Провадження № 1-кп/638/390/18
УХВАЛА
іменем України
03 серпня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 002422 від 16.05.2017 та кримінальне провадження № 0003610 від 19.07.2017 за звинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Близнюки Харківської області, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 186 КК України,-

встановив:
31 липня 2017 року в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
01 серпня 2017 року ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участі сторін.
29 вересня 2017 року в провадження Дзержинського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України.
02 жовтня 2017 року ухвалою судді вказане кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання за участі сторін.
24 жовтня 2017 року кримінальні провадження стосовно ОСОБА_4 за ч.1 та ч.2 ст. 186 об`єднані в одне провадження.
Відповідно до ухвали від 02 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області відмовила в задоволенні подання голови Московського районного суду міста Харкова щодо об`єднання в одне провадження кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 190 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , зазначила, що відносно ОСОБА_4 існують декілька кримінальних проваджень, ризики не зникли.
ОСОБА_4 не заперечував проти клопотання прокурора.
Захисник заперечувала проти задоволення клопотання та повідомила, що ризики зникли, тому запобіжний захід необхідно змінити.
Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, приходить до висновку, що підстав для зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_4 під вартою судом не вбачається.
Також, суд врахував, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Суддя також вважає встановленим існування ризиків передбачених п.1, п.2, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України запобігання спробам: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Під час розгляду клопотання суддею вивчена можливість щодо не продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1., п.2, п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений офіційно не працює, не має офіційних джерел існування, а тому, суд подовжує строк тримання під вартою ОСОБА_4 .
При продовженні запобіжного заходу суд посилається на рішення Європейського суду у справі « Подвезька проти України» від 12 лютого 2015 року, а саме на те, що обґрунтування будь якого періоду тримання під вартою має бути переконливо продемонстровано владою. Аргументи за і проти звільнення, у тому числі і ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному проведенню розслідування, не повинні бути абстрактними, а фактично бути підтверджені фактичними даними. Небезпека того, що обвинувачений сховається від правосуддя, не може встановлюватися виключно на основі серйозності покарання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно зі ст.ст. 7-9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Суд вважає, що сторона обвинувачення змогла довести необхідності продовження терміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання осіб під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Продовжити строк запобіжного заходу - тримання під вартою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 01 жовтня 2018 року.
Ухвала в частині продовження строків тримання під вартою може бути оскаржена в порядку глави 18 КПК України до Апеляційного суду Харківської області.

Суддя: ОСОБА_1