Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1436/18

Номер провадження: 1-кп/511/177/18

30 липня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Роздільна кримінальне провадження №0000630, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2018 року відносно
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Амбарів Миколаївського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, має базову середню освіту, не одруженого, на утриманні дітей не має, раніше судимого:
1) 19 квітня 2010 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ч.4 ст.187, ч.4 ст. 152, ч.2 ст. 121, 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 21 лютого 2018 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , маючи не погашену та не зняту в установленому законом порядку судимість за вчинення корисливого злочину, реалізуючи умисел на повторне відкрите незаконне викрадення чужого майна, 13 червня 2018 року близько 09 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї дев`ятиповерхового будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що його дії не є таємними, підійшов до потерпілої ОСОБА_5 , 1934 р.н., яка сиділа на лавочці біля під`їзду та почав виривати у неї з рук жіночу сумочку. Потерпіла стала чинити опір, тоді ОСОБА_3 застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, яке виразилось в поштовху ОСОБА_5 в плече, від чого остання впала на землю, не отримавши при цьому тілесних ушкоджень. Внаслідок падіння потерпіла випустила з рук сумочку, яку ОСОБА_3 схопив та з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, таким чином, повторно відкрито заволодів майном потерпілої жіночою сумочкою б/в вартістю 70 грн., в якій знаходився гаманець вартістю 50 грн., гроші в сумі 61 грн., мобільний телефон марки Номі і184 білого кольору вартістю 280 грн., кава вартістю 60 грн., чим спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 521 грн.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, кваліфікований як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав частково, вважав, що його дії невірно кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він вчинив крадіжку та насилля до потерпілої не застосовував.
Показав, що 13.06.2018р. в ранці він приїхав в м. Роздільна, де в магазині придбав пляшку горілки і вжив її. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в період часу до 10.00 год. ранку, він зайшов у двір дев`ятиповерхового будинку, де побачив на лавочці жіночу сумочку. Потерпіла ОСОБА_5 сиділа на лавочці віддалік і його не бачила. Тоді у нього виник умисел на вчинення крадіжки. Він підійшов до лавочки, і будучи впевненим, що його ніхто не бачить, схопив сумку і пішов. Коли він відійшов вбік до багатоповерхового будинку, він раптом почув крики людей, які виявили крадіжку. Тоді він повернувся і віддав сумочку та все що в ній було потерпілій, яка до цього моменту не помітила крадіжки. Люди його схопили и викликали поліцію. Більш нічого не пам`ятає, оскільки був п`яний.
Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 13.06.2018р. вранці вона поверталась з базару з покупками. По дорозі додому замітила, що за нею на деякій відстані іде обвинувачений. При цьому він сильно хитався та час від часу тримався за паркан, оскільки був напідпитку. Обвинувачений таким чином прослідував за нею до подвір`я багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , де проживала потерпіла, та зайшов у третій під`їзд. Вона ж присіла на лавочку біля другого під`їзду. Через деякий час ОСОБА_3 пройшов біля неї та зайшов у першій під`їзд. Вона стала підводитися з лавочки, взяла сумочку в одну руку, а палицю в іншу, як раптом побачила обвинуваченого, який ховався за деревом за її спиною. Той вибіг із-за дерева, схопив її сумочку і почав виривати її з рук. Вона підвелася, і міцно тримала сумочку в руці, вони деякий час силувалися, а потім ОСОБА_3 штовхнув її в плече, від чого вона впала на коліна і випустила сумочку з руки. Він схопив сумочку та забіг в другий під`їзд, де сховався під сходами біля поштових скриньок. Двірник ОСОБА_6 побігла за ним та покликала на допомогу водія сміттєвозу ОСОБА_7 . Сумочку у ОСОБА_3 забрала двірник, а гаманець він викинув на сходах в під`їзді. В сумочці у неї був гаманець з грошима в сумі 61 грн., пакетик з кавою та мобільний телефон. Майно їй повернуто. Але сумочку обвинувачений порвав.