Номер провадження 1-кп/754/279/18
Вирок
Іменем України

20 липня 2018 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві кримінальне провадження № 0014127 від 25.10.2017 р. відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноші, Черкаської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-11.09.2003 року Золотонішським міським судом Черкаської області за ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на піставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-28.01.2010 року Золотонішським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

про обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ксаверів, Малинського району, Житомирської області, громадянина України, українця, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-14.02.2006 року Малинським районним судом Житомирської області з ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

-10.08.2007 року Малинським районним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України до 3 років позбавлення волі;

-02.11.2011 року Бердичівським міським судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі,

про обвинувачення за ч. 2 ст. 289 КК України,

за участі сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_7 ,

сторони захисту - захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - цивільних відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого - цивільного позивача ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

24.10.2017 року приблизно о 03 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебуваючи в злочинній змові між собою, з метою повторного незаконного заволодіння транспортним засобом, знаходячись за адресю: м. Київ, вул. Братиславська, 9-А в м. Києві підійшли до припаркованого автомобіля марки «Kia Sorento», 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 385 982 грн. 20 коп., яий належить ОСОБА_10 .

Ралізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи біля вказаного автомобіля та впевнившись, що за їх злочинними діями ніхто не спостерігає, відповідно до розподілених ролей ОСОБА_5 за допомогою брелка сигналізації, який заздлегіть взяв з приміщення квартири потерпілого ОСОБА_10 , відкрив вказаний автомобіль та проник до салону автомобіля, а ОСОБА_6 став спостерігати за оточуючою обстановкою, з метою в разі виникнення небезпеки попередити про це ОСОБА_5 .

Після чого, ОСОБА_5 знаходячись в салоні автомобіля марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , ключем завів двигун.

В подальшому, ОСОБА_5 , перебуваючи в салоні вищевказаного автомобіля, увімкнув швидкість та почав рух у напрямку вулиці Братиславської в м. Києві, а ОСОБА_6 , в свою чергу сів до автомобіля «Ford Corier», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_5 та попрямував за останнім, тим самим повторно незаконно заволодівши транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Kia Sorento», 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 385 982 грн. 20 коп., яий належить ОСОБА_10 .

ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , кожен, визнається винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, в незаконному заволодінні транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 винним себе не визнав і показав, що у нього з ОСОБА_11 є спільний знайомий, який працював в ресторані «Рим». Він зі своїм знайомим зідзвонився і домовився про зустріч. Того ж дня, вони з ОСОБА_6 поїхали до ресторану «Рим», де стояли на вулиці біля мангалу, до них підійшов раніше не знайомий потерпілий та запропонував зіставити компанію, на що вони з ОСОБА_6 погодились та зайшли в приміщення ресторану, де сіли за столик. Від вживання спирних напоїв ОСОБА_5 відмовився, а ОСОБА_6 навпаки, погодився. Судячи зі стану потерпілого, він був в сильному алкогольному сп`янінні. Скільки вони в трьох просиділи в ресторані ОСОБА_5 сказати не може. В подальшому потерпілий почав розмовляти з кимось по мобільному телефону, також потерпілий повідомив, що був в м. Буча у своєї матері. Він та ОСОБА_6 попрощались з потерпілим у ресторані «Рим». Хто поїхав першим він не знає. Коли вони сідали в машину, потерпілого ОСОБА_5 вже не бачив. Вони з ОСОБА_6 поїхали до м. Києва. По дорозі вони заїхали на заправку. Він залишився в машині а ОСОБА_6 пішов в магазин за водою, потерпінувся ОСОБА_6 з потерпілим. Далі вони поїхали вже в трьох і ближче до масиву Троєщина знову заїхали на заправу щоб купити там горілку. Після цього, потерпілий запропонував їм поїхати до нього додому, на що він з ОСОБА_6 погодились. Також вони заїжджали на вул. Перова, потерпілий комусь телефонував, але до нього ніхто не війшов. Потім вони поїхали додому до потерпілого, автомобіль на якому приїхали поставили на парковці. В подальшому потерпілий разом з ОСОБА_6 розпивали спиртні напої на кухні, а йому почала телефонувати цивільна дружина і він йшов розмовляти з нею до кімнати. Від когось надійшла пропозиція розбавити компанію жінками, на що ОСОБА_5 сказав, що у нього одне пасажирське сидіння і він не зможе їхати. Тоді потерпілий дав останньому ключі і документи на свій автомобіль. Після чого ОСОБА_5 взяв ключі і вийшов з квартири, але нікуди не поїхав, залишився сидіти у під`їзді та розмовляв по мобільному телефону зі своєю дівчиною. Потерпілий разом з ОСОБА_6 весь цей час випивали на кухні. Також потерпілий брав у ОСОБА_5 мобільний телефон і телефонував якійсь своїй знайомій, пропонував йому роботу і пропонував брати свій автомобіль коли він їм з ОСОБА_6 знадобиться. Умислу на заволодіння транспортним засобом потерпілого він не мав, повернути не міг автомобіль оскільки погано знав м. Київ. Автомобіль не ховав, а залишив на вулиці тому що у ньому закінчилось пальне.

