Дата документу Справа № 335/1323/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-сс/778/515/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/1323/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області юриста 1 класу ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

Згідно зі змістом судового рішення, слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, у якому зазначав, що СВ прокуратури Запорізької області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000443 від 28.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України. Так, у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що за вказаною адресою, а саме в будинку, створений інтим салон «Vip-House», де дівчата надавали інтимні послуги за грошові кошти. 02.02.2018 року слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи зазначене, слідчий вважав за необхідне накласти арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , посилаючись на те, що зазначене майно має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та має ознаки речового доказу.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшла висновку, що матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, містять достатні дані для висновку, що зазначене у клопотанні нерухоме майно, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 зазначає, що про ухвалу слідчого судді від 06.02.2018 року про арешт майна ОСОБА_7 стало відомо 20.04.2018 року (після отримання оскаржуваного судового рішення за його заявою). Підставою для цього стало те, що за повідомленням працівників прокуратури Запорізької області на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено арешт. Працівники правоохоронних органів обмежували його у праві користування належним йому майном, вхідні двері були опечатані, однак відповідне рішення суду щодо його арешту не надавалося. Враховуючи, що ОСОБА_7 чи його представник не приймали участь в судових засіданнях з розгляду клопотання про арешт будинку, ухвала суду їм не надсилалася, а отримано її після письмового звернення до суду, тобто після спливу строку для апеляційного оскарження, тому просить поновити строк для подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 06.02.2018 року. Апелянт вважає ухвалу слідчого судді про накладення арешту необґрунтованою та немотивованою, а висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам та не підтверджені доказами. Так, судом встановлено і це відповідає дійсності, що інформація щодо реєстрації речових прав на будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня. ОСОБА_7 дійсно є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однак право власності набуте не 20.03.2012 року (як зазначено в рішенні суду), а 12.03.2012 року на підставі договору купівлі-продажу. 13.03.2012 року ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» здійснено державну реєстрацію прав на вказане нерухоме майно. Апелянт зазначає, що в описовій частині ухвали слідчого судді, в якій зазначаються неправомірні дії, пов`язані з нерухомим майном, відсутні будь-які посилання на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Згадується він лише в мотивувальній частині рішення суду, як приналежність ОСОБА_7 . Водночас, слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, жодних доказів вчинення протиправних дій в будинку АДРЕСА_2 в оскаржуваній ухвалі суду не наведено, однак слідчим суддею накладено арешт на нерухоме майно, належне саме ОСОБА_7 . Слідчий у клопотанні зазначив лише про договір купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_2 , від 20.03.2012 року, не навівши жодної аргументації на підставі чого він дійшов висновку про використання належного ОСОБА_7 майна для вчинення протиправних дій. Також в ухвалі суду відсутні відомості щодо погодження клопотання слідчого прокурором. Таким чином, за наявності суперечливих обставин, вважає, що відсутні підстави для відповідності житлового будинку по АДРЕСА_2 , критеріям речового доказу, і, як наслідок, в органу досудового розслідування відсутні підстави для звернення до суду з клопотанням про його арешт, а в суду для накладення арешту. Стороною обвинувачення, на думку апелянта, не надано підтвердження того, що шляхом використання житлового будинку саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчинялися кримінальні правопорушення, що він був об`єктом кримінально караних діянь, тощо. Незважаючи на відсутність правової підстави для арешту майна, недоведеність необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження в противагу обмеження права власності і користування нею, необґрунтованість можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні, суд дійшов хибного висновку про необхідність задоволення клопотання у повному обсязі.

На підставі викладеного, просить поновити строк на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 06.02.2018 року; зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 про арешт майна в повному обсязі.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Враховуючи те, що ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а копія ухвали була отримана апелянтом після особистого звернення до суду, апеляційна скарга була подана у передбачений ст. 395 КПК України строк.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу, з посиланням на норми закону.

Ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано не було.

Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим відділом прокуратури Запорізької області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000443 від 28.07.2017 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 303 КК України.

Відповідно до постанови слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Запорізької області від 02.02.2018 року про визнання та приєднання до кримінального провадження як речових доказів, у ході проведення обшуку за місцем розташування інтим салону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що в будинку за вказаною адресою були обладнані кімнати та створено атмосферу інтим салону, а також зафіксовано відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та вилучено грошові кошти, атрибути інтим салону, документацію, квитанції про оплату комунальних послуг за вказаний будинок. Вказані обставини, на думку слідчого, стали підставою для визнання вказаного будинку речовим доказом.

Слідчий суддя, мотивуючи ухвалу про накладання арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належним чином не обґрунтувала необхідність застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, лише зазначивши, що матеріали кримінального провадження додані до клопотання, містять достатні дані для висновку, що вказане нерухоме майно, яке визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, зокрема може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним КПК України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З клопотання слідчого та додатків до нього неможливо встановити, обставини за яких житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій або набутий кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого носить суто формальний характер про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому, а за таких обставин, у слідчого судді були відсутні законні підстави для арешту вказаного будинку.

На підставі вищевикладеного, враховуючи однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області юриста 1 класу ОСОБА_9 про арешт майна та накладено арешт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області юриста 1 класу ОСОБА_9 про арешт майна, а саме будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 відмовити.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4