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаним в судовому засіданні, показав, що він працює на сміттєвозі водієм. 13.06.2018р. зранку він поставив машину на загрузку і присів біля першого під`їзду дев`ятиповерхового будинку АДРЕСА_2 на лавочці поруч з двірником ОСОБА_6 . Біля другого під`їзду на лавочці сиділа потерпіла ОСОБА_5 . Раптом вони почули її скрик і двірник ОСОБА_6 побачила, що обвинувачений вирвав у ОСОБА_5 з рук сумочку та забіг у другий під`їзд. Він забіг за ОСОБА_3 в під`їзд та побіг вверх по сходах, але ОСОБА_3 сховався під сходами біля поштових скриньок. Там його побачила двірник та забрала у нього сумку потерпілої, але ОСОБА_3 забіг в першій під`їзд, де його і було затримано. ОСОБА_5 розповила їм, що обвинувачений її штовхнув, від чого вона впала, вирвав із руки у неї сумочку та втік. Потім, коли ОСОБА_3 затримали, вона його одразу впізнала, сварилась на нього та навіть вдарила його палицею по нозі.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що працює біля дев`ятиповерхового будинку №71 по вул. Молодіжній в м. Роздільна Одеської області на насосній станції. 13.06.2018р. біля 09.00 год. ранку він знаходився на роботі. Раптом почув скрик ОСОБА_5 , яку знає багато років як сусідку, та через хвилину ще один двірника ОСОБА_6 . Він вийшов з насосної у двір багатоповерхівки та побачив, що біля першого під`їзду стоїть сміттєвоз, водій ОСОБА_10 та двірник бігають туди-сюди, а потерпіла ОСОБА_5 підводиться з колін біля лавочки. З першого під`їзду вистрибнув ОСОБА_3 . Він схопив обвинуваченого за руку, той був нетверезий, просив його відпустити, в руках нічого не тримав. Він викликав поліцію і передав ОСОБА_3 слідчо-оперативній групі. ОСОБА_5 сварилася на обвинуваченого, хотіла його вдарити палкою, сумочка з відірваною ручкою вже була у неї в руці. Потерпіла повідомила йому, що відпочивала на лавці, збиралась додому, коли обвинувачений підбіг до неї, штовхнув та вирвав з руки сумочку, в якій були гроші 60 грн. Хто віддав потерпілій сумочку, він не бачив, ОСОБА_3 затримав, так як на нього вказувала двірник ОСОБА_6 і кричала «Ось він, тікає».
З протоколів огляду місця події від 13 червня 2018 року з фототаблицями, складених слідчим за участю понятих, обвинуваченого та потерпілої вбачається, що місцем вчинення злочину є подвір`я дев`ятиповерхового жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , а місцем виявлення та затримання обвинуваченого є першій під`їзд цього будинку. Під час огляду місця події також виявлено та вилучено жіночу сумку, гаманець, грошові кошти в сумі 61 грн., мобільний телефон Номі, пакетик з кофе, належні потерпілій ОСОБА_5
13.06.2018р. в приміщенні Роздільнянського ВП ГУНП в Одеські області потерпіла ОСОБА_5 впізнала по фотознімкам обвинуваченого ОСОБА_11 як особу, яка 13.06.2018р. заволоділа її майном, що підтверджується протоколом пред`явлення особи для впізнання від 13.06.2018р.
Згідно протоколу огляду вилучених речей від 13.06.2018р. з фототаблицею вбачається, що у потерпілої ОСОБА_12 було викрадено жіноча сумка чорного кольору з двома ручками для тримання, одна ручка відірвана, гаманець білого кольору, грошові кошти купюрами 50 грн., 10 грн., 1 грн., мобільний телефон Номі білого кольору, які постановою слідчого від 15.06.2018р. визнано речовими доказами та повернуто потерпілій на відповідальне зберігання під розписку.
Вартість викрадених речей встановлена на підставі довідок: магазина «Денди» від 13.06.2018 року про вартість мобільного телефону в розмірі 280 грн., директора ринку ТД «Жан» від 13.06.2018 року про вартість 50 гр. кофе, яка складає 60 грн., директора ринка ТОВ «МАКС» від 13.06.2018р. про вартість жіночої сумки в розмірі 70 грн. та гаманця в розмірі 50 грн.
Судом досліджені характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_3 .

Клопотань про необхідність доручення слідчому проведення додаткових слідчих дій, проведення експертиз, допиту додаткових свідків тощо не надходило.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено в судовому засіданні обставини кримінального правопорушення, та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження обставин злочину є належними, допустимими та достовірними, і в своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про вину обвинуваченого у вчинені злочину за пред`явленим обвинуваченням поза розумним сумнівом.

Суд не приймає доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , що його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено відповідними доказами, що обвинувачений вчинив саме відкрите викрадення майна потерпілої з застосуванням до неї насильства, що не є небезпечним для її життя та здоров`я, що підтверджується показами самої потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та не спростовуються самим обвинуваченим, якій після допиту вказаних осіб погодився з їх показаннями та заперечень проти них не висловлював. Тому суд вважає, що такі доводи обвинуваченого направленні на ухилення його від відповідальності за більш тяжкий злочин.
Так, чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.
Так, доводи обвинуваченого щодо вчинення ним таємного викрадення майна ОСОБА_5 та без застосування насильства до потерпілої повністю спростовуються показами ОСОБА_5 про те, що обвинувачений виривав в неї сумку з рук, а коли не зміг цього зробити, штовхнув її, від чого вона впала на землю, а ОСОБА_3 вирвав сумку з її руки; показаннями свідка ОСОБА_8 , який почув скрик потерпілої та наздоганяв ОСОБА_3 з викраденим майном одразу після вчинення останнім злочину; свідка ОСОБА_9 , якій безпосередньо чув скрики потерпілої та двірника, які бачили момент вчинення злочину, бачив як потерпіла ОСОБА_5 підводилась з колін біля лавочки, коли обвинувачений її штовхнув та безпосередньо спіймав обвинуваченого на крики осіб, які виявили злочин та злочинця. Крім того, протоколом огляду речових доказів з фототаблицею підтверджуються і показання потерпілої про те, що під час силування з обвинуваченим останній відірвав ручку у сумочки.
Усі свідки зазначили, що вони не перебувають в неприязних стосунках з обвинуваченим та не мають підстав його оговорювати, тому у суду не має підстав сумніватися в їх правдивості. Також потерпіла не має підстав його оговорювати. Оскільки покази потерпілої доповнюються показами свідків та іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості їх свідчень.
Обвинувачений має непогашену судимість за вчинення розбою, а тому вчинений ним корисливий злочин слід кваліфікувати ще й за кваліфікуючої ознакою повторності.
Таким чином, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України саме як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не єнебезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину, непрацевлаштований, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується задовільно, не має міцних соціальних зв`язків, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, вину у вчиненому злочині визнав частково, але щиро не кається.

Так, Верховний Суд, розглядаючи справу № 759/7784/15-к в своїй постанові від 22.03.2018 розтлумачив поняття «щире каяття», зазначивши, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження щирого каяття ОСОБА_3 . Останній в судовому засіданні вину визнав тільки частково, не заперечуючи причетність до вчинення злочину, але заперечуючи фактичні обставини його вчинення та кваліфікацію, щирого жалю та осуду своєї поведінки не висловлював, спираючись на те, що не розумів що робить в силу стану алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням відсутністю обставин справи, що пом`якшують покарання та наявністю двох обставин, що обтяжують покарання, особи винного, відсутності тяжких наслідків, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, яке належить відбувати реально. Враховуючи особу обвинуваченого, який має не зняту та не погашену судимість за вчинення розбою в стані алкогольного сп`яніння відносно особи похилого віку, після відбуття покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі в лютому 2018 року і через 4 місяці знов вчинив умисний корисливий злочин проти власності в стані алкогольного сп`яніння відносно особи похилого віку, що свідчить про те, що обвинувачений не зрозумів суті та цілей застосованого до нього за попередній злочин покарання, на шлях виправлення не став, його ставлення до вчиненого, не знаходить підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе лише шляхом реального відбування покарання.

Вказаний висновок суду узгоджується з досудовою доповіддю, складеною органом пробації 17.07.2018р. відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , за висновком якої виправлення ОСОБА_3 не можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі та може бути небезпечним для суспільства, у т.ч. окремих осіб.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили слід залишити тримання під вартою. Враховуючи, що судом прийнятий висновок про винуватість ОСОБА_3 та призначення йому реального покарання у виді позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку застосування інших більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним.

Витрати на залучення експерта відсутні, цивільні позови не заявлялись, питання щодо долі речових доказів слід вирішити відповідно ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 373- 377 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання з 13.06.2018 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалю слідчого судді від 15.06.2018 року на жіночу сумочку чорного кольору, гаманець, гроші в сумі 61 грн., мобільний телефон марки Номі і184 білого кольору, каву вагою 50 гр.
Речові доказі: жіночу сумочку чорного кольору, гаманець, гроші в сумі 61 грн., мобільний телефон марки Номі і184 білого кольору, каву вагою 50 гр. вважати такими, що повернуті потерпілій .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1