05.07.2018 Єдиний унікальний номер 205/4020/16-к
Провадження №1кп/205/287/18
Єд.унік.№205/4020/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2018 року Ленінський районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Дніпро, кримінальне провадження, яке зареєстроване в ЄРДР за №0000067 від 07 січня 2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, розлученого, освіта середня-спеціальна, раніше не засудженого, військовослужбовця ЗС України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_8 , 07 січня 2016 року, близько 00 годин 40 хвилин, знаходився біля буд.15 по вул.Гідропарковій, в м.Дніпропетровську, де зустрів раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_9 . Після цього, обвинувачений ОСОБА_8 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, тримаючи ніж правою рукою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачуючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, наніс потерпілому один удар вказаним ножем в область живота, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням поперечно-ободочної кишки, гілки панкреато-дуоденальної артерії та голівки підшлункової залози, котре у своєму клінічному перебігу протікало з розвитком фібринозно-гнійного перитоніту, його розповсюдженням на капсулу печінки, оболонку поперечно-ободочної кишки, очеревину та клітковину підшлункової залози, послідуючим розвитком гнійно-фібринозного менінгіту та серозно-десквамативної пневмонії, котре ускладнилося поліорганною недостатністю, які за своїм характером відносяться до тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Смерть потерпілого ОСОБА_9 наступила від проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням поперечно-ободочної кишки, гілки панкреато-дуоденальної артерії та голівки підшлункової залози, котре у своєму клінічному перебігу протікало з розвитком фібринозно-гнійного перитоніту, його розповсюдженням на капсулу печінки, оболонку поперечно-ободочної кишки, очеревину та клітковину підшлункової залози, послідуючим розвитком гнійно-фібринозного менінгіту та серозно-десквамативної пневмонії, котре ускладнилося поліорганною недостатністю.

Допитаний в якості обвинуваченого, ОСОБА_8 своєї вини не визнав та пояснив суду, що 06 січня 2016 року, вдень, він перебував у м.Дніпро та зустрічався з різними людьми, у тому числі зі свідком ОСОБА_10 , після чого, в період часу з 20 до 21 години він поїхав до с.м.т.Черкаського у розташування військової частини де перебував до від`їзду в зону проведення АТО. При цьому, обвинувачений ОСОБА_8 пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_9 він ані 06, ані 07 січня 2016 року не зустрічався та тілесних ушкоджень йому не спричиняв.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що в ніч з 06 на 07 січня 2016 року, на початку 01-ї години ночі, коли вона знаходилась за місцем свого проживання та спала, їй на телефон подзвонив її чоловік ОСОБА_9 , який попросив її вийти на вулицю. Поки вона вдягалась, у вхідні двері подзвонили та коли вона їх відчинила, то побачила ОСОБА_10 та свого чоловіка, який сидів на сходах. Після того, як ОСОБА_10 задрав одяг на чоловікові та показав їй рану, вони удвох завели ОСОБА_9 у квартиру, поклали на диван та викликали «швидку допомогу». При цьому, потерпіла пояснила, що спочатку їй ніхто нічого не пояснив щодо рани, яка була у її чоловіка. Вдень 07 січня 2016 року, їй подзвонив ОСОБА_10 , від якого їй стало відомо, що вночі вони з її чоловіком зустрілися з ОСОБА_8 , який нічого не пояснюючи наніс її чоловіку удар ножем в живіт. Таку саму інформацію щодо подій, які сталися в ніч з 06 на 07 січня 2016 року, їй повідомив її чоловік ОСОБА_9 , під час їхнього спілкування в лікарні 18 січня 2016 року, коли його перевели з реанімації у відділення хірургії, а саме, що удар ножем йому наніс ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_11 підтвердив суду, що в ніч з 06 на 07 січня 2016 року, коли він та потерпілий ОСОБА_9 знаходились у під`їзді буд. АДРЕСА_2 , на його мобільний телефон подзвонив раніше знайомий йому обвинувачений ОСОБА_8 та запропонував зустрітися, на що він погодився. Повідомивши про дзвінок ОСОБА_9 , останній сказав, що піде з ним. Коли вони з ОСОБА_9 проходили біля буд.15 по вул.Гідропарковій, обвинувачений ОСОБА_8 , який рухався їм назустріч, несподівано наніс ОСОБА_9 удар рукою в область живота, від якого потерпілий зігнувся, а він побачив в руці у ОСОБА_8 ніж. Після того як він вибив ніж у ОСОБА_8 з руки, останній втік, а він відвів ОСОБА_9 додому, де йому викликали «швидку допомогу». Приблизно протягом наступних одного-двох днів він спілкувався по мобільному телефону з обвинуваченим ОСОБА_8 , де під час спілкування останній цікавився станом ОСОБА_9 , однак мотивів своїх дій щодо нанесення удару ножем ОСОБА_9 не назвав.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили суду, що 06 січня 2016 року, в період часу з 14 до 15 години, за місцем їх проживання прийшов раніше знайомий обвинувачений ОСОБА_8 , який поспілкувався з ними приблизно 30-40 хвилин та пішов. При цьому, зазначені свідки пояснили суду, під час спілкування з ними, обвинувачений ОСОБА_8 показував їм саморобний ніж.

