Провадження № 11-кп/792/201/18
Категорія: ч.2 ст.189 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року,
у с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арташат Республіки Вірменія, громадянина Вірменії, з базовою загальною середньою освітою, жителя АДРЕСА_1 , не працює, одружений, не має судимостей,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту вступу вироку в законну силу, зараховано в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 04 липня 2017 року до дня вступу вироку в законну силу включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком чинності залишено попередній тримання під вартою.
Речовий доказ: компакт-диск з відео- та аудіозаписами залишено в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
За вироком місцевого суду, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (останні двоє засуджені вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2017 року) за попередньою змовою між собою протягом вересня грудня 2015 року вчинили вимагання майна ОСОБА_12 з погрозою насильства над останнім, за наступних обставин.
Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи обізнаними про борг ОСОБА_12 перед ОСОБА_13 у розмірі 160 000 грн. (в перерахунку до долара США 11 851,86 доларів), перебуваючи у невстановленому місці, за невстановлених обставин вступили в злочинну змову між собою з метою вчинення вимагання, тобто вимоги передачі чужого майна з погрозою насильства відносно ОСОБА_12 . У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_10 залучив до злочинної діяльності, спрямованої на вимагання грошей у ОСОБА_12 , свого знайомого ОСОБА_8 .
Починаючи з вересня до кінця листопада 2015 року, ОСОБА_12 , підкорюючись незаконним вимогам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , передав останнім грошові кошти в сумі 2 800 доларів США та 100 Євро. В подальшому, з кінця листопада 2015 року до 10 грудня 2015 року, ОСОБА_12 не мав можливості передати грошові кошти, а тому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 шляхом телефонних дзвінків та при особистих зустрічах висловлювали йому погрози застосування насильства, в тому числі вбивства.
10 грудня 2015 року о 12 годині 37 хвилин ОСОБА_12 прибув у кафе «Сан-Ремо», що в місті Хмельницькому по вулиці Зарічанській, 16, де ОСОБА_10 та ОСОБА_8 вивели його на вулицю та завели в прохід між будинками. Там ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в рішучій формі висловили незадоволення тим, що ОСОБА_12 перестав віддавати гроші та пригрозили останньому фізичною розправою. На підтвердження реальності своїх намірів ОСОБА_8 наніс ОСОБА_12 два удари рукою в голову, а ОСОБА_10 один удар ногою в тулуб, в результаті чого спричинили ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_8 повідомили ОСОБА_12 про необхідність привезти решту грошових коштів.
11 грудня 2015 року близько 15 години 12 хвилин ОСОБА_12 прибув в кафе «Сан-Ремо», де передав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 1000 доларів США. Після цього ОСОБА_11 висунула вимогу через годину принести решту суми. Цього ж дня злочинна діяльність обвинувачених була припинена працівниками міліції.
Всього ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи коштами ОСОБА_12 в сумі 2800 доларів США та 100 Євро, що згідно з офіційним курсом НБУ у вказані періоди становило 63809 гривень 97 копійок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просив вирок Хмельницького міськрайонного суду від 13 грудня 2017 року щодо нього змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість та призначити йому покарання за ч.2 ст.189 КК України із застосуванням ст.75 КК України.
Указував, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини та правильності кваліфікації його дій, вважає невідповідним призначене судом першої інстанції покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.
Зазначав, що призначаючи покарання, суд першої інстанції неналежним чином врахував роль кожного з обвинувачених при вчиненні ними злочину, а саме той факт, що до 10 грудня 2015 року він жодних стосунків із потерпілим ОСОБА_12 не підтримував, не контактував з ним і після 10 грудня 2015 року, жодних вимог стосовно передачі майна не висував, а також жодних дій з приводу отримання цього майна не вчиняв. Внаслідок формального підходу до призначення покарання склалася ситуація, за якої особа, яка у триваючому злочині з вимагання майна потерпілого ОСОБА_12 з погрозою насильства над останнім згідно даних досудового слідства з вересня 2015 року по 11 грудня 2015 року, з об`єктивної сторони, вчинивши найменше дій для досягнення злочинної мети, понесе найсуворіше покарання.
Також, призначаючи покарання, місцевий суд неналежним чином врахував той факт, що потерпілому ОСОБА_12 було відшкодовано усі матеріальні збитки, жодних претензій до нього він не має.
Апелянт вважав, що враховуючи всі обставини справи, його особу те, що він має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання в Україні, одружений на громадянці України, сам з`явився до органів досудового слідства, а не затримувався в порядку оперативно-розшукової діяльності, є усі підстави для застосування ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про визнання винуватості та підтримання апеляційної скарги, його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора проти її задоволення; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Ураховуючи, що фактичні обставини жодною стороною судового провадження не оспорюються, то висновки суду першої інстанції щодо них перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України і воно не є несправедливим через його суворість, на що посилається апелянт.

Зокрема, суд першої інстанції при призначенні покарання обґрунтовано врахував, що ОСОБА_8 , окрім скоєного, характеризується позитивно, вчинив умисний злочин, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, характеристику його як особи, схильної до протиправних проявів, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність.

Беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного злочину та особу обвинуваченого, який вину у вчиненому визнав частково, у скоєному фактично не розкаявся, суд першої інстанції дійшов об`єктивного висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства та що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.189 КК України. При цьому суд врахував обставину, що пом`якшує покарання відсутність претензій у потерпілого та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що таке покарання в цьому випадку буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним нових злочинів у подальшому.

Підстав для застосування ст.75 КК України, а саме звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, чи іншого пом`якшення покарання, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, колегія суддів не вбачає.

Оскільки ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально, ухилявся від органів досудового розслідування, є громадянином іншої держави, що давало підстави вважати, що перебуваючи на волі, він може ухилитись від суду та відбування покарання, тому останньому з метою забезпечення виконання судового рішення до набрання вироком чинності місцевим судом обґрунтовано залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 у частині призначеного покарання, вважає його співрозмірним учиненому злочину, а тому вирок місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення йому її копії.

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:
Суддя Апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .