Справа № 199/8709/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2018 року червня місяця 27 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне
провадження № 30002407 від 12.07.2017, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участі: прокурора ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 263 КК України.
ОСОБА_3 обвинувачується у тім, що він на початку березня 2013 року (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не довелося за можливе), перебуваючи на березі озера «Куряче», розташованого поблизу будинку № 2 по вул. Рилєєва м. Дніпро, в траві знайшов поліетиленовий пакет, в якому виявив предмети в кількості 91 штук, за зовнішніми ознаками схожими на бойові припаси. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на привласнення знайденого, носіння та подальше зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу за місцем свого мешкання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання вищевказаних бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_3 підібрав та привласнив вказаний поліетиленовий пакунок, та утримуючи при собі, попрямував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим незаконно придбав та почав носити при собі бойові припаси без передбаченого законом дозволу.
Далі, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, перебуваючи за місцем свого мешкання, за вищевказаною адресою, розмістив раніше придбані бойові припаси наступним чином: у вітальній кімнаті в шафі під телевізором - 6 мисливських патронів, 2 патрони до малокаліберної зброї; в сейфі, розташованому у спальній кімнаті - 64 мисливських патрони; в гаражі, розташованому на території вказаного домоволодіння - 1 патрон 9мм з маркуванням «539 49» та 16 патронів 12 калібру, де в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу до 12 липня 2017 року, чим порушив положення ст.39 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і вогнепальної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576.
12.07.2017 в період часу з 08 години 30 хвилин до 09 години 20 хвилин на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2017 слідчим СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 разом із оперативними працівниками УКР ГУНП України в Дніпропетровській області, в присутності двох понятих, проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, у останнього виявлено та вилучено у вітальній кімнаті в шафі під телевізором - 6 мисливських патронів, 2 патрони до малокаліберної зброї; в сейфі, розташованому у спальній кімнаті - 64 мисливських патрони; в гаражі, розташованому на території вказаного домоволодіння - 1 патрон 9мм з маркуванням «539 49» та 16 патронів 12 калібру.
Згідно із висновком судової експертизи зброї № 26/3.1/610 від 25.07.2017 шістдесят дев`ять патронів, які є боєприпасами - мисливськими патронами 12 калібру, призначені для стрільби з гладкоствольної мисливської зброї 12 калібру. Один патрон призначений для стрільби з рушниці «Форт-500», також його можна використовувати для стрільби із мисливської зброї 12 калібру. Патрони придатні для стрільби та виготовлені промисловим способом, які ОСОБА_6 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
В тому числі згідно з висновком судової експертизи зброї № 26/3.1/609 від 02.08.2017 двадцять один предмет, вилучений 12.07.2017 під час проведення обшуку у ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до боєприпасів мисливської нарізної зброї. П`ятнадцять предметів є спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм кільцевого запалення. Один предмет є мисливським патроном калібру 22 Lr кільцевого запалення. Чотири предмета є мисливськими патронами калібру 22 Lr кільцевого запалення з експансивною кулею. Один предмет є мисливським патроном калібру 22 WMR кільцевого запалення з експансивною кулею. Два предмета відносяться до категорії боєприпасів бойової нарізної вогнепальної зброї. Один предмет є 9-мм пістолетним патроном до пістолета конструкції «Макарова» та автоматних пістолетів Стечкіна. Другий предмет є 7,62-мм пістолетним патроном зразка 1930/33 років до пістолетів конструкції Токарева (ТТ). Патрон калібру 9мм (ПМ) призначений до стрільби з нарізної коротко ствольної вогнепальної зброї: пістолетів «ПМ», «АПС», «РА-63», «Р-64», «КК-59» та їх модифікації. Патрон калібру 7,62 мм (ТТ) призначений для стрільби з наступної нарізної вогнепальної зброї: пістолетів «ТТ», «М-57» та ін., пістолетів-кулеметів «ППД», «ІШШ», «ППС» та ін. Двадцять патронів призначені для стрільби з нарізної спортивно-мисливської зброї калібру 5,6 мм, а саме: гвинтівок «ТОЗ- 12», «ТОЗ-16», «СМ-2», «МЦ 12-3», «МЦ-12», «Стрела-3», «БК-2», карабінів ТОЗ-17», пістолетів «МЦ», «МЦ 2-3», «МЦ 55-1», «Т03-35», «ИЖ-1» та ін. Один патрон калібру 22 WMR призначений до стрільби з нарізної вогнепальної мисливської зброї калібру 22 WMR: карабінів: « Walter G-22», «Anschutz», «SAVAGE М-93», 22 патрони придатні до стрільби, 23 патрона виготовлені промисловим способом, які ОСОБА_6 незаконно придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.
Умисні дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, що виразились у придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив про те, що ОСОБА_3 за адресою вказаною у обвинувальному акті не проживає, переховується від суду, через те, що аналогічний злочин за ч.1 ст. 263 КК України вчинив на території Індустріального району м. Дніпро, про що свідчить Витяг із ЄРДР № 0000643.
Обвинувачений ОСОБА_3 про час і місце розгляду кримінального провадження призначених підготовчих судових засідань на 09:00 годину 24.04.2018, на 10:00 годину 02.05.2018, на 11 годину 00 хвилин 08.05.2018, на 09.30 годину 17.05.2018, на 14.15 годину 25.05.2018, на10.30 годину 31.05.2018, на 08.45 годину 07.06.2018, на 08.45 годину 26.06.2018, належним чином сповіщався за адресою вказаною у обвинувальному акті, а саме: місто Дніпро вулиця Рилєєва, будинок 75 однак, не з`явився без поважних причин.
Так, явка обвинуваченого в судове засідання є обов`язковою, що слідує з вимог ч. 3 ст. 21, ч. 2 ст. 318 КПК України.
Ухвалами суду від 02.05.2018, 08.05.2018, 17.05.2018 Амур-Нижньодніпровському відділенню поліції Дніпропетровського відділу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було доручено виконання приводу обвинуваченого ОСОБА_3 в підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 08.05.2018, на 09.30 годину 17.05.2018, на 14.15 годину 25.05.2018.
Проте, вказані неодноразові ухвали суду не виконані, а надані суду рапорти працівників поліції та пояснення сусідів обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_3 за зазначеною в обвинувальному акті адресою мешкання не проживає на протязі тривалого часу.
Таким чином, суд позбавлений можливості проводити підготовче судове засідання за відсутності обвинуваченого з метою запобігання порушення його прав.
Згідно з положеннями ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на вказане перекладання функцій обвинувачення на суд - є не припустимим.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Практикою Європейського суду з прав людини визнано і про це, вказано в рішенні від 15 липня 2010 року у справі «Олександр Смірнов проти України», що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Так, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як такі що виразились у придбанні, носінні, зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Як встановлено судом у підготовчому судовому засіданні, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме в супереч п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не повністю викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, а саме прокурор не конкретизував у змісті пред`явленого обвинувачення щодо ОСОБА_3 в частині наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; відсутня вказівка про те, які саме вимоги Закону він порушив; зміст обвинувачення зводиться лише до перерахування наявних у обвинуваченого боєприпасів, які він придбав, переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу, при цьому не конкретизовано у тому числі, чи всі вилучені патрони є предметом інкримінованого злочину, передбаченого ст.263 КК України, норма якої є бланкетною, тобто такою, яка, не називаючи конкретних ознак злочину або називаючи тільки частину із них, відсилає для встановлення змісту ознак злочину до інших нормативних актів, які не є законами про кримінальну відповідальність (інших законів, інструкцій, статутів, положень, стандартів, правил, вказівок тощо), оскільки, як вбачається із висновків судових експертиз № 26/3.1/610 від 25.07.2017, № 26/3.1/609 і від 02.08.2017 за місцем проживання обвинуваченого було вилучено, у тому числі, мисливські патрони, призначені для стрільби з гладкоствольної мисливської зброї. А у свою чергу, згідно із роз`ясненням, яке міститься у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002: бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху. Патрони та набої до гладкоствольної мисливської зброї, а також патрони, споряджені гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, не є предметом злочинів, передбачених ст.ст. 262, 263 КК України.
З огляду на приписи чинного КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, ' правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст. 291 КПК України). Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Однак в обвинувальному акті в цій редакції, що надано до суду, існують суттєві розбіжності у кількості боєприпасів, які, як вказано стороною обвинувачення, незаконно придбав ОСОБА_3 та зберігав без передбаченого законом дозволу, та кількість боєприпасів, які надав для проведення експертного дослідження, серед яких переважно зазначені мисливські патрони.
З наведеного слідує, що обвинувачення має бути викладено чітко і конкретно. В ньому має бути виписана як об`єктивна так і суб`єктивна сторона злочину. В даному обвинувальному акті не зазначені положення нормативно-правових актів відповідно до ст. 92 Конституції України та ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які порушені обвинуваченим ОСОБА_3 і стали підставою для кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 263 КК України.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що, безперечно, порушує право особи на захист, а як наслідок слугує і беззаперечною підставою для скасування вироку суду. Також суд враховує, що формулювання обвинувачення має бути викладене так, щоб чітко були зазначені основні обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України, зокрема, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, при цьому в обвинувальному акті мотиви і мета інкримінованих кримінальних правопорушень не зазначені.
За таких обставин обвинувальний акт, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, є неконкретним, відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням необхідних відомостей, передбачених п.5 ч.1 ст.291 КПК України, порушує право обвинуваченого на захист та унеможливлює призначення судового розгляду, і є підставою для повернення прокурору обвинувального акту відповідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Наведене узгоджується з рішенням ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «Жогло проти України», який наголосив, що право на захист може бути обмежено, але не настільки, щоб бути несумісним з гарантіями, передбаченими ст. 6 Конвенції.
За ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В судових рішеннях Європейського Суду з прав людини, які стосуються формулювання обвинувачення зазначено:
- В рішенні від 26.06.2008 у справі "Ващенко проти України": «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)»;
- В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії": «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "" ч. З ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення»;
- В рішенні від 09.10.2008 у справі "Абрамян проти Росії": «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Аналізуючи положення норм діючого КПК України, необхідно вказати і на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Разом з цим, ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатись незаконним, адже відповідно до ч. З ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою, в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений - правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.
Питання повернення обвинувального акту визначенні і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам статей 291, 292 КПК.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, а саме:
- для формулювання обвинувачення, яке би містило наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) наслідки кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; конкретизації щодо вилучених патронів, а саме чи всі вилучені патрони є предметом інкримінованого злочину, передбаченого ст.263 КК України, норма якої є бланкетною, тобто такою, яка, не називаючи конкретних ознак злочину або називаючи тільки частину із них, відсилає для встановлення змісту ознак злочину до інших нормативних актів, які не є законами про кримінальну відповідальність (інших законів, інструкцій, статутів, положень, стандартів, правил, вказівок тощо);
- для виконання вимог ч. 3 ст. 291 КПК України.

При цьому, повернення обвинувального акту прокурору надасть можливість останньому прийняти необхідні та дієві заходи, передбачені КПК України, для встановлення місцезнаходження обвинуваченого, вирішення питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, які могли б ефективно сприяти виконанню обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, в тому числі і щодо явки на виклик суду та скласти обвинувальний акт, відомості в якому відповідали б дійсності та вимогам ст. 291 КПК України. Що у свою чергу надасть обвинуваченому можливість підготуватися для адекватного захисту, в розумінні положень закріплених у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції, оскільки, деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, про що йдеться в рішенні від 09.10.2008 у справі "Абрамян проти Росії".
Керуючись ст. 110, п. 5) ч. 1 ст. 291, ч. З ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 30002407 від 12.07.2017, відносно ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 263 КК України - повернути прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області для усунення вказаних в мотивувальній частині ухвали недоліків.
На ухвалу можуть бути подані апеляційні скарги протягом 7 днів з дня її проголошення до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур- Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги; якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

27.06.2018