Згідно протоколу огляду від 16 лютого 2016 року (а.с.6-8) встановлено, що місцем події є ділянка місцевості, розташована біля буд.15 по вул.Гідропарковій, в м.Дніпропетровську. Згідно протоколу від 12 лютого 2016 року (а.с.23-24), був оглянутий труп потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №283-42-Е від 26 лютого 2016 року (а.с.33-34), у потерпілого ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням поперечно-ободочної кишки, гілки панкреато-дуоденальної артерії та голівки підшлункової залози, котре у своєму клінічному перебігу протікало з розвитком фібринозно-гнійного перитоніту, його розповсюдженням на капсулу печінки, оболонку поперечно-ободочної кишки, очеревину та клітковину підшлункової залози, послідуючим розвитком гнійно-фібринозного менінгіту та серозно-десквамативної пневмонії, котре ускладнилося полі органною недостатністю, які за своїм характером відносяться до тяжких, як небезпечних в момент заподіяння. Смерть потерпілого ОСОБА_9 наступила від проникаючого колото-різаного поранення черева з пошкодженням поперечно-ободочної кишки, гілки панкреато-дуоденальної артерії та голівки підшлункової залози, котре у своєму клінічному перебігу протікало з розвитком фібринозно-гнійного перитоніту, його розповсюдженням на капсулу печінки, оболонку поперечно-ободочної кишки, очеревину та клітковину підшлункової залози, послідуючим розвитком гнійно-фібринозного менінгіту та серозно-десквамативної пневмонії, котре ускладнилося поліорганною недостатністю.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 26 квітня 2016 року (а.с.109-111), свідок ОСОБА_10 вказав на обставини, за яких обвинувачений ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи №283/242-Е від 27 квітня 2016 року (а.с.115-116), виявлене у потерпілого ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева могло утворитися при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в той час, коли потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть, він знаходився у розташуванні військової частини в АДРЕСА_3 , не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки повністю спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив суду, що в ніч з 06 на 07 січня 2016 року, біля буд. АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар ножем потерпілому ОСОБА_9 , від яких настала його смерть. Крім цього, ту обставину, що тілесні ушкодження ножем ОСОБА_9 спричинив саме обвинувачений ОСОБА_8 , суду також підтвердила потерпіла ОСОБА_6 , пояснивши суду, що зазначені обставини їй стали відомі від чоловіка ОСОБА_9 , під час їхнього спілкування в лікарні, коли його перевели з реанімації до хірургічного відділення.

Про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_9 могли бути спричинені за обставин, на які вказує свідок ОСОБА_10 , суду також підтверджено висновком додаткової судово-медичної експертизи №283/242-Е від 27 квітня 2016 року.

Під час допиту в судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 також пояснив суду, що в ніч з 06 на 07 січня 2016 року, на зустріч з ОСОБА_8 вони з ОСОБА_9 пішли після дзвінка обвинуваченого на його мобільний телефон, при цьому, свідок пояснив суду, що на час допиту його в судовому засіданні він повністю не може назвати номер мобільного телефону ОСОБА_8 , але пам`ятає, що номер закінчується на «10».

Під час досудового розслідування було встановлено та підтверджено матеріалами кримінального провадження, що на момент вчинення злочину, обвинувачений ОСОБА_8 користувався номером оператора мобільного зв`язку «Life» - « НОМЕР_1 », про що не заперечував під час досудового розслідування і сам обвинувачений ОСОБА_8 .

