ЄУН № 336/828/17
пр. № 1-кп/336/41/2018
УХВАЛА
Іменем України
06 серпня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 направлено кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вказав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Запоріжжя, просила призначити справу до розгляду.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 у підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам КПК України, а саме у зв`язку з неконкретністю пред`явленого обвинувачення, а саме не зазначенням в обвинувальному акті способу заволодіння майном, обставин, які обтяжують покарання, витрат на залучення експертів.

Обвинуваченим ОСОБА_5 клопотання захисника підтримане.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 підтримали, просили повернути обвинувальний акт прокурору з зазначених підстав.

Прокурор не погодився з доводами сторони захисту, наполягаючи на тому, що обвинувальний акт відповідає положенням КПК України.

Потерпілий в судовому засіданні погодився з думкою прокурора щодо можливості призначення судового розгляду.

При вирішенні клопотання захисника суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 314 КПК України за результатами проведення підготовчого судового засідання суд має право прийняти наступні рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 - 8 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Так, відповідно до ст. 291 ч. 3, 4 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Однією з основних засад кримінального провадження є законність, яка визначає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Завданнями кримінального провадження як вказує ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Таким чином, для забезпечення належної правової процедури та надання можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення пред`явлене особі обвинувачення повинно бути детальним, повним, чітким та зрозумілим та містити у собі усі відомості щодо події кримінального правопорушення, виду та розміру шкоди, форми вини, мотиву та мети кримінального правопорушення, тощо.

Згідно із положеннями ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1)фактичних обставин кримінального правопорушення;

2)правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті, а саме у тому, що 25 серпня 2016 року приблизно о 02.30 годині ОСОБА_4 , маючи умисел, спрямований на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , знаходячись на розі будинку № 32 по пр. Моторобудівників у м. Запоріжжя, вчинили напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, с саме обидва разом нанесли потерпілому не менше 9-ти травматичних впливів кулаками рук та ногами в область голови, шиї та тулуба, згідно висновку судово-медичної експертизи № 4668Д, спричинили рани в лівій надбрівній області, в лівій виличній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, крововилив під білковою оболонкою лівого ока, синці біля основи лівої вушної раковини з переходом на ліву бічну поверхню шиї, в лівій біля ока області, в області шиї зліва з переходом на ліву надлопаткову область, синець з набряком м`яких тканин в проекції лівого кута нижньої щелепи, синці в потиличній області, в лобній області, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 3397.

Після застосування насилля, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, і спричинення йому тілесних ушкоджень, Загной спільно з ОСОБА_5 заволоділи мобільним телефоном Samsung GT I9295 вартістю згідно висновку експерта № ОИ-812 від 05.10.2016 року 3006,33 гривень, спричинивши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кваліфіковані за ст. 187 ч. 2 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний зх. насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Вирішуючи клопотання захисника, суд частково погоджується з доводами захисника щодо того, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вимогам КПК України та його належить повернути прокурору.

Статтею 187 ч. 2 КК України передбачено відповідальність, зокрема, за напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

З об`єктивної сторони напад може бути таємним чи відкритим, але обов`язково має виявлятись у психічному або фізичному насильстві, яке має реальний характер: воно здатне подавити волю потерпілого і примусити його передати майно.

Як вказує стаття 28 ч. 2 КК України злочин вважається таким, що вчинений за попередньою змовою групою осіб, якщо до його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовились про спільне його вчинення.

Цій формі співучасті притаманне те, що у вчиненні злочину беруть участь дві чи більше особи, які задовольняють вимогам до суб`єкта злочину; між цими особами ще до початку злочину відбулась змова про спільне його вчинення.

Змова про спільне вчинення злочину може відбуватись у різних формах: вербальній або у формі конклюдентних дій, а у будь-якому випадку така змова повинна мати місце до початку вчинення об`єктивної сторони злочину.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 91, ст. 291 КПК України стороною обвинувачення має бути встановлено, а в обвинувальному акті має бути зазначено коли саме та у який саме спосіб співучасники - у цьому випадку співвиконавці -досягли попередньої змови на вчинення розбою.

Крім того, в обвинувальному акті має бути зазначені дії кожного зі співвиконавців, які у своїй сукупності утворюють об`єктивну сторону злочину.

Натомість в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визначені дії кожного зі співучасників, не зазначено коли та у якій формі обвинувачені дійшли попередньої згоди про вчинення саме розбою, а також фактично і не викладено взагалі об`єктивної сторони розбою.