ОСОБА_6 винним себе не визнав і показав, що 21.10.2017 року він приїхав з м. Мелітополь і заселився у хостел, де проживав його знайомий ОСОБА_12 ( на прізвисько ОСОБА_13 ) з цивільною дружиною. 24.10.2017 року ОСОБА_13 підвіз його за місцем влаштування на роботу. У той момент йому зателефонував знайомий, який працює мангальщиком у ресторані «Рим». Того ж дня, він з ОСОБА_5 поїхали до ресторану «Рим» на каву. Вони стояли біля мангалу коли з приміщення ресторану вийшов потерпілий і запропонував зіставити йому компанію, на що він з ОСОБА_5 погодились, зайшли до приміщення ресторану і випили по 200 грам горілки. Потім потерпілому зателефонувала мати і останній з нею сварився. Потім офіціант викликав таксі потерпілому і останній поїхав, він з ОСОБА_5 також поїхали в бік м. Києва. Він запропонував ОСОБА_5 заїхати на заправку для того щоб купити води. Коли він повертався до машини побачив потерпілого та останній напросився їхати з ними. Він сів у будку автомобіля, а потерпілий з ОСОБА_13 у кабіну. По дорозі вони заїжджали до доньки потерпілого, але до нього ніхто не вийшов, також заїжджали на автомийку до знайомого потерпілого. Вони ще заїхали на одну заправку, де купили горілку та випили її одразу на парковці. В подальшому вони поїхали додому до потерпілого, де потерпілий дістав 10 літрів горілки, закуску і зробив чай. Довгий час вони сиділи і випивали, потім зайшла розмова про дівчат. ОСОБА_14 сказав, що не може привезти дівчат, оскільки у нього в машині одне пасажирське місце, на що потерпілий дав ОСОБА_13 ключі і документи від свого автомобіля. Вони з потерпілим залишились випивати, а ОСОБА_13 мав поїхали за якимись знайомими потерпілого. Вони з потерпілим були в сильному алкогольному сп`янінні, коли останній запропонував йому залишитись, на що він відмовився і пішов з квартири.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своєї вини, вина кожного з них в інкримінованому кожному злочині повністю доведена перевіреними в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 показав, що з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 познайомився випадково в м. Буча в ресторані «Рим», оскільки у ного був ювілей і він зайшов в ресторан випити та поїсти, у нього був гарний настрій. Поки чекав на замовлення, вийшов на вулицю, там стояли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , один з них нагадав йому командира по службі та розмова зав`язалась сама по собі. Він запросив їх до ресторану, де вони по трохи випили. Було вже пізно, до них підійшов офіціант та запропонував викликати таксі, оскільки ресторан вже закривається. Він з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 попрощались, сів в таксі та поїхав додому. По дорозі на вул. Полярній водій таксі сказав йому, що треба заправити автомобіль та вони заїхали на заправку, він вийшов до туалету, а коли повернувся то знову побачив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та вони домовились продовжити зустріч. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запропонували підвести його, на що останній погодився, розплатився з водієм таксі, відпутистив його та пересів до їхнього автомобіля. Оскільки він живе один, запросив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до себе додому, на що останні погодились. Коли вони підходили до будинку, біля під`їзду стояв його автомобіль, він показав його ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Потім вони зайшли до квартири, ОСОБА_5 не пив, він з ОСОБА_6 випивали разом. Потім надійшла така пропозиція, розбавити чоловічу компанію жінками. Їхній автомобіль був вантажній, тому туди не могло влізти багато людей, тому він дав ОСОБА_5 ключі і техпаспорт від свого автомобіля та він поїхав. ОСОБА_6 залишився, вони випивали і він показував ОСОБА_6 свої нагороди і пропонував роботу. У них склалися довірливі стосунки, він нічого поганого не думав, ОСОБА_13 навіть пішов сам у кімнату і весь час розмовляв по телефону, та він не слідкував за ним. ОСОБА_5 сказав, що посварився з дружиною. Хвилин через 20-30 ОСОБА_5 повернувся сам, роздягнувся, поклав ключі і технічний паспорт на дзеркало і знову пішов до кімнати. Вже було близько третьої години ночі, всі хотіли спати. Як виявилось пізніше, ОСОБА_5 нікуди не їздив, він навідь не виходив з під`їзду. У нього з квартири пропали речі та гроші. Коли вони з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пішли, він згоди керувати своїм автомобілем не давав, також він давав гроші на заправку. Наступного ранку він не знайшов ключі від квартири, ключі і технічний паспорт на автомобіль. До нього прийшов знайомий і він поросив його перевірити чи є на стоянці автомобіль, на що останній повідомив, що у дворі автомобіля ніде не було. В подальшому він зателефонував своєму хрещенику, який працює в поліції, останній приїхав та він написав заяву про викрадення автомобіля.

Крім того, винуватість ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину повністю доводиться належними, допустимими й беззаперечними письмовими доказами, повно, всебічно та об`єктивно проаналізованими, оціненими в їх сукупності та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а саме:

Протоколом прийняття письмової заяви потерпілого ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення;

Протоколом огляду місця події 01.11.2017 року асфальтованої ділянки по вул. Мілютенка, 28-Б в м. Києві на якій знаходиться транспортний засіб марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору;

Постановою про визнання речовим доказом автомобіля марки «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 15.11.2017 року за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

Відеозаписом до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.11.2017 року;

Відповідно даних висновку товарознавчої експертизи вбачається, що середня ринкова вартість автомобіля «Kia Sorento», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 24.10.2017 року становить 385 982, 20 грн.;
Постановою про визнання речових доказів, документів, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 ;

Постановою про визнання речових доказів, документів, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 .

Суд критично ставиться до показань обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що вони не скоювали даний злочин, а потерпілий добровільно передав їм ключі від автомобіля та технічний паспорт, оскільки вони в цій частині спростовуються наведеними вище доказами, сумніватися в об`єктивності яких у суду немає підстав. Дані показання суд розцінює, як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне. Підстав, з яких потерпілий міг би обмовити обвинувачених, в судовому засіданні не встановлено. Оскільки зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, суд і покладає їх в основу обвинувального вироку.

Таким чином, не визнання обвинуваченими вини, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за скоєний ними злочин.

Доводи сторони захисту про недопустимість доказів, а саме: протоколу огляду від 01.11.2017 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.11.2017 року, оскільки отримані через істотні порушення прав та свобод людини є безпідставні та спростовуються оціненими в судовому засіданні зібраними доказами в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, а тому, посилання сторони захисту на недопустимість вказаних доказів у даному кримінальному провадженні суд оцінює критично.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, з точки зору належності та допустимості, суд приходить до висновку про те, що винність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

В судовому засіданні не встановлено