Постанова
Іменем України
09 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 280/2142/14-к
провадження № 51-2972км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001, за обвинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187,

пунктами 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 листопада 2016 року ОСОБА_10 засуджено за: ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; ч. 3 ст. 187 КК до позбавлення волі на строк 8 років; ч. 4 ст. 187 КК до позбавлення волі на строк 10 років; пунктами 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК до позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців; ч. 2 ст. 194 КК до позбавлення волі на строк 7 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_10 визначено позбавлення волі на строк 11 років 6 місяців.
Постановлено стягнути із законного представника неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_11 : на користь потерпілого ОСОБА_12

25 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 35 433, 33 грн матеріальної шкоди; у дохід держави 2101, 32 грн, 6172, 32 грн та 614, 90 грн процесуальних витрат.
За вказаним вироком засуджено ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , вирок щодо яких у касаційному порядку не оскаржено.
Вироком установлено, що наприкінці грудня 2013 року приблизно о 01:00 ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_10 проникли в літню кухню домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_16 на суму

570 грн.
У червні 2014 року в нічний час ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб проникли у будинок

АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_17 на суму 1520 грн.
У ніч з 02 на 03 липня 2014 року в невстановлений час ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб проникли в цей же будинок, де вчинили напад на потерпілу

ОСОБА_18 , під час якого, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я останньої, вимагали віддати їм гроші.
Ввечері 02 липня 2014 року ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_10 та ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб проникли в будинок АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_19 на суму 2914, 50 грн.
03 липня 2014 року приблизно о 02:00 ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 за попередньою змовою групою осіб проникли в будинок АДРЕСА_1 , де вчинили розбійний напад на ОСОБА_20 , заволодівши його майном на суму 495 грн.
Під час нападу ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_14 , вимагаючи гроші, з метою вбивства, діючи з особливою жорстокістю, завдали потерпілому ОСОБА_20 ногами, руками та дерев`яною палицею численних ударів по голові, тулубу та кінцівках, а ОСОБА_10 ще й металевим совком та електропилкою по голові потерпілого. Також, ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 підпалили кінець шланга газового балона та спрямовували його в сторону потерпілого.
Смерть ОСОБА_20 настала від крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку в результаті закритої черепно-мозкової травми.
Після вчинення розбійного нападу та умисного вбивства

ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та ОСОБА_15 підпалили будинок потерпілого, знищивши в такій спосіб його майно та заподіявши шкоди на суму 106 300 грн.
Апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 27 квітня 2017 року вирок щодо ОСОБА_10 залишив без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить змінити постановлені щодо ОСОБА_10 судові рішення, пом`якшити засудженому покарання до 10 років 6 місяців позбавлення волі.
Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що призначене ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років

6 місяців за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Судовими інстанціями не враховані всі пом`якшуючи покарання обставини та дані про особу винного. Зокрема, не враховано, що ОСОБА_10 повністю визнав вину та щиро розкаявся, а також активно сприяв розкриттю злочинів.

Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_9 підтримав касаційну скаргу та просив пом`якшити засудженому ОСОБА_10 покарання.
Захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в режимі відеоконференції підтримали доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_9 .
Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає та вважає, що судові рішення щодо ОСОБА_10 мають бути залишені без зміни.

Мотиви Суду
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновку судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі захисник не оспорює.
Разом із тим, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_10 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що місцевий суд, з висновком якого обґрунтовано погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 185, частинами 3 та 4 ст. 187, пунктами 4, 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 194 КК є правильною.
Що стосується призначеного засудженому покарання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Водночас згідно із ч. 2 зазначеної норми покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Також ст. 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Як видно з матеріалів справи, призначаючи засудженому покарання, суд врахував, що ОСОБА_10 раніше не судимий, пом`якшуючими покарання обставинами місцевий суд визнав вчинення злочину неповнолітнім та втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність. У той же час ОСОБА_10 вчинив ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, характеризується посередньо, вчинив злочин щодо особи похилого віку.
Колегія суддів погоджується з призначеним ОСОБА_10 покаранням, оскільки воно за своїм видом і розміром відповідає встановленим ст. 65 КК загальним засадам його призначення та меті, визначеній ст. 50 КК.
Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що при визначенні засудженому остаточного покарання за сукупністю злочинів місцевий суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що порівняно з іншими, є більш м`яким.
Посилання захисника у касаційній скарзі на повне визнання вини та щире каяття ОСОБА_10 , а також активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає неприйнятним. Як вбачається з вироку, у судовому засіданні ОСОБА_10 вину визнав частково, заперечуючи, зокрема, наявність умислу на вбивство ОСОБА_20 та підпал його будинку. За таких обставин немає підстав вважати, що ОСОБА_10 надавав активну допомогу, зокрема, суду для з`ясування всіх обставин вчинених злочинів та критично оцінював свою злочинну поведінку.
Апеляційний суд, як убачається з ухвали від 27 квітня 2017 року, ретельно перевірив усі доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, щодо суворості призначеного ОСОБА_10 покарання і обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Отже, підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість, як про це зазначено у ст. 414 КПК, колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальні справі щодо ОСОБА_10 . Судом не встановлено.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга захисника ОСОБА_9 задоволенню не підлягає.
Керуючись п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 08 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2017 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3