Заводський районний суд м. Миколаєва
1-202/2011
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2011 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі:

головуючого - судді Гаврасієнка В.О.,

при секретарі Бірюк Л.М.

за участю прокурора Малюка М.С.

захисника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінал праву за обвинуваченням:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, росіянин, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружений, працює начальником Миколаївської дистанції колії №14 Одеської залізниці, раніше не судимий, мешкає: АДРЕСА_1,

в скоєні злочинів передбачених ст. 364 ч.1, ст.366 ч.1 та ст.172 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Наказом начальника Одеської залізниці № 701/нбк від 11.12.2009 ОСОБА_2 з 14.12.2009 призначено на посаду начальника Миколаївської дистанції колії № 14 (далі ПЧ-14).

Відповідно до посадової інструкції начальника ПЧ-14, затвердженої 08.04.2010 заступником начальника Одеської залізниці ОСОБА_3, з якою ОСОБА_2 ознайомлений 28.04.2010 під розпис, начальник ПЧ-14, крім всього іншого: керує роботою дистанції колії відповідно до діючих законодавчих і нормативних актів у межах обовязків, встановлених Положенням про дистанцію колії, при безумовному забезпеченні безпеки руху потягів, з дотриманням правил і норм охорони праці та навколишнього середовища; організує роботу дистанції та направляє її діяльність на розвиток виробництва, підвищення надійності пристроїв, широке упровадження нової техніки на основі раціонального і ефективного використання технічних і матеріальних витрат залізничного транспорту з гарантіями безпеки; розробляє та затверджує посадові інструкції для працівників дистанції, ураховуючи конкретні завдання та обовязки, у тому числі з безпеки руху, права та їх відповідальність; контролює та особисто розглядає укомплектованість штату керівного складу та кадрів масових професій, які повязані з забезпеченням безпеки руху; контролює своєчасне внесення платежів до бюджету, виконання розрахунків з банками, замовниками та іншими структурними підрозділами; надає на затвердження структуру і штат дистанції колії; вирішує виробничо-господарські питання в межах наданих повноважень; укладає трудові договори з працівниками; вправі приймати рішення за поданням про притягнення працівників, що порушили виробничу та трудову дисципліну, винних у завданні матеріальної шкоди дистанції, до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п. 6.3 Положення про відокремлений структурний підрозділ Миколаївську дистанцію колії № 14 Одеської залізниці, затвердженого 27.04.2001 начальником Одеської залізниці ОСОБА_4, начальник дистанції: за довіреністю, виданою начальником залізниці, має право від імені залізниці укладати договори, відкривати рахунки в установах банку, представляти інтереси дистанції в усіх державних установах та організаціях і підприємствах, незалежно від форми власності; укладає згідно із законодавством України від імені дистанції трудові договори зі своїми працівниками; несе відповідальність за формування та виконання фінансових планів.

Таким чином, ОСОБА_2, перебуваючи в посаді начальника ПЧ-14, виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, в звязку з чим, являється службовою особою та уповноваженою особою власника Одеської залізниці.

Так, 27.07.2010 ОСОБА_2 стало відомо про факт затримання співробітниками ЛВ на станції Миколаїв УМВС України на Одеській залізниці на території станції Миколаїв-Вантажний працівників ПЧ-14 старшого шляхового майстра 1 групи околотку № 8 (цех № 8 станції Миколаїв-Вантажний) ОСОБА_5, помічника машиніста незнімної дрезини ДГКу 5 розряду цеху механічних майстерень (цех № 19 станції Миколаїв-Вантажний) ОСОБА_6 та машиніста незнімної дрезини ДГКу 5 розряду цеху механічних майстерень (цех № 19 станції Миколаїв-Вантажний) ОСОБА_7 під час вивантаження неподалік пункту прийому лому чорних металів хрестовини стрілочного переводу, пяти відрізків залізничних рейок Р-65 та двох рам стрілочного переводу загальною вагою 3 528 кг.

Цього ж дня, ОСОБА_2, достовірно знаючи про те, що у разі підтвердження факту вчинення працівниками ПЧ-14 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за місцем роботи розкрадання майна власника, їх звільнення, відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, можливе лише у випадку встановлення факту розкрадання вироком суду, що набрав законної сили, а також те, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення ОСОБА_5, який з 19.07.2010 по 15.08.2010 включно, перебував у плановій щорічній відпустці, неможливе, діючи умисно, в особистих інтересах з метою запобігти, у разі поширення вказаної інформації, підриву авторитету очолюваного підприємства та проведенню вищестоящим керівництвом відносно себе службової перевірки щодо неналежного забезпечення добору та розстановки кадрів підприємства, що призвело до вчинення підлеглими працівниками протиправних дій, використовуючи своє службове становище начальника ПЧ-14 всупереч інтересам служби, вирішив примусити ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 шляхом погроз звільнення з підстав втрати довіри з боку власника (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) або за вчинення за місцем роботи розкрадання (п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) написати заяви про звільнення за згодою сторін з 26.07.2010, усвідомлюю при цьому, що діючи в такий спосіб, незаконно звільнить працівників та видасть завідомо недостовірні накази про їх звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 26.07.2010, тобто до дати затримання їх працівниками міліції, чим істотно порушить гарантоване ст. 43 Конституції України право ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вільний вибір праці, забезпечення рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності.

28.07.2010, в період часу з 13:00 по 14:00 годин, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, з метою доведення свого злочинного наміру, спрямованого на незаконне звільнення працівників, до кінця, ОСОБА_2, знаходячись в приміщенні адміністративної будівлі ПЧ-14 в м. Миколаєві по вул. Девятій поперечній, 7/а, діючи умисно, в особистих інтересах з метою запобігти, у разі поширення інформації про вчинення підлеглими працівниками протиправних дій, підриву авторитету очолюваного підприємства та проведенню вищестоящим керівництвом відносно себе службової перевірки щодо неналежного забезпечення добору та розстановки кадрів підприємства, що призвело до вчинення підлеглими працівниками протиправних дій, використовуючи своє службове становище начальника ПЧ-14 всупереч інтересам служби, висловив ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 незаконну вимогу про написання ними заяв про звільнення за згодою сторін з 26.07.2010, при цьому повідомивши їм, що, в разі небажання ними писати заяви вказаного змісту, їх буде звільнено з підстав втрати довіри з боку власника (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) або за вчинення за місцем роботи розкрадання (п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), що значно ускладнить їх подальше працевлаштування.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, сприймаючи погрози ОСОБА_2 про звільнення як реальні, усвідомлюючи те, що у разі звільнення їх за підстав втрати довіри з боку власника (п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України) або за вчинення за місцем роботи розкрадання (п. 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) вони не зможуть в подальшому належним чином реалізувати своє конституційне право на працю, гарантоване ст. 43 Конституції України, через те, що будуть поставлені в нерівні, в порівнянні з іншими громадянами, умови щодо можливостей вибору професії та роду трудової діяльності, вимушені були погодитись написати під диктовку ОСОБА_2 заяви про звільнення за згодою сторін з 26.07.2010.

Цього ж дня (28.07.2010), ОСОБА_6 та ОСОБА_7 написали заяви про звільнення з 26.07.2010 за згодою сторін, датувавши їх, на вимогу ОСОБА_2, 21.07.2010 та 22.07.2010, відповідно, а ОСОБА_5, який на підставі наказу № 336/1 від 08.07.2010 перебував з 19.07.2010 по 15.08.2010 включно у плановій щорічній відпустці, на вимогу ОСОБА_2 написав заяву про надання згоди на відклик його з відпустки з 26.07.2010 та заяву про звільнення з 26.07.2010 за згодою сторін, датувавши їх 26.07.2010.

З метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне звільнення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кінця, ОСОБА_2 діючи умисно, в особистих інтересах, використовуючи своє службове становище начальника ПЧ-14 всупереч інтересам служби, знаходячись в приміщенні адміністративної будівлі ПЧ-14 (м. Миколаїв, вул. Девята поперечна, 7/а) власноручно наклав на заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 резолюції про видачу наказів про звільнення вказаних працівників, зазначивши дати їх накладення, які не відповідали дійсності на заявах ОСОБА_6 та ОСОБА_7 22.07.2010, на заяві ОСОБА_5 26.07.2010.

Цього ж дня (28.07.2010), використовуючи службову залежність заступника начальника ПЧ-14 з кадрів та соціальних питань ОСОБА_8, ОСОБА_2, діючи умисно, в особистих інтересах, використовуючи своє службове становище начальника ПЧ-14 всупереч інтересам служби, надав йому пряму та обовязкову до виконання вказівку підготувати проекти наказів про відкликання ОСОБА_5 з відпустки та про звільнення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, внісши до них завідомо неправдиві відомості, а саме:

-до наказу про відкликання ОСОБА_5 з відпустки: дані щодо відкликання в звязку виробничою потребою за її відсутності та дати видачі наказу 26.07.2010;

-до наказу про звільнення ОСОБА_5: дані щодо фактичних підстав звільнення за згодою сторін, дати видачі наказу 26.07.2010 та часу звільнення з 26.07.2010;

-до наказу про звільнення ОСОБА_7: дані щодо фактичних підстав звільнення за згодою сторін, дати видачі наказу 26.07.2010 та часу звільнення з 26.07.2010;

-до наказу про звільнення ОСОБА_6: дані щодо фактичних підстав звільнення за згодою сторін, дати видачі наказу 26.07.2010 та часу звільнення з 26.07.2010.

28.07.2010, після того, як ОСОБА_8 були підготовлені проекти наказів № 375/1 від 26.07.2010 про відкликання ОСОБА_5 з відпустки, № 265-ос від 26.07.2010 про звільнення ОСОБА_6, № 266-ос від 26.07.2010 про звільнення ОСОБА_7, № 267-ос від 26.07.2010 про звільнення ОСОБА_5 за згодою сторін, ОСОБА_2, діючи умисно, в особистих інтересах з метою запобігти, у разі поширення інформації про вчинення підлеглими працівниками протиправних дій, підриву авторитету очолюваного підприємства та проведенню вищестоящим керівництвом відносно себе службової перевірки щодо неналежного забезпечення добору та розстановки кадрів підприємства, що призвело до вчинення підлеглими працівниками протиправних дій, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 до 28.07.2010 включно виходили на роботу, а ОСОБА_5 з 19.07.2010 по 15.08.2010 включно перебував у плановій щорічній відпустці, а також те, що зазначені накази містять в собі завідомо неправдиві відомості щодо підстав та дати відкликання ОСОБА_5 з відпустки, підстав та дат звільнення ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також дат їх видачі, з метою доведення свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне звільнення ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кінця, підписав проекти наказів, надавши вказаним документам юридичної сили.

На підставі зазначених завідомо недостовірних наказів № 265-ос від 26.07.2010, № 266-ос від 26.07.2010 та № 267-ос від 26.07.2010 працівників ПЧ-14 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 незаконно звільнено з роботи, чим істотно порушено гарантоване їм ст. 43 Конституції України право на вільний вибір праці, забезпечення рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та дав покази по суті предявленого звинувачення, які відповідають фактичним обставинам справи і не протирічать ним.

Таким чином, ОСОБА_2 скоїв злочини, передбачені ч. 1 ст. 172, ч. 1 ст. 364 та ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів; зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, в інших особистих інтересах використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян та службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також складання та видача завідомо неправдивих документів.

При призначенні покарання підсудному суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу винного, що позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні престарілих батьків, а також обставини, що помякшують покарання, якими суд визнає його щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання підсудного, суд не вбачає.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_2 за ч.1 ст.172 , ч.1 ст. 366 КК України слід обрати у виді штрафу в межах санкцій відповідних статей, за ч.1 ст. 364 КК України, зважаючи на наявність кількох помякшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з врахуванням особи винного, суд вважає можливим не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією ст.364 ч.1 КК України, застосувавши ст. 69 КК України до додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Приймаючи до уваги також вищевказані обставини, а також обставини справи та ступінь тяжкості скоєних злочинів і наставші наслідки суд вважає, що виправлення підсудного ОСОБА_2 за ст.364 ч.1 КК України можливе без відбування покарання, а тому в відповідності з ст.75 КК України його необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обовязки передбачені п.п. 2, 3 ст.76 КК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у скоєні злочинів, передбачених ст.ст. 172 ч.1, 364 ч. 1 та 366 ч.1 КК України і призначити йому покарання:

по ч. 1 ст. 172 КК України - у вигляді штрафу на користь держави в сумі 510,00 грн. без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.;

по ч. 1 ст. 366 КК України у вигляді штрафу на користь держави в сумі 850,00 грн. без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.;

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в дохід держави в розмірі 850,00 грн., без позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

по ч. 1 ст. 364 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов'язків.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_2 покласти обовязки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця роботи та проживання.

Покарання у вигляді штрафу виконувати самостійно.

Міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, залишити до вступу вироку в законну силу.

Речові докази - заяву про звільнення ОСОБА_5 від 26.07.2010, наказ про звільнення ОСОБА_5 № 267-ос від 26.07.2010, заява про звільнення ОСОБА_6 від 21.07.2010, наказ про звільнення ОСОБА_6 № 265-ос від 26.07.2010, заява про звільнення ОСОБА_7 від 22.07.2010, наказ про звільнення ОСОБА_7 № 266-ос від 26.07.2010 , заява ОСОБА_5 від 05.06.2010 про надання планової відпустки, наказ (розпорядження) № 336/1 від 08.07.2010 про надання відпустки ОСОБА_5, заява ОСОБА_5 від 26.07.2010 про відкликання з відпустки, наказ № 375/1 від 26.07.2010 про відкликання ОСОБА_5 з відпустки, лімітно-забірна картка № 203 про отримання машиністом ОСОБА_7 палива у липні 2010 року, книга обліку явки на роботу і уходу з роботи цеху № 19 Миколаївської дистанції колії (ПЧ-14), журнал щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв вузлової лікарні ст. Миколаїв (форма № 137-2/О); маршрутний лист № 440 зберігати в матеріалах кримінальної справи.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя В.О. Гаврасієнко