Дата документу Справа № 332/5602/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/778/13/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 332/5602/13-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.272 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку, у відкритому судовому засіданні, кримінальну справу за апеляційними скаргами потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , прокуратури Дніпропетровської області, на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2018 року, якою

ОСОБА_41 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальну справу щодо ОСОБА_42 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.272 КК України (в редакції 1960 року) закрито,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з постановою, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_41 за ч.2 ст.272 КК України, (в редакції 1960 року). ОСОБА_43 обвинувачується в тому, що 13 жовтня 2007 року в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_1 стався витік побутового газу, що призвів до вибуху. Внаслідок вибуху настали тяжкі наслідки, які призвели до загибелі людей, спричинення тілесних пошкоджень різного ступеню та знищення і пошкодження майна.
13 жовтня 2007 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70079148/1 за ч.2 ст.270 КК України.
13 жовтня 2007 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70079148 за ст.196 КК України.
15 жовтня 2007 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70079148/2 за ч.2 ст.367 КК України відносно ОСОБА_44 та порушено кримінальну справу № 70079148/3 за ч.2 ст.367 КК України відносно ОСОБА_45
16 жовтня 2007 року прокуратурою Дніпропетровської області було порушено кримінальну справу № 70079148/4 за ч.2 ст.367 КК України відносно ОСОБА_46 .
Усім обвинуваченим було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
15 жовтня 2007 року кримінальні справи № 70079148/1, № 70079148, №70079148/2, №70079148/3, №70079148/4 були об`єднані в одне провадження під загальним номером №70079148. До вказаної кримінальної справи також приєднані інші кримінальні справи, які в свій час були порушені прокуратурою Дніпропетровської області за ст.ст.119, 196, ч.2 ст.270, ч.2 ст.272 КК України. Після закінчення досудового слідства кримінальну справу відносно підсудних було направлено до суду.
21 січня 2009 року Жовтневим судом міста Дніпропетровськ винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_41 , ОСОБА_47 та ОСОБА_48 за ст.367 ч.2 КК України на підставі до ст.6 п.4 КПК України (згідно Закону України «Про амністію від 12 грудня 2008 року»).
16 червня 2009 року Жовтневим судом міста Дніпропетровськ повторно винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_41 , ОСОБА_47 та ОСОБА_48 за ст.367 ч.2 КК України на підставі ст.6 п.4 КПК України (згідно Закону України «Про амністію від 12 грудня 2008 року»).
12 серпня 2009 року апеляційним судом Дніпропетровської області постанову Жовтневого райсуду від 16.06.2009 року залишено без змін.
07 жовтня 2010 року ухвалою Верховного Суду України скасовано постанову Жовтневого райсуду м. Дніпропетровська від 16.06.2009 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.08.2009 року.
29 березня 2011 року апеляційний суд Запорізької області скасував постанову Заводського районного суду міста Запоріжжя від 08.12.2010 року та кримінальну справу відносно ОСОБА_42 , ОСОБА_45 , ОСОБА_44 направив на додаткове розслідування в прокуратуру Дніпропетровської області.
18 жовтня 2011 року прокуратурою Дніпропетровської області по кримінальній справі №70079148 винесено постанову про перекваліфікацію дій обвинувачених на ч.2 ст.272 КК України. За іншими статтями Кримінального кодексу України кримінальні справи були закриті постановою прокурора на підставі ст.6 п.2 КПК України (1960 року).
Під час досудового слідства ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.272 КК України. Крім указаних осіб, 21 жовтня 2011 року ОСОБА_52 пред`явлено обвинувачення за ч.2 ст.272 КК України.
Обвинуваченим було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Після закінчення досудового розслідування прокуратурою Дніпропетровської області направлено кримінальну справу № 70079148 для судового розгляду до Заводського суду міста Запоріжжя, де судом надано номер №809/2/2012 провадження №1/332/15/2013.
24 липня 2013 року в судовому засіданні прокуратурою було уточнено та змінено обвинувачення за ч.2 ст.272 КК України щодо всіх підсудних. Підсудним були роз`яснені їх права згідно пред`явленого обвинувачення.
29 жовтня 2013 року Заводським районним судом міста Запоріжжя у зв`язку з тяжкою хворобою і перебуванням на стаціонарному лікуванні підсудного винесено постанову, якою із кримінальної справи №1/332/15/2013 відокремлено матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_41 , обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України. Відокремленій кримінальній справі присвоєно номер ЕУ № 332/5602/13-к провадження №1/332/74/13. Кримінальну справу судом призупинено.
