АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа№642/7041/15-к Головуючий I інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/115/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.172, ч.2 ст.272 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- потерпілого ОСОБА_8 ,
- представника потерпілого ОСОБА_9 ,
- захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/790/115/18 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.172 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 гривень.

На підставі ст.49 КК України ОСОБА_7 звільнений від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цим же вироком ОСОБА_7 виправдано за ч.2 ст.272 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Як установив суд, ОСОБА_7 , являючись суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою (код НОМЕР_1 ), зареєстрованим у встановленому законом порядку виконавчим комітетом Харківської міської ради, основним видом діяльності якого, зокрема, є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів та надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, маючи повноваження по вирішенню кадрових питань (прийом на роботу та звільнення з посад, розгляд ставок посадових окладів, облік робочого часу, тощо), грубо порушив законодавство про працю за наступних обставин.

Здійснюючи підприємницьку діяльність з метою отримання прибутків, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою ухилення від сплати передбачених законами України «Про збір та облік єдиного внеску та загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про податок з доходів фізичних осіб», обов`язкових податків, зборів, страхових внесків та платежів в порушення ст.ст.2, 24 ч.1 п.6, 24-1, 48 КЗпП України, ст.30 ч.2 Закону України «Про оплату праці», п.2.14 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», використовував найману працю ОСОБА_11 , який працював на автомийці «Еволюшен» в період з 27 лютого 2014 року по 30 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 оператором автомийки, без укладання трудового договору та оформлення трудової книжки, без ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та обов`язкових державних платежів, найману працю ОСОБА_8 , який працював у автомийці «Еволюшен» в період з 27 лютого 2014 року по 30 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 оператором автомийки, без укладання трудового договору та оформлення трудової книжки, без ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та обов`язкових державних платежів, найману працю ОСОБА_12 , який працював у автомийці «Еволюшен» в період з квітня 2013 року по 30 березня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 адміністратором автомийки, без укладання трудового договору та оформлення трудової книжки, без ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та обов`язкових державних платежів, чим грубо порушив права ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , передбачені ст. ст.43, 45, 46 Конституції України.

Також ОСОБА_7 , використовуючи працю ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , без належного оформлення, відрахування у відповідні фонди соціального страхування не здійснював, внаслідок чого грубо порушив законодавство про працю стосовно надання щорічної відпустки, права на соціальний захист у разі втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, а також у старості та в інших випадках, що гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств і організацій, ст.ст.253 - 256 КЗпП України, ст.ст.11, 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно яких він повинен сплачувати страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для фізичних осіб, працю яких використовує на умовах трудового договору, що є гарантією отримання працівником державного пенсійного забезпечення за віком.

Органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувався також у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.272 КК України, вчиненому за наступних обставин.

ФОП ОСОБА_7 , на якого згідно ст. 153 КЗпП України покладені обов`язки щодо забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці, будучи службовою особою, своїми протиправними діями, відповідно висновку комісійної судової інженерно-технічної експертизи №4489 від 03.06.2015 року, порушив вимоги ст.ст. 13,18 Закону України „Про охорону праці, п. 3.17 розділів 4 та 6 „Типового положення про порядок проведення навчання і перевірку знань з питань охорони праці, п. 6 „Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки „п. 3.10 розділу 6 „Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників, п.п. 1.5, 1.12, 6.5 Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, п.п. 6.1.1, 6.1.2, 6.4.1, 6.4.2, 6.4.4, 6.4.10 Правил будови і безпечної експлуатації підйомників, а саме ОСОБА_7 не забезпечив навчання та інструктаж працівників та допустив без відповідного навчання та інструктажів з питань охорони праці до самостійного виконання обов`язків підлеглих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , не забезпечив безпечних умов праці, не забезпечив щорічного спеціального навчання, перевірки знань з питань охорони праці, проведення інструктажів з охорони праці з працівниками, не забезпечив нагляду за всіма підіймальними процесами та гарантування при цьому безпеки працівників, не створив безпечних умов під час роботи на висоті, не вжив заходів по спеціальному навчанню працівників, забезпеченню їх засобами індивідуального захисту, не забезпечив безпечну експлуатацію машин і механізмів, зокрема підйомників, не зареєстрував підйомник в органах Держгірпромнадзору, не забезпечив утримання підйомника в справному стані та безпечної експлуатації, не призначив відповідальних працівників та обслуговуючого персоналу, не забезпечив проведення технічного огляду, ведення робіт за проектами виконання робіт і технологічними регламентами, не затвердив інструкцію з охорони праці, не припинив експлуатацію підйомника за відсутності паспорту на нього, допустив до управління підйомником не атестованого машиніста, який не підготовлений як машиніст підйомника, що призвело до травмування підлеглих робітників при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , при здійсненні підприємницької діяльності використовував на території автомийки „Еволюшен, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Єлізарова, 10-а, автомобіль МАЗ, державний номер - НОМЕР_2 , з підйомною люлькою, який знаходився навпроти приміщення автомийки, для сушки килимів.
30 березня 2014 року ОСОБА_7 усно надав наказ підлеглим робітникам - ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 сушити килими на даху автомийки, піднімаючи їх за допомогою підйомної люльки автомобілю МАЗ, державний номер - НОМЕР_2 .
О 14 годині 53 хвилини цього ж дня, під час керування підйомною люлькою ОСОБА_12 , в якій знаходились ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , тримаючи вологий килим, на висоті другого поверху автомийки, металева люлька зірвалася з кріплення та разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 впала на землю. В результаті падіння ОСОБА_11 відповідно висновку експерта №550-а/14 від 30.05.14 отримав наступні тілесні ушкодження: закритий дрібнооскольчатий перелом таранної кісті правої стопи з незначним зсувом, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. ОСОБА_8 відповідно до висновку експерта №400- а/14 від 30.04.2014 отримав наступні тілесні ушкодження: оскольчатий компресійний ускладнений перелом другого поперекового хребця з пошкодженням заднього опорного комплексу, стенозом хребетного каналу на рівні другого поперекового хребця, нижній парапарез з порушенням функцій тазових органів, закрита травма живота з розривом пасма великого сальника і крововилив в черевну порожнину, які за своєю сукупністю відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Відповідно висновку комісійної судової інженерно-технічної експертизи №4489 від 03.06.2015 з технічної точки зору недотримання приватним підприємцем ОСОБА_7 вимог вказаних вище нормативно-технічних документів перебуває у причинному зв`язку з настанням події досліджуваного нещасного випадку.

Суд, виправдовуючи ОСОБА_7 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, мотивував це тим, що виконання робіт з підвищеною небезпекою повинно бути зафіксовано в статутних документах підприємства, або повинен бути в наявності дозвіл на вчинення таких робіт, тобто підприємство повинно мати відношення до такого виду робіт. Оскільки робота обвинуваченого була пов`язана з мийкою автомобілів та килимів, що не передбачало здійснення робіт з підвищеною небезпекою, робота на автомийці не визнана відповідними нормативними актами роботою з підвищеною небезпекою, тому на вказані види робіт не розповсюджує свою дію ст.272 КК України, яка є спеціальною нормою. Суб`єктом злочину ст.272 є особа, яка зобов`язана дотримувати правил безпеки від час виконання робіт з підвищеною небезпекою. Однак обставини справи свідчать, що обвинувачений не є такою особою та у нього відсутні будь-які обов`язки стосовно робіт з підвищеною небезпекою.

