Справа № 639/4486/18
Провадження № 1-в/639/747/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, українця, одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.01.2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, відбуваючого покарання в Холодногірській виправній колонії №18,-
ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .
У судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, пославшись на передчасність внесеного клопотання в порядку ст.81 КК України, оскільки засуджений фактично не приймає участі у роботі самодіяльних організацій, має значний строк не відбутого покарання, характеризується посередньо, своїм ставленням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

Вислухавши думку прокурора, пояснення засудженого, вивчивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 1) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2007 року за ч. 1 ст. 296, ч.4 ст. 296, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік; 2) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26.01.2008 року за ч. 3 ст. 152, ч.1 ст. 129, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 3) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.04.2013 року за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки; 4) вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.01.2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 05.01.2015 року, кінець строку відбування покарання 05.04.2020 року. На момент розгляду клопотання ОСОБА_4 відбув 3 роки 8 місяців 29 днів, лишилось 1 рік 7 місяців 1 день.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 05.01.2015 року.

З 09.01.2015 року по 12.02.2015 року утримувався в установі виконання покарання №27 міста Харкова, характеризувався посередньо, заохочень не мав, до праці не залучався.

З 12.02.2015 року по 27.02.2015 року перебував в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 27.02.2015 року по 13.03.2015 року проходив лікування в лікувальному закладі при Темнівській виправній колонії (№100). За період відбування заохочень не мав.

З 13.03.2015 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)».

За період відбування покарання мав 2 (два) стягнення, які на даний час погашені у встановленому законодавством порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи 3 (три) рази.

Підтримує родинні стосунки з рідними шляхом листування, телефонних розмов та побачень, отримує посилки і бандеролі.
На комісії установи від 28.09.2016 року розглядалося питання можливого застосування заміни умов тримання згідно ст. ст. 100; 101 Кримінально-виконавчого кодексу України щодо переведення до колонії мінімального рівня безбеки з полегшеними умовами тримання (або до дільниці соціальної реабілітації) - рішенням комісії установи, протокол № 38, засудженому було відмовлено як такому що не стає на шлях виправлення.

На комісії установи від 30.08.2017 року розглядалося питання можливого застосування заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким обмеження волі згідно статті 82 Кримінального кодексу України - рішенням комісії установи, протокол № 34, засудженому було відмовлено як такому що не став на шлях виправлення.

Рішенням комісії установи від 18.07.2018 року було розглянуто питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення.

25.07.2018 року рішення про можливість застосування умовно-дострокового звільнення було скасовано згідно вказівки прокурора Харківської місцевої прокуратури від 24.07. 2018 року.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_4 за час відбування покарання має 3 заохочення, проте мав 2 стягнення, а саме: 25.03.2016 року у виді догани та 13.04.2016 року у виді суворої догани. за паління.
Враховуючи, що ОСОБА_4 неоднаразово судимий за корисливі злочини та злочин проти статевої недоторканості неповнолітніх, його нестійкий психологічний стан, а також те, що він за час перебування у місцях позбавлення волі порушував режим тримання, має значний термін невідбутого покарання призначеного судом, характеризується за місцем відбуття покарання посередньо, незрозуміло якою буде його поведінка у разі умовно-дострокового звільнення, суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого повного виправлення.

Таким чином, засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст.81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, а тому його клопотання є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст.81 КК України, суд,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1