Дослідженими в судовому засіданні відомостями, наданими оператором мобільного зв`язку «Life», щодо переміщення мобільного терміналу відповідно до дії базових станцій мобільного зв`язку, підтверджено, що номер оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », який використовував ОСОБА_8 , до 01:13 07 січня 2016 року знаходився в зоні дії базових станцій, розташованих за адресами: м.Дніпропетровськ, вул.Братів Трофимових 56 та м.Дніпропетровськ, пров.Штурманський 3. Крім того, дослідженою інформацією встановлено, що номер оператора мобільного зв`язку « НОМЕР_1 », який використовував ОСОБА_8 , до 18 години 10 січня 2016 року знаходився в зоні дії базових станцій, розташованих в м.Дніпропетровську, а в с.м.т.Черкаське з`явився лише о 18 годині 48 хвилин 10 січня 2016 року.

Дослідженими в судовому засіданні відомостями, наданими оператором мобільного зв`язку «Life», також підтверджено, що ОСОБА_8 , в період часу з 07 до 11 січня 2016 року, неодноразово дзвонив ОСОБА_10 , що також підтверджує показання останнього в цій частині.

Показання свідка ОСОБА_14 , який підтвердив показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його перебування в ніч з 06 на 07 січня 2016 року у розташуванні військової частини, не можуть бути прийняті та відхиляються судом, оскільки вони нічим об`єктивно не підтверджені та протирічать наведеним вище доказам, які на думку суду є належними, достовірними та допустимими.
Не можуть бути прийняті судом до уваги також показання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що свідок ОСОБА_10 нібито вживає наркотичні засоби та оговорює його з метою помсти, оскільки вони нічим об`єктивно не підтверджені та спростовані показаннями самого свідка ОСОБА_10 з цього приводу.

Таким чином, показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до вчиненого злочину, суд розцінює як усталену модель захисту від пред`явленого обвинувачення, форму реалізації права на захист і бажання уникнути кримінальної відповідальності і покарання за вчинений злочин.

З урахуванням викладеного, оцінивши вищенаведені докази та встановлені на їх підставі фактичні обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони поза всяким розумним сумнівом доводять в повному обсязі винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримано прокурором та кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд, керуючись ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, належить до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не засуджений, характеризується позитивно, має неповнолітню дитину, є учасником проведення антитерористичної операції.

Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , передбачені ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки підстави для призначення покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди в сумі 200 000 грн., а також майнової шкоди у сумі 90 211 грн.41 коп., яка складається з витрат: на лікування та поховання у сумі 80 646,19 грн., страхування кредиту на суму 4565,22 грн., надання правової допомоги в сумі 5000 грн.

Виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної та майнової шкоди задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Стаття 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 спричинив тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 , в результаті чого настала його смерть. В результаті отримання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні, після чого ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, у зв`язку з чим потерпілою ОСОБА_6 були понесені витрати на лікування та поховання. Таким чином, суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню в частині відшкодування витрат на лікування та поховання ОСОБА_9 , які документально підтверджені. Щодо відшкодування витрат на страхування кредиту та правову допомогу, суд вважає за необхідне в цій частині позову відмовити, оскільки як вбачається з наданих суду копій кредитного договору №Z20.173.75292 від 28.01.2016 року, договору добровільного страхування життя №ID02 Z20.173.75295 від 28.01.2016 року та заяв на видачу готівки, сума страхового внеску входить до суми кредиту, а надана суду копія договору №24/05 від 24 травня 2016 року про надання правової допомоги не є належним документом, який підтверджує понесені витрати на надання правової допомоги.

Розглядаючи цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідностідо ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_6 , яка була завдана їй незаконними діями обвинуваченого ОСОБА_8 , шляхом спричинення її чоловіку тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала його смерть, враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає заявлений розмір моральної шкоди у сумі 200 000 грн. завищеним, в зв`язку з чим приходить до висновку, що сума в розмірі 100 000 грн., повністю відповідає глибині моральних страждань та переживань потерпілої.

Витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 29 лютого 2016 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк покарання термін попереднього ув`язнення, а саме: з 29 лютого 2016 року до 05 липня 2018 року, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування майнової шкоди 80 646 гривень 19 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1