В апеляційних скаргах:

- прокурор, вважаючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 незаконним і необґрунтованим, ставить питання про його скасування у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що судом не було враховано всіх доказів сторони обвинувачення, які мають істотне значення для визначення змісту судового рішення та не взяв до уваги докази сторони обвинувачення, показання свідків та потерпілих щодо характеру виконуваних робіт, які могли істотно вплинути на його висновки. Наголосив, що висновки суду про відсутність в статутних документах робіт з підвищеною небезпекою, не свідчить про неналежність ОСОБА_7 , як суб`єкта злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, оскільки відповідальність за цією статтею може наставати і при порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою у зв`язку з підприємницькою діяльністю, яка здійснюється без передбаченої законом державної реєстрації чи без одержання ліцензії на види діяльності, які підлягають ліцензуванню. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.172, ч.2 ст.272 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.172 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.272 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- представник потерпілого ОСОБА_9 вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що вирок в частині виправдання та звільнення від покарання судом обвинуваченого ОСОБА_7 постановлений з неправильним тлумаченням та застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначив, що суд, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, порушив вимоги КПК України, оскільки обвинуваченим не було визнано своєї вини та продовжують діяти грубі порушення законів про працю щодо потерпілих та не були взяті до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Наголосив, що суд не прийняв до уваги, що обвинувачений не визнав вину, а тому звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України є неможливим. Зазначив, що суд не прийняв до уваги показання свідків, потерпілих, експертів, а також висновки експертиз, які повністю підтверджують наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним в вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.172 та ч.2 ст.272 КК України, та призначити обвинуваченому більш суворе покарання. Скасувати вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_8 , стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 65 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 гривень;

- потерпілий ОСОБА_8 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вважає, що характер дій ОСОБА_7 щодо потерпілих свідчить про наявність у нього умислу на отримання прибутку та ухилення від сплати зборів та податків, чим грубо порушено право потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Наголосив, що суд не прийняв до уваги той факт, що обвинувачений не визнав вину, а тому звільнення на підставі ст.49 КК України є неможливим. Крім того зазначив, що суд не прийняв до уваги показання свідків, потерпілих, експертів, а також висновки експертиз, які повністю підтверджують наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.272 КК України. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.172, ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.172 КК України штраф у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст.272 КК України 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання - 6 років позбавлення волі з позбавленням права займатися підприємницькою діяльністю строком на 3 роки та зі штрафом у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційних скарг прокурора, потерпілого та його представника, потерпілого та його представника, які просили задовольнити їх апеляційній скарги та апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого, який просив залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_9 про безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.172 КК України від кримінальної відповідальності, є помилковими.

Із матеріалів провадження слідує, що на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, обвинуваченого ОСОБА_7 було звільнено від відбування призначеного йому за ч.1 ст.172 КК України покарання, а не від кримінальної відповідальності, як про це зазначають потерпілий ОСОБА_8 та його представник.

Разом з тим, доводи апеляційних скарг про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення, до якого згідно ч.1 ст.369 цього ж КПК відноситься вирок, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, згідно ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Згідно вимог, передбачених п.1 ч.3 ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку, серед іншого, повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону у мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, а також мотивовані висновки суду про недоведеність вчинення кримінального правопорушення або недоведеність вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, чи недоведеність наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 12.06.2009 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини проти безпеки виробництва» (далі Постанова) при розгляді справ про порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою суди повинні керуватися Переліком робіт з підвищеною небезпекою, затвердженим наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26 січня 2005 року № 15, і законодавчим або нормативно-правовим актом (галузевим або міжгалузевим), у якому встановлено правила безпеки під час проведення відповідних робіт, що входять до Переліку, враховуючи, що в цьому випадку має значення не галузь виробництва, а сам характер таких робіт.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 (Постанови) за статтею 272 КК України може наставати відповідальність і при порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою у зв`язку з підприємницькою діяльністю, яка здійснюється без передбаченої законом державної реєстрації чи без одержання ліцензії на види діяльності, які підлягають ліцензуванню, або з порушенням умов такого ліцензування, а також при зайнятті забороненими видами підприємницької діяльності або діяльності, за яку відповідальність установлено окремими статтями Особливої частини КК України.

