Постанова
Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 755/13078/15-к

провадження № 51-3713км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0003036, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, останній раз 25 червня 2007 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. Звільнився 29 січня 2013 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня

2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України

ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 10 травня

2015 року, близько 19:00, знаходячись по вул. Курнатовського, 2, в м. Києві, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне придбання особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого, незаконно придбав у невстановленої досудовим слідством особи за 200 грн для власного вживання, без мети збуту, два ін`єкційні медичні шприци об`ємом по 5 мл, в яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, загальною масою (в перерахунку на суху речовину) 0,412 г., який став незаконно зберігати по місцю свого проживання по АДРЕСА_1 .
11 травня 2015 року в ході проведеного обшуку за вказаним вище місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено два ін`єкційні медичні шприци об`ємом 5 мл, в яких знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, загальною масою (в перерахунку на суху речовину) 0,412 г, який засуджений незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про скасування судових рішень в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженого та обставини вчинення злочину, безпідставно звільнено ОСОБА_7 від відбуванням покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. У свою чергу, апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, вказаних порушень, допущених місцевим судом, не усунув та вирок місцевого суду, в частині застосування щодо засудженого положень ст. 75 КК України, залишив без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу не подавалися.
У судовому засіданні прокурор частково підтримав касаційну скаргу, лише в частині скасування ухвали апеляційного суду, а захисник та засуджений заперечували проти її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, пояснення захисника та засудженого, перевіривши матеріали кримінального провадження колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведений у порядку

ч. 3 ст. 349 КПК України.
Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурором фактично порушується питання про не дотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання та пов`язані з суддівським розсудом.
Поняття суддівського розсуду, або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66, ст. 67 КК України), визначення «інші обставини справи», або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, що при призначені

ОСОБА_7 покарання та при вирішенні питання щодо звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, наявність ряду тяжких захворювань, проходження курсу реабілітації від наркотичної залежності та те, що засуджений повністю визнав вину, щиро розкаявся в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції зробив правильний висновок про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Доводи прокурора з приводу безпідставного застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України ретельно перевірив апеляційний суд і в межах своїх повноважень у порядку, визначеному ст. 404 КПК України, для спростування цих доводів навів у своїй ухвалі відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК України. Зокрема, суд зазначив, що з 01 вересня 2015 року по 04 квітня 2017 року ОСОБА_7 пройшов реабілітаційний курс в центрі духовної та соціально-психологічної реабілітації нарко- та алко- залежної молоді «Перемога» при Тальнівському відділенні міжнародного благодійного фонду «Христос для всіх міст» в Черкаській області, а з 05 вересня 2015 року по теперішній час працює волонтером у зазначеному центрі (т. 1 а. п. 207).

Також судом апеляційної інстанції було враховано інформацію надану під час допиту директором ВМБФ «Христос для всіх міст» ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 за час перебування в центрі духовної та соціально-психологічної реабілітації зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, пройшов реабілітаційний курс лікування, під час якого з ним проводилися заходи з корекції поведінки та відновлення духовних та моральних цінностей, які дали позитивні результати. Вважає, що ОСОБА_7 не є соціально небезпечною особою, тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Разом з цим, судом були враховані пояснення засудженого про те, що з часу ухвалення вироку він став на шлях виправлення та до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався. З урахуванням указаних обставин, даних про особу засудженого, його ставлення до вчиненого, поведінки після вчинення злочину суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання без ізоляції від суспільства відповідає його особі та обставинам вчиненого ним злочину.
При цьому апеляційний суд правильно зазначив, що встановлені у кримінальному провадженні обставини, які характеризують особу засудженого, були враховані місцевим судом при застосуванні покарання, а тому є підставою для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України, виходячи із принципу судової дискреції. З указаними висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора щодо неправильного застосування

ст. 75 КК України, належним чином перевірив наведені у скарзі доводи та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Таким чином, покарання призначене ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а судові рішення без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
постановив:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора

без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3