30.03.2018 року на адресу суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_42 обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності передбачених ст.49 КК України. Крім того, до клопотання додано заяву ОСОБА_42 проте, що він підтримує клопотання адвоката ОСОБА_6 і просить задовольнити клопотання про закриття кримінальної справи на підставі ст.49 КК України і звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності
Відповідно до ст.12 КК України (1960 року) злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_43 , відноситься до категорії тяжких
Згідно ст.49 КК України (1960 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, за вчинення тяжкого злочину, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що 13 жовтня 2017 року сплив строк давності для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_41 за ст.272 ч.2 КК України
07 лютого 2018 року Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи МЕ було надано висновок експерта № 2/3 щодо стану здоров`я ОСОБА_41 у зв`язку з його тривалою хворобою, та можливістю брати участь у судовому засіданні
У висновку експерта вказано: «Як випливає з вивченої медичної документації (у тому числі, з електрофотокопії листа від 13.04.16, на момент складання відповідної відповіді, ОСОБА_49 було показано «.....за станом здоров`я ОСОБА_49 протипоказані середні та важкі фізичні навантаження, вимушене положення тіла, вібрації, несприятливі мікрокліматичні умови, психоемоційне напруження....»), тобто, на даний момент перебіг захворювання, вказаного у п. а) даного Висновку, свідчить про клінічно підтверджений негативний перебіг (стабілізація «загального стану» спостерігається лише після проведення спеціалізованого лікування). Виходячи з діагнозу (вказаного у п. а) даних Підсумків) ОСОБА_43 , потребує обмежень у соціальних контактах (які супроводжуються психоемоційними навантаженнями (зокрема, з урахуванням «загального стану здоров`я», є перешкодою для його залучення під час проведення «слідчих» або «процесуальних» дій, до яких відноситься й участь у судових засіданнях) через істотний ризик розвитку негативних наслідків (у несприятливому перебігу аж до настання смерті)».
Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення»
Звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України 1960 року є таким, що здійснюється з нереабілітуючих обставин. Підсудний, який хворіє на захворювання, яке уможливлює його брати участь у судовому засіданні, бажає реалізувати своє право на закриття кримінального провадження саме з обставин передбачених ст.49 КК України 1960 року. Суд вважає, що у разі відмови у задоволені клопотання, буде порушено право підсудного гарантоване йому КК України, оскільки він не має можливості з об`єктивних поважних причин брати участь у судовому засіданні, а отже виходячи з доводів прокурора, не дивлячись на те, що строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності минув, не може реалізувати своє право бути звільненим від кримінальної відповідальності на законних підставах аж до його видужання, а в разі не настання видужання, взагалі буде позбавлений цього права.
Застосування судом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на стадії судового розгляду є обов`язковим у разі наявності матеріально-правових підстав (фактичний сплив встановленого нормою строку давності ч.1 ст.49 КПК України та відсутність обставин для його зупинення (ч.2 ст.49 КК України) чи переривання (ч.3 ст.49 КК України) з урахуванням обмежень і винятків за ч.ч. 4,5 ст.49 КК України), а також процесуально-правової підстави, якою є згода обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Суд вважав, що закриття кримінальної справи на підставі спливу строків давності притягнення до кримінальної відповідальності згідно зі ст.49 КК України (в тому числі і в порядку ст.11-1 КПК України 1963 р.) може бути проведено за відсутності підсудного/обвинуваченого за умови що клопотання про таке закриття подане самим підсудним/обвинуваченим або його захисником. Виходячи з аналізу вищезазначених норм КК України, суд на підставі клопотання підсудного чи його захисника зобов`язаний закрити кримінальну справу.
Враховуючи перелічені обставини, а також те, що ОСОБА_53 надана письмова заява щодо його згоди на закриття справи та його розуміння наслідків закриття справи, суд знайшов підстави для задоволення заяви про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_42 за ч.2 ст.272 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 посилаються на незаконність та необґрунтованість постанови, вважають, що вона винесена з порушенням норм процесуального права. Суд не мав права розглядати справу за відсутності обвинуваченого, оскільки його явка, відповідно до ст.262 КПК України в ред. 1960р., є обов`язковою. Просять скасувати постанову суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

В апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , які за змістом є ідентичними, посилаються на неповноту та однобічність судового слідства, в ході якого не були в повному обсязі вивчені всі обставини, що мають істотне значення для справи і від з`ясування яких залежить хід та остаточний результат по справі. Апелянти вважають, що судом першої інстанції не вжито заходів щодо розгляду справи протягом розумного строку. З моменту прийняття судового провадження не було проведено жодного судового засідання, не допитано експертів, щодо стану здоров`я ОСОБА_42 , не встановлений стан його здоров`я на теперішній час, не встановлено місце його знаходження, та можливо, місце його роботи. Крім того, судом закрито кримінальну справу у відношенні ОСОБА_42 та звільнено його від кримінальної відповідальності без безпосередньої присутності підсудного в залі засідань, що входить в протиріччя положенням КПК України. вважають, що в результаті бездіяльності суду сплили терміни розгляду кримінальної справи.

На підставі викладено просять скасувати постанову від 20.04.2018 року, подовжити терміни судового розгляду даної справи. Зобов`язати суд в новому судовому розгляді витребувати для вивчення всі медичні документи стосовно стану здоров`я ОСОБА_46 . Витребувати та вивчити матеріали стосовно місця роботи та проживання ОСОБА_42 , витребувати довідку про судимість ОСОБА_42 Допитати ОСОБА_42 , при наявності можливості безпосередньо в суді, а в разі наявності підстав в режимі відеоконференції та прийняти справедливе судове рішення. Притягнути ОСОБА_42 , до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.272 КК України та винести вирок.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури Дніпропетровської області посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час ухвалення постанови, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню. Судом в порушення ст.262 КПК України в ред.1960р. розглянуто справу за відсутності підсудного. Також судом першої інстанції під час розгляду справи відносно ОСОБА_42 було проігноровано положення ч.3 ст.49 КК України та думку прокурора і потерпілих щодо з`ясування наявності чи відсутності інформації про вчинення нового злочину ОСОБА_65 . Крім того, судом в постанові не зазначено доказів у кримінальній справі, а також кваліфікацію злочину, інкримінованого ОСОБА_49 , не вирішено долю речових доказів, а також відшкодування судових витрат. Судом першої інстанції 30.03.2018 року без повідомлення учасників судового розгляду, безпідставно одноособово винесено постанову про поновлення провадження у кримінальній справі відносно ОСОБА_42 , чим порушено вимоги ч.2 ст.280 КПК України (в ред.1960 р.). Також в тексті постанови вбачається невідповідність в посиланні на норми КК України в редакції 1960 року, оскільки ці положення втратили чинність в 2001 році. Прокурор вважає, що допущені істотні порушення кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування постанови. Просить скасувати оскаржувану постанову та направити справу на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді по суті справи і доводів апеляції, прокурора, який підтримав апеляційній скарги; потерпілих, які підтримали апеляційні скарги; захисника обвинуваченого, який заперечував проти апеляційних скарг потерпілих та прокурора; перевіривши доводи апеляції і матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих та прокурора задоволенню не підлягають.

Як зазначалося вище в рамках вказаної кримінальної справи 29.10.2013 у зв`язку з тяжкою хворобою і перебуванням на стаціонарному лікуванні підсудного ОСОБА_42 було винесено постанову, якою з кримінальної справи №1/332/15/2013 стосовно ОСОБА_42 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 ОСОБА_66 відокремлено матеріали кримінальної справи щодо ОСОБА_41 , обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України. Відокремленій кримінальній справі присвоєно номер ЄУ № 332/5602/13-к провадження №1/332/74/13. Відокремлену кримінальну справу судом було зупинено у зв`язку із вищевказаними обставинами.
Щодо решти підсудних 11-14 листопада 2013 року місцевим судом було винесено обвинувальний вирок і призначені покарання за ч.2 ст.272 КК України у виді позбавлення волі різного терміну.
30.03.2018 на адресу місцевого суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_42 , обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України. До клопотання було додано заяву ОСОБА_42 проте, що він підтримує клопотання адвоката ОСОБА_6 і просить задовольнити клопотання про закриття кримінальної справи на підставі ст.49 КК України і звільнити його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності
З огляду на вказані обставини, постановою суду від 30.03.2018 було поновлено провадження по вказаній кримінальній та призначено її розгляд на 20.04.2018.

Доводи прокурора в апеляційній скарзі на предмет того, що вказана постанова ухвалена в порушення вимог ч.2 ст.280 КПК України, на переконання колегії судді є необґрунтованими, оскільки процесуальний закон не вимагає при прийнятті такого роду рішення (поновлення провадження) обов`язкової участі сторін у справі і не забороняє ухвалення такої постанови суддею одноособово, до того ж, провадження було поновлено не у зв`язку із видужанням особи, а у зв`язку із поданим клопотанням захисника про закриття кримінальної справи, з підстав передбачених ст.49 КК України.

Під час розгляду кримінальної справи судом встановлено, що 13 жовтня 2017 року, сплив строк давності для притягнення ОСОБА_42 до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.272 КК України.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_42 від кримінальної відповідальності за відсутності в судовому засіданні підсудного, суд першої інстанції врахував наявність: висновку експерта №2/з щодо стану здоров`я ОСОБА_42 ; клопотання захисника про звільнення ОСОБА_42 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності; письмовою заявою ОСОБА_42 з його згодою про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності і проханням провести розгляд за його відсутності.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції оскільки застосування судом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на стадії судового розгляду є обов`язковим (імперативним) у разі наявності матеріально-правових (фактичний сплив встановленого нормою строку давності ч.1 ст.49 КПК України та відсутність обставин для його зупинення (ч.2 ст.49 КК України) чи переривання (ч.3 ст.49 КК України) з урахуванням обмежень і винятків (за ч.ч.4, 5 ст.49 КК України), а також процесуально-правової підстави, якою є згода обвинуваченого щодо звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Як зазначалося вище, для прийняття такого рішення були наявні матеріально-правові підстави, а процесуально-правові підстави були встановлені під час судового розгляду.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянтів на предмет того, що участь підсудного в судовому засіданні при вирішенні питання в порядку ст. 11-1 КПК України (1960 р.) в цьому випадку було обов`язковим, оскільки клопотання про закриття кримінальної справи (звільнення від кримінальної відповідальності) було подане захисником підсудного. ОСОБА_43 у свої заяві підтримав клопотання і зазначив, що йому зрозумілі наслідки такого рішення та прохав проводити судове засідання за його відсутності.

Колегія суддів також вважає необґрунтованими доводи апелянтів на предмет не вжиття судом заходів щодо розгляду справи протягом розумного строку.

З матеріалів справи випливає, що судом правові підстави для зупинення розгляду справи були наявні. Після зупинення провадження судом періодично направлялися запити до різноманітних медичних і експертних установ з метою з`ясування стану здоров`я ОСОБА_42 і можливості його участі в судовому розгляді (у тому числі і в режимі відеоконференції), однак з відповідей і висновків цих установ випливало те, що ОСОБА_43 не видужав і його участь в судових засідання є неможливою.
У суду також не було жодних підстав ставити під сумнів висновки медичних і експертних установ. Потерпілі і прокурор до моменту прийняття рішення про звільнення ОСОБА_42 від кримінальної відповідальності, як до ухвалення постанови про відновлення провадження так і після неї жодних питань з приводу дій суду щодо недотримання розумних строків, а також висновків медичних і експертних установ не ставили, будь-яких заяв, клопотань, скарг чи звернень в цьому контексті не подавали і не заявляли.

Колегія суддів не може погодитись із доводами прокурора на предмет не з`ясування судом наявності обставин, які могли бути підставою для переривання перебігу строку давності (вчинення нового злочину), оскільки на переконання колегії суддів саме прокурор мав би надати відповідні докази цього. Ані під час судового засідання в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду доказів того, що ОСОБА_43 вчинив злочин середньої тяжкості або більш тяжкий, надано не було.

Доводи прокурора і ряду потерпілих на предмет того, що в постанові суду не зазначено доказів у кримінальній справі, кваліфікацію злочину, не вирішено долю речових доказів і судових витрат, відсутності формулювання обвинувачення висунутого ОСОБА_67 , не можуть бути визнані такими що відповідають закону, оскільки особа, що звернулась з заявою про звільнення від кримінальної відповідальності - ОСОБА_68 був ознайомлений з правовими наслідками такої заяви та розуміючи вірогідність таких наслідків погодився на закриття справи з нереабілітуючих обставин. З огляду на подані захисником клопотання і заяву ОСОБА_69 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст.11-1 КПК України, мав перевірити тільки наявність підстав передбачених ст.49 КК України. Відсутність в постанові опису фактичних обставин, інкримінованого злочину не суперечить змісту ст.49 КК України, свідчить про визнання особою таких обставин без їх дослідження в судовому засіданні. Та не тягне за собою визнання постанови суду не законною, оскільки судом справа по суті не розглядалася, докази по ній не досліджувались і вирок не ухвалювався. Оскільки в постанові зазначена кваліфікації злочину у якому обвинувачувався ОСОБА_68 , в цій частині доводи апелянтів є необґрунтованими.

Дійсно в окремих частинах тексту постанови помилково робиться посилання на положення КК 1960 р. однак на переконання колегії суддів ці вказівки є механічними описками які не впливають на суть прийнятого рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.
Із суті апеляційних вимог частини потерпілих і їх пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції випливає, що рішення суду вони вважають незаконним в першу чергу через те, що ОСОБА_68 , діяння якого призвели до настання загибелі і травмування людей, великих матеріальних втрат, фактично не покарано, однак у вказаному випадку (сплив строку притягнення до кримінальної відповідальності), з огляду на імперативні положення матеріального закону, такого роду рішення судом не може бути скасоване через відсутність на це правових підстав.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ухвалене судом рішення про звільнення ОСОБА_69 від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, дає потерпілим можливість реалізувати права в частинні відшкодування шкоди завданими діянням підсудного в рамках цивільного судочинства.
Суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана постанова є законною, вмотивованою та обґрунтованою, і підстав для її скасування та призначення нового розгляду або постановлення вироку за доводами апеляційних скарг не вбачається.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в ред. 1960 р.), колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_7 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_70 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , прокуратури Дніпропетровської області, залишити без задоволення.

Постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2018 року, стосовно ОСОБА_41 , залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена протягом одного місяця з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4