АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 628/2265/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1803/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , з вищою освітою, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 05.02.1987 за вироком Куп`янського міського народного суду Харківської області за ч.2 ст. 140, ст. 208 КК України (в редакції 1960р.) до 3 років позбавлення волі, звільнений 27.08.1987 з Божковської виправної колонії Полтавської області на підставі Указу ПВС «Про амністію» від 18.06.1987 умовно на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 17 днів;
- 08.06.1988 за вироком Дзержинського районного народного суду м. Харкова за ч.2 ст. 140, ст.43 КК України (в редакції 1960р.) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 06.03.1993 з Олексіївської ВК (№ 25) Харківської області по відбуттю строку покарання;
- 11.03.1994 за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова за ч.1 ст. 196-1 КК України (в редакції 1960р.) до 8 місяців позбавлення волі, звільненого 10.09.1994 з Олексіївської ВК (№ 25) по відбуттю строку покарання;
- 18.05.1998 за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.142, ч.3 ст. 193, ч. 1 ст. 194, ст. 42 КК України (в редакції 1960р.) до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, що є власністю засудженого, звільненого 15.10.2004 з Роменської ВК (№56) Сумської області по відбуттю строку покарання;
- 17.05.2007 за вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців 14 днів позбавлення волі, звільненого 17.05.2007 року по відбуттю строку покарання;
- 18.01.2011 за вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, звільненого 02.04.2015 з Катеринівської ВК (№46) Рівненської області на підставі ухвали Сарненського районного суду Рівненської області від 25.03.2015 на невідбутий строк 1 рік 28 днів;
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 засуджений:
- за ч.2 ст.190 КК України 2 років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.358 КК України 1 року обмеження волі;
- за ч.3 ст.185 КК України 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 остаточно призначено за сукупністю злочинів покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Згідно вироку, 03 грудня 2016 року приблизно об 11:30 год. ОСОБА_7 , повторно, знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: Харківська область, місто Куп`янськ, смт. Куп`янськ - Вузловий, площа Залізничників, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, підійшов до раніше знайомого продавця магазину ОСОБА_8 та реалізуючи свій злочинний умисел, з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_8 , під приводом здійснення телефонного дзвінка своєму знайомому, попросив у неї мобільний телефон моделі «LENOVO А-6010» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1065 від 10.03.2017 року 1817,05 грн. Отримавши вказаний мобільний телефон у своє користування ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, вийшов з приміщення магазину на вулицю і зник у невідомому напрямку, розпорядившись у подальшому цим мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочинні дії, наприкінці грудня 2016 року, більш точний час не встановлений, перебуваючи на вулиці 1-го Травня міста Куп`янська Харківської області, знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 29.04.2004 Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській області на ім`я « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Зазначений паспорт ОСОБА_7 вирішив залишити собі з метою використання для власних потреб, так як свій паспорт він втратив 19.12.2016. Згодом, перебуваючи у себе вдома за адресою: АДРЕСА_2 , підробив його шляхом видалення з вищевказаного паспорту фотокартки власника на першій сторінці документа та вклеювання на її місце своєї фотокартки.
У подальшому, 12 травня 2017 року о 13:00 год. ОСОБА_7 , будучи затриманим на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 19.04.2017 в порядку ст. 191 КПК України, на прохання працівників поліції Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області надати документи, що посвідчують його особу, надав заздалегідь підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 29.04.2004 Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській області на ім`я « ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », який згідно висновку експерта за №202 від 23.05.2017 року має зміни первісного змісту документа у вигляді повної заміни фотокартки на сторінці №1.
Крім того, повторно, у період часу з 14.30 год. по 19.30 год. 12 січня 2017 року ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю господаря, навмисно таємно, з корисливих мотивів та з метою збагачення, шляхом підбору ключа, проник до будинку АДРЕСА_3 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , звідки таємно викрав ноутбук «Lenovo В570е», вартістю 3700 грн. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №10415 від 23.06.2017. Викраденим ноутбуком ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати і закрити провадження за ч. 3 ст. 185 КК України, оскідльки даного злочину він не скоював, з моменту затримання та по теперішній час немає жодного доказу, який би доказував його вину, а саме немає його відбитків пальців; свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що обвинувачений якоби схожий на чоловіка, який запропонував йому ноутбук, самого ноутбуку він не бачив, на запитання прокурора коли це було відповів що у вересні 2016 року. Однак крадіжка була скоєна у 12.01.2017 року у зв`язку з чим покази свідка ОСОБА_11 необґрунтовані. Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що нічого про крадіжку не знає та не чув. При цьому зазначає, що свідок ОСОБА_12 є наркозалежною людиною, а тому у поліції на нього є вплив. Свідок ОСОБА_12 проходить ще як мінімум по 20 справах, як свідок в Куп`янському міськрайонному суді.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти апеляції, , перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Суд з достатньою повнотою встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано прийшов до висновку про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених за ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 358 КК України ,за які він засуджений, при обставинах та в обсягу, викладених у вироку суду першої інстанції.

Оскільки зазначені обставини не оспорюють ся в апеляційному порядку, вирок в цій частині, відповідно до вимог ст.. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Із формулювання, викладеного в мотивувальній частині вироку, вбачається що обвинувачений ОСОБА_7 12 січня 2017 року шляхом підбору ключа проник до будинку АДРЕСА_3 , що належить потерпілій ОСОБА_10 , звідки таємно викрав ноутбук «Lenovo В570е», вартістю 3700 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені у судовому засіданні, при цьому суд повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності , допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

Достовірність доказів означає , що вони правильно , адекватно відображають матеріальні і нематеріальні сліди. Належність доказів визначається їх придатністю для встановлення наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів визначається законністю джерела, умов і способів їх одержання.

Докази вважаються достатніми тоді, коли у своїй сукупності дають можливість установити всі передбачені законом обставини справи на тому рівні, який необхідний для прийняття правильного рішення судом.

Наведених судом першої інстанції доказів, на думку колегії суддів, недостатньо для встановлення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_10 .

При цьому свій висновок про доведеність вини ОСОБА_7 обґрунтував показами потерпілої ОСОБА_10 , про те що вони з обвинуваченим підтримували дружні стосунки і той знав про наявність у неї ноутбука та знав , де вона ховає ключі від будинку; протоколом огляду місця події, яким встановлено факт викрадення у потерпілої ноутбука Lenovo B 570е ; показами свідка ОСОБА_11 що особа, схожа з ОСОБА_7 ,в 2017 році пропонувала йому придбати ноутбук Lenovo; протоколом впізнання, згідно з яким ОСОБА_11 по фотознімках впізнав ОСОБА_7 як особу, що пропонувала йому придбати ноутбук.

Проте, факт обізнаності обвинуваченого про наявність у потерпілої ноутбука та можливість проникнення в будинок, не свідчать про наявність у нього умислу на здійснення таких дій. Матеріальних слідів перебування обвинуваченого ОСОБА_7 ані органом досудового слідства , ані судом не було встановлено. Протокол огляду місця події дає можливість лише встановити факт викрадення ноутбука з будинку потерпілої. Впізнання свідком ОСОБА_11 ОСОБА_7 , як особи, що пропонувала йому придбати ноутбук не дає змоги встановити , що саме цей ноутбук був викрадений у потерпілої. Сам обвинувачений , як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні стверджував про непричетність до крадіжки ноутбука з будинку потерпілої ОСОБА_10 ..

Презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини вважаються гарантією справедливого розгляду справи у кримінальному провадженні та основною засадою судочинства. Вона є фундаментальною гарантією, яка повинна убезпечувати особу від несправедливого покарання.

Міжнародні стандарти у галузі судочинства послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд.

Засада презумпції невинуватості тісно пов`язана з засадою забезпечення доведеності вини.Відповідно, суть засади забезпечення доведеності вини зводиться до того, що ухвалення обвинувального вироку суду, допускається лише за наявності беззаперечних доказів причетності особи до вчинення кримінального

правопорушення.

Сторона обвинувачення повинна довести винуватість особи поза розумним сумнівом.Розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей.

З огляду на це ненадання обвинуваченим доказів своєї невинуватості за жодних обставин не може розглядатись як доказ його вини; обвинувачення не можуть грунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ч. 3 ст. 62 Конституції).

Наведені судом у вироку докази , на думку колегії суддів, не є беззаперечними доказами причетності ОСОБА_7 до вчинення крадіжки ноутбука з будинку потерпілої ОСОБА_10 , їх сукупності недостатньо для доведення його винуватості суді, а можливості отримати нові докази вичерпані. Таким чином колегією суддів встановлено обставини ,передбачені п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із чим відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції повинен скасувати обвинувальний вирок і закрити кримінальне провадження в цій частині.

З огляду на положення ч.3 ст. 129 КПК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів залишає без розгляду.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408,417, 418, 419, ч.2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 березня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 в частині засудження за ч.3 ст. 185 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст. 358 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_7 засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі на 2 роки.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишити без розгляду .

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що тримається під вартою з дня вручення копії ухвали.

Головуючий-

Судді