УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 274/5381/17
провадження № 51-9059ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 20 серпня 2018 року в межах кримінального провадження № 0001696 від 05 листопада 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Бердичівського районного суду Житомирської області

від 05 березня 2015 року за ч. 2 ст. 307, ст. 69; ч. 2 ст. 309, ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки, звільненого 13 липня 2016 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
Вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
Згідно вироку місцевого суду ОСОБА_5 04 листопада 2017 року приблизно

о 23:30 таємно викрав із території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , 283 кг брухту чорних металів, чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1556,5 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 серпня 2018 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник вважає рішення місцевого й апеляційного судів незаконними через неправильне застосування норм матеріального права. Зазначає, що місцевий суд, обираючи ОСОБА_5 найсуворіший вид покарання, хоча й перерахував ряд пом`якшуючих покарання обставин, у той же час належним чином їх не врахував, що, на думку захисника призвело до незастосування положень ст. 69 КК. Крім того, захисник вважає, що дані, які характеризують особу

ОСОБА_5 та наявність у засудженого тяжких хвороб свідчать про необхідність зміни оскаржуваних судових рішень і призначення йому альтернативного покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі захисник не оскаржує висновків місцевого суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 185 КК.
Відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.
Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, при призначенні

покарання місцевий суд врахував, що ОСОБА_5 вчинив злочин невеликої тяжкості за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття та наявність тяжких захворювань) та обставини, яка його обтяжує (рецидив злочинів).
Також враховано дані про особу обвинуваченого, котрий раніше судимий; після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, через 1 рік і 3 місяці умисно вчинив новий корисливий злочин; не має скарг за місцем проживання; допомагає батькам-пенсіонерам вести домашнє господарство; є інвалідом 3-ї групи загального захворювання; з 1999 року перебуває на обліку в нарколога з діагнозом «опійна наркоманія»; є волонтером громадської організації «Перспектива».
Крім того, судом першої інстанції враховано конкретні обставини справи та думку потерпілого (який просив призначити ОСОБА_5 суворе покарання).
З урахуванням викладеного, місцевий суд мав достатньо підстав вважати, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства з обранням найсуворішого виду покарання в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 185 КК.
Такого ж висновку дійшов і суд апеляційної інстанції, який перевірив законність рішення місцевого суду відповідно до ст. 404 КПК в межах апеляційної скарги захисника, дав відповідь на кожен із доводів, які за змістом є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_4 , і обґрунтовано відмовив у її задоволенні,навівши в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК мотиви, якими керувався при постановленні свого рішення.
З такими висновками погоджується й колегія касаційного суду. Покарання ОСОБА_5 призначено з дотриманням положень статей 50, 65 ККє справедливим, необхідним і достатнім, сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене, із касаційної скарги захисника та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити захиснику у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 28 березня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області

від 20 серпня 2018 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3