Справа № 346/2273/18
Провадження № 1-кп/346/311/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 1-кп/346/311/2018 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вашківці Вижницкього району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, проходить військову службу за контрактом на посаді командира ремонтного відділення взводу забезпечення полігону управління військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат, учасник АТО, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.4 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять днів, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

24.11.2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 з Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження військової служби.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 24.11.2016р. № 341-РС обвинуваченого старшого солдата ОСОБА_4 було призначено на посаду старшого навідника 1 протитанкової батареї протитанкового дивізіону. Згідно наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 24.11.2016 р. № 341 обвинуваченого старшого солдата ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення даної військової частини.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 15.12.2016 року № 259 - PC обвинуваченого старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду командира ремонтного відділення взводу забезпечення полігону управління військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому старшому солдату ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення нас службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

15.05.2017року о 09 год. 00 хв. обвинувачений старший солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в м. Коломия Коломийського району Івано-Франківської області, де проводив час на власний розсуд.

06.06.2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений старший солдат ОСОБА_4 самостійно повернувся до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та приступив до виконання службових обов`язків.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений визнав в повному обсязі і пояснив, що він дійсно вибув 15 травня 2017 року з військової частини ,а повернувся на службу 6 червня 2017 року, в зв`язку з тим,що мав особисті проблеми.

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається і просить суворо його не карати.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

В підготовче судове засідання надійшла угода про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 14.05.2018 року. У відповідності до даної угоди про визнання винуватості сторони дійшли згоди про те, що обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, сприяти розслідуванню кримінального провадження. Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі,з застосуванням ст.75 КК України з відстрочкою відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку в 1(один) рік.

Згідно з частиною 4 ст. 474 КПК України суд з`ясував ,що обвинувачений повністю розуміє: 1) права, надані йому законом; 2) наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості ; 3) характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання й інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд з`ясував ,що обвинувачений розуміє, що у відповідності до ст.473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження права на оскарження та відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 і 4 п.1 ст.474 КПК України . У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Угода відповідає вимогам КПК (зокрема, щодо змісту та порядку укладення угоди) і закону України про кримінальну відповідальність (зокрема, щодо узгодженої міри покарання), відсутні підстави для відмови в її затвердженні ,передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, прокурор та обвинувачений не заперечують щодо можливості затвердження угоди, яка розглядається. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.407 ч.4 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не знаходить.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття та визнання вини в повному обсязі, вперше судиться, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також той факт ,що обвинувачений є учасником АТО.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, зокрема, його матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність завдання шкоди, щодо обвинуваченого можливо застосувати ст.75 КК України звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку суду, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судове засідання від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшла письмова заява про застосування до нього ЗУ «Про амністію у 2016 році», в якій зазначено, що він в період з листопада 2016 року по теперішній час приймав участь в Антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується посвідченням учасника АТО серія НОМЕР_2 . На даний час продовжує службу в лавах Збройних сил і бере участь в АТО, тому просить застосувати до нього ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Прокурор в судовому засіданні подану заяву підтримав.

Суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: гр. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, згідно ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 7.09.2017 року, він підпадає під категорію осіб, які звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону). Обставини, передбачені ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого відсутні. Обвинувачений з листопада 2016 року по теперішній час перебував в зоні АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується посвідченням учасника АТО серія НОМЕР_2 , на даний час продовжує службу в зоні АТО і не заперечує щодо застосування до нього Закону України «Про амністію», про що надав власноруч написану письмову заяву.

На підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р., ст.ст.85,86 КК України, та керуючись ст.ст.373,374,375 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 від 14.05.2018 року.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України призначити покарання 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу відділу з питань пробації та виконання кримінальних покарань , повідомляти вищезазначений орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вашківці Вижницкього району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, проходить військову службу за контрактом на посаді командира ремонтного відділення взводу забезпечення полігону управління військової частини - польова пошта НОМЕР_1 старший солдат, учасник АТО - від відбування призначеного покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, внаслідок акту амністії згідно ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1