Однак, у порушення вимог п.1 ч.3 ст.374 КПК України, судом, не прийнято до уваги, не проаналізовано, не дано належної оцінки та не наведено мотивів, з яких він відкидає показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо характеру виконуваних робіт на автомийці «Еволюшен», а саме - застосування автокрану з колискою для підйому килимів на дах зазначеної автомийки для їх сушки і, що такі роботи проводилися на автомийці неодноразово, у тому числі безпосередньо за особистою вказівкою ОСОБА_7 .

Крім того, судом не надано належної оцінки висновку комісійної судової інженерно-технічної експертизи №4489 від 03.06.2015 року, відповідно до якої ФОП ОСОБА_7 , який згідно ст.153 КЗпП України був зобов`язаний забезпечити безпечні і не шкідливі умови праці, своїми протиправними діями порушив вимоги ст.ст.13, 18 Закону України «Про охорону Праці», п.3.17 розділів 4 та 6 «Типового положення про порядок проведення навчання і перевірку знань з питань охорони праці», п.6 «Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки», «п. 3.10 розділу 6 «Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцями охорони праці працівників», п.п.1.5, 1.12, 6.5 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», п.п.6.1.1, 6.1.2, 6.4.1, 6.4.2, 6.4.4, 6.4.10 «Правил експлуатації підйомників», а саме ОСОБА_7 не забезпечив навчання та інструктаж працівників та допустив без відповідного навчання та інструктажів з питань охорони праці до самостійного виконання обов`язків підлеглих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , не забезпечив безпечних умов праці, не забезпечив щорічного спеціального навчання, перевірки знань з питань охорони праці, проведення інструктажів з охорони праці з працівниками, не забезпечив нагляду за всіма підіймальними процесами та гарантування при цьому безпеки працівників, не створив безпечних умов під час роботи на висоті, не вжив заходів по спеціальному навчанню працівників, забезпеченню їх засобами індивідуального захисту, не забезпечив безпечну експлуатацію машин і механізмів, зокрема підйомників, не зареєстрував підйомник в органах Держгірпромнадзору, не забезпечив утримання підйомника в справному стані та безпечної експлуатації, не призначив відповідальних працівників та обслуговуючого персоналу, не забезпечив проведення технічного огляду, ведення робіт за проектами виконання робіт і технологічними регламентами, не затвердив інструкцію з охорони праці, не припинив експлуатацію підйомника за відсутності паспорту на нього, допустив до управління підйомником не атестованого машиніста, який не підготовлений як машиніст підйомника, що призвело до травмування підлеглих робітників. З технічної точки зору, недотримання приватним підприємцем ОСОБА_7 вимог нормативно-технічних документів перебуває у причинному зв`язку з настанням події досліджуваного нещасного випадку.

Зазначені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 при здійсненні підприємницької діяльності, проводив із застосуванням підйомної люльки виконання робіт на висоті, які за своїм характером, згідно Переліку робіт з підвищеною небезпекою від 26.01.2005 року, затвердженого державним комітетом України з нагляду за охороною праці, відносяться до робіт з підвищеною небезпекою.

Тому висновки суду про те, що обвинувачений не є суб`єктом складу злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, а тому в його діях відсутній склад цього злочину, оскільки в статутних документах ФОП ОСОБА_14 виконання робіт з підвищеною небезпекою не передбачено - є передчасними.

Вищенаведені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - є підставами для скасування вироку.

Відповідно до положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені порушення процесуального закону шляхом повторного дослідження вищевказаних обставин кримінального провадження, оскільки в апеляційній скарзі представника потерпілого не зазначено, які саме порушення були допущенні при дослідженні доказів, а в інших апеляційних скаргах відсутні клопотання про дослідження доказів.

За таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тому, виходячи із передбачених п.п.2, 10, 15 ч.1 ст.7 КПК України загальних засад кримінального провадження, з метою дотримання вимог кримінального процесуального закону щодо забезпечення законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, вмотивованості і обґрунтованості судового рішення, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням в суді першої інстанції нового розгляду.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, ретельно, з використанням усіх процесуальних можливостей, перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_9 дати на все вичерпну відповідь і ухвалити обґрунтоване та справедливе рішення, яке відповідає положенням ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 , скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: