АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №000906 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою технічною освітою, який народився в м. Києві, офіційно працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 121 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000906 від 30.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України, повернуто прокурору.
В обгрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав, що з тексту обвинувального акту неможливо встановити де саме відбулись події, відносно яких сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 , так як при викладі фактичних обставин інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та при формулюванні обвинувачення зазначаються дві адреси, одна з яких АДРЕСА_2 . відноситься до Дарницького району м. Києва, а інша, вказана в обвинувальному акті як АДРЕСА_3 , фактично відноситься до Бориспільського району Київської області
Всі дії, інкриміновані обвинуваченому, в обвинувальному акті зазначені без вказівки на місце та час їх вчинення.
Відсутність зазначення в обвинувальному акті конкретних місць вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів, на думку суду, унеможливлює визначення територіальної підсудності кримінального провадження відповідно до вимог ст. 32 КПК України та суперечить положенням ст. 91 КПК України.
Також, як вказано в ухвалі суду, в обвинувальному акті наявне посилання на письмовий доказ, а саме на висновок експерта № 1559/е від 31.10.2017 р., що є неприпустимим, оскільки дослідження письмових доказів відбувається на відповідній стадії судового розгляду та надання таких доказів суду та посилання на них до початку цієї стадії є неприпустимим.

Не погодившись з ухвалою суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, з наступними доповненнями, в якій просить ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №000906 від 30.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Як зазначає прокурор, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, серед іншого, містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті адреса потерпілого ОСОБА_8 вказана як м. Київ, Дарницький район, дачний кооператив «ОЗОН» вул. Зодчих, 43 та обвинуваченого ОСОБА_6 : АДРЕСА_2 , земельні ділянки двох вищевказаних адрес фактично межують одна з одною, тому у формулюванні обвинувачення вказується обидві адреси так як, за твердженням потерпілого конфлікт словесно розпочався на території його земельної ділянки, але продовжувався і відбувався, в частині нанесення тілесних ушкоджень, саме на території Дарницького району м. Києва, неподалік від вул. Крилова, 99-97.
Як вказує прокурор, небажання сторін брати участь у слідчому експерименті, характер нанесених потерпілому тілесних ушкоджень та його стан під час вчинення злочину, унеможливлюють абсолютно точно вказати місце вчинення злочинів, у зв`язку з чим сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування встановила місце проживання сторін за вказаними в обвинувальному акті адресами та їх місцезнаходження на початку та на стадії завершення вчинення кримінальних правопорушень, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Посилання суду на неможливість визначення територіальної підсудності кримінального провадження відповідно до вимог ст. 32 КПК України, на думку прокурора є безпідставними, оскільки з обвинувального акта чітко вбачається, що злочини вчинено в Дарницькому районі м. Києва, де і були нанесені тілесні ушкодження потерпілому.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілого, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та вважали, що судове рішення є обгрунтованим та законним, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 3 ст. 314 КПК України, зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог ст.291 КПК України обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, оскільки викладене в ньому формулювання обвинувачення не відповідає вимогам кримінального процесуального закону,і з таким висновком погоджується колегія суддів.

Згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо.
Обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це чітко визначено національним законодавством,в тому числі і рішеннями Європейського суду з прав людини, на які правомірно послався суд першої інстанції.
Всупереч викладеному, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , як при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, так і при формулюванні обвинувачення, не вказане чітко час та місце вчинення інкримінованих ОСОБА_6 дій, які кваліфіковані за ч.ч.4 ст.296 та ч.1 ст.121 КК України, як не зазначено і про неможливість їх більш точного встановлення.
Як встановлено судом першої інстанції, що підтвердилось і під час апеляційного розгляду, адреси, зазначені в обвинувальному акті як місце проживання обвинуваченого та потерпілого, неподалік яких відбувались викладені в обвинувальному акті події, відносяться до різних адміністративно територіальних одиниць, одна з яких до м. Києва: Дарницький район, Бортничі, вул. Крилова, 99, а інша, вказана в обвинувальному акті як АДРЕСА_3 , фактично відноситься до Бориспільського району Київської області.
Не зазначення чітко в обвинувальному акті місця, де розпочалося вчинення кримінальних правопорушень, та місця, де воно закінчилося, може вплинути на порушення правил територіальної підсудності, передбачених ст.32 КПК України , на що обгрунтовано послався суд першої інстанції.
Обгрунтованими є висновки суду і щодо необхідності уточнення часу вчинення інкримінованих обвинуваченому дій та усунення наявних у обвинувальному акті суперечностей між вказаним у ньому часом виникнення у ОСОБА_6 злочинного умислу на вчинення хуліганських дій відносно ОСОБА_8 05.06.2016 в період часу між 22:30 та 23:00 (а.п.7) та часом виникнення умислу на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 05.06.2016 близько 22:00 (а.п.9) .
Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду, яка є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргупрокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 000906 від 30.01.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121КК України, повернуто прокурору залишити без змін.
Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1709/2018
Категорія: ч.4 ст.296, ч.1 ст. 121 КПК України
Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1