Так, в обвинувальному акті не вказаний в який саме спосіб обвинувачені вчинили напад на потерпілого, чи був той напад відкритим чи таємним та що саме кожен з обвинувачених вчинив з метою досягнення спільної мети.

Крім того, в обвинувальному акті не розкрито та не вказано в чому саме полягали дії кожного з обвинувачених щодо застосування до потерпілого насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи.

Так, в обвинувальному акті зазначено лише про те, що обидва обвинувачені разом нанесли потерпілому не менше дев`яти травматичних впливів.

Водночас це не дає уявлення про насильство, яке було застосоване до потерпілого кожним, адже визначення «травматичний вплив» є медичним терміном, натомість в обвинувальному акті має бути зазначений «механізм насильства», а саме має бути вказано чи наносились удари або поштовхи обвинуваченими потерпілому, а якщо так, то ким саме та чим саме.

Травматичний вплив фактично є кінцевим результатом якоїсь взаємодії тіла потерпілого з іншим предметом, а саме внаслідок удару долонею або кулаком руки або внаслідок удару ногою, іншим предметом, або внаслідок поштовху, від якого потерпілий впав та відбувся травматичний вплив якоїсь твердої поверхні (наприклад, асфальтового покриття, тощо) на певну ділянку його тіла, тощо.

Усі вищевизначені обставини мають істотне значення для встановлення ролі кожного зі співучасників у скоєнні злочину, визначення ступеню їх вини та кваліфікації діянь кожного.

Такі обставини мають бути з`ясовані стороною обвинувачення в ході досудового слідства та викладені в обвинувальному акті при формулюванні обставин вчинення злочину, які прокурор вважає встановленими.

Водночас таких відомостей обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не містить.

Крім того, всупереч вимогам ст. 291 КПК України в обвинувальному акті викладено сутність висновків експертиз із зазначення номеру та дати висновку експертизи, що є неприпустимим, враховуючи наступне.

Так, статтями 84, 85, 86 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 КПК України вказано, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Однак, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стороною обвинувачення детально викладені письмові докази, які можуть бути надані стороною обвинувачення лише під час розгляду кримінального провадження по суті, та можуть бути досліджені судом виключно у тому випадку, якщо стороною захисту не буде заперечуватись їх допустимість з очевидних підстав, що має своїм наслідком неможливість їх дослідження та подальшої оцінки судом.

Кожен доказ, до яких відносяться, зокрема, висновки експерта, не має наперед встановленої сили, про що вказує ст. 94 КПК України, тож будь-які докази мають досліджуватись судом виключно після встановлення порядку та обсягу дослідження доказів та лише після вирішення заяв сторін кримінального провадження з приводу їх допустимості чи очевидної недопустимості.

В іншому випадку порушується принцип презумпції невинуватості, адже фактично стороною обвинувачення при висуненні обвинувачення суду вже повідомляється зміст доказів, які не були предметом дослідження суду та не можуть досліджуватись на стадії підготовчого судового засідання.

Саме це і забезпечує принцип об`єктивності та неупередженості суду у кримінальному провадженні.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, адже у ньому не викладені чітко та докладно обставини скоєння злочину, які прокурор вважає встановленими, не зазначені обставини, форма та час досягнення співучасниками попередньої змови, відсутній детальний опис об`єктивної сторони злочину, адже не вказано в який спосіб відбувався напад та яке саме насильство, в якій формі застосовувалось, а також немає розмежування дій кожного обвинуваченого, отже суд вважає, що в обвинувальному акті відсутній повний, докладний та зрозумілий виклад фактичних обставин злочину, що безумовно перешкоджає здійсненню обвинуваченими та їх захисниками ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, а обвинувальний акт не відповідає вимогам, які встановлені КПК України, що є підставою для повернення його прокурору.

Водночас суд не може погодитись з доводами сторони захисту з приводу безпідставності не зазначення в якості обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, адже вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб є у данному випадку кваліфікуючою ознакою розбою, що у відповідності до положень ст. 67 ч. 4 КК України виключає можливість повторного її врахування і в якості такої, що обтяжує покарання.

Щодо витрат на залучення експертів, то, як зазначено в обвинувальному акті, витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. 314, 315, 392, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у АДРЕСА_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, повернути прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів після її оголошення через суд, який її ухвалив. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1