Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/3468/2018
У Х В А Л А

16.10.2018р. слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження

В С Т А Н О В И В:

З 17.02.2016р. слідчими СУ прокуратури Одеської області розслідувалися кримінальні провадження №0000092, №0000120, №0000101, №0000437, що було об`єднане в одне провадження за № за заявою ОСОБА_4 про отримання від нього працівником прокуратури Одеської області ОСОБА_3 неправомірної винагороди, заволодіння шахрайським шляхом транспортним засобом марки "Хамер" державний номерний знак НОМЕР_1 та заявою ОСОБА_6 про зґвалтування її ОСОБА_3 08.02.2017р. заступником Генерального прокурора України ОСОБА_7 кримінальне провадження було спрямовано для проведення досудового розслідування до прокуратури Миколаївської області, процесуально рішення щодо визначення прокуратури Миколаївської області як органу досудового розслідування - було оформлено 09.03.2017р.

Постановою від 25.04.2018р. прокурор відділу процесуального керівництва прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 закрила кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України зазначивши про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_3 в суді та оскільки вичерпані можливості до їх отримання. При прийнятті вказаного рішення не була вирішена доля речового доказу у вигляді транспортного засобу марки "Хамер", арешт з нього не скасований.

Не погодившись з зазначеною постановою ОСОБА_4 14.06.2018р. звернувся зі скаргою, в якої просив зазначену постанову скасувати.

Крім того, 17.05.2018р. зі скаргою звернувся ОСОБА_3 , який просив також постанову скасувати та зобов`язати прокурора прийняти рішення щодо скасування арешту.

Ухвалою від 10.08.2018р. вказані скарги об`єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, пояснив, що фактично зі змістом постанови про закриття кримінального провадження він згодний, однак просить постанову скасувати виключно з процесуальних підстав, оскільки прокурор при закритті кримінального провадження мав вирішити долю речових доказів, однак цього не зробив.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 скаргу також підтримав, в якості правових підстав до скасування постанови зазначив: 1/ прокуратура Миколаївської області не є належним органом досудового розслідування, оскільки всі злочини були вчиненні на території м. Одеси; 2/ прокурором не вірно зазначено щодо того, що сплили строки досудового розслідування; 3/ про наявність залишку строків досудового розслідування було зазначено в ухвалах слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_9 від 08.11.2017р. та 01.03.2018р. та вказані рішення є преюдиціальними; 4/ не вірно зазначено щодо відсутності доказів, достатніх для доведення провини ОСОБА_3 в суді.

Вивчивши скарги та матеріали кримінального провадження приходжу до наступного.

Вбачається що прокурором закрите кримінальне провадження на підставі п. 3 ч.1 ст. 284 КПК України, що передбачає можливість закриття кримінального провадження у разі відсутності достатніх доказів, для підтвердження провини особи в суді, у разі якщо вичерпані можливості щодо їх отримання.

З доводами представника ОСОБА_4 щодо того, що ще залишилося 4 дні строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000092 погодитися не можна, оскільки вбачається, що вказаний строк сплив 16.12.2016р. Вказане випливає з наступного. 06.06.2016р. ОСОБА_3 було повідомлено про підозру. Строк досудового розслідування був продовжений до 6 місяців. 02.12.2016р. повідомлення про підозру було скасоване та таким чином на 02.12.2016р. залишилося 4 дні строку досудового розслідування. 12.12.2016р. ОСОБА_3 було повідомлено про підозру повторно, в цьому ж самому кримінальному провадженні, однак в подальшому питання щодо подальшого продовження строку досудового розслідування не було вирішено та за такого 16.12.2016р. строк досудового розслідування сплив. Твердження представника скаржника ОСОБА_4 що факт не отримання ОСОБА_3 повідомлення про підозру від 12.12.2016р. не надає йому статусу підозрюваного, а за такого і на цей час залишається 4 дні строку досудового розслідування, є таким що не ґрунтується, не відповідає правовим позиціям ЄСПЛ, оскільки порушення слідчим та прокурором КПК України, в тому числі щодо вручення особі повідомлення про підозру, не можуть бути підставою до штучного подовження строку досудового розслідування, що за змістом діючого КПК України є строком для збирання доказів стороною обвинувачення.

Доводи представника ОСОБА_4 щодо того, що ухвали слідчих суддів носять преюдиціальний характер, та що ухвалами слідчого судді ОСОБА_9 від 08.11.2017р. та 01.03.2018р. вже було вирішене питання щодо наявності залишку строку досудового розслідування є неспроможними, оскільки: 1/ преюдиціальним може бути рішення суду, однак не слідчого судді; 2/ в ухвалах від 08.11.2017р. та від 01.03.2018р. не вбачається, що слідчим суддею був встановлений факт наявності залишку строку досудового розслідування. не зазначено скільки днів цього залишку, не наведені доводи на підтвердження цього. Висловлювання ж щодо "можливості звернення до слідчого з клопотаннями про проведення слідчих дій після вирішення питання про продовження строку досудового розслідування" навпаки може свідчити про те що й в попередніх ухвалах слідчих суддів вже висловлювалося щодо того, що строк досудового розслідування сплив.

За такого прокурором цілком слушно було зазначено щодо того, що вичерпані можливості щодо отримання стороною обвинувачення нових доказів.

Тому для вирішення питання щодо задоволення чи відмови в задоволенні скарги ОСОБА_4 суттєвим є лише питання щодо того, чи є здобуті у кримінальному провадженні докази достатнім для доведення провини ОСОБА_3 в суді.

Між тим вбачається, що в цієї частині постанова прокурора є фактично невмотивована, незважаючи на неодноразові вказівки слідчих суддів.

Так в постанові зазначений перелік отриманих доказів, однак не їх зміст.

Вивченням матеріалів кримінального провадження вбачається, що в матеріалах кримінального провадження містяться: пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , щодо того що автомобіль марки "Хамер" номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , був придбаний у ОСОБА_11 , однак не переоформлювався. Пояснення ОСОБА_11 щодо придбання вказаного автомобілю в 2008р. та продажу його ОСОБА_4 , а також щодо того, що вона ОСОБА_3 ніколи не бачила, ніяких довіреностей на переоформлення не видавала. Вбачається, що всі вказані свідки та потерпілі на даний час живі та здорові та можуть надати аналогічні пояснення в суді. Також містяться в 7-ми томах різноманітні письмові докази, що свідчать на підтвердження пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , такі наприклад як висновок почеркознавчої експертизи №2098/01, згідно висновку якої під час переоформлення 26.06.2013р. транспортного засобу підпис від імені ОСОБА_11 виконаний іншою особою, інформація операторів мобільного зв`язку, щодо відсутності зьєднань ОСОБА_3 та ОСОБА_11 та інші.

Між тим, в якості мотиву не прийняття всіх вказаних доказів, прокурором зазначено про наявність судових рішень, прийнятих за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а саме: Тернопільського міського районного суду Тернопільської області від 21.02.2017р. та 12.04.2017р., в яких зазначено щодо того, що транспортний засіб марки "Хамер" державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .

З постанови вбачається, що прокурором встановлене судом право власності на автомобіль марки "Хамер" за ОСОБА_3 визначене як судове рішення, що має преюдиціальне значення, та як доказ, який має перевагу перед іншими.

Між тим вбачається, що вказана думка прокурора є хибною з огляду на наступне.

По-перше, як зазначено було раніше, строк досудового розслідування закінчився 16.12.2016р., за такого не зрозуміло яким чином прокурор посилається на докази, які народилися пізніше вказаної дати та яким чином вони були отримані /в постанові зазначено що інформація про судові рішення була отримана під час проведення досудового розслідування/.

По-друге у вказаних судових рішеннях встановленим фактом є лише те, що 1/ в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль марки "Хамер" - відмовлено; 2/ автомобіль марки "Хамер" є зареєстрованим за ОСОБА_3 ; 3/ в задоволенні позов ОСОБА_3 про визнання недійсним усного договору безоплатного користування автомобілем та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Встановлений судом факт реєстрації транспортного засобу за ОСОБА_3 не підтверджує та не спростовує законності оформлення такої реєстрації транспортного засобу 26.06.2013р. Законність дій з такої реєстрації, можлива підробка документів, має бути встановлена в межах кримінального провадження та відповідний вирок може бути підставою для перегляду рішень у будь-яких цивільних справах за ново виявленими обставинами.

Оскільки прокурором в черговий раз не надана оцінка всім наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, як на підтвердження провини ОСОБА_3 , так й на спростування, то за такого постанова є не вмотивованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно скарга ОСОБА_3 щодо скасування постанови також підлягає задоволенню.

Щодо його вимоги зобов`язати прокурора скасувати арешт, то така вимога окремо не підлягає розгляду, оскільки при закритті провадження прокурор повинен вирішити питання щодо речових доказів.

Керуючись ст. 306, 309 КПК України

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити, постанову прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 від 25.04.2018р. про закриття кримінального провадження №0000092 скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1