п`ятсот сімдесят чотири) грн. 00 коп., № 580/581/18 від 24.05.2018 в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 00 коп.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та її захиснику, прокурору та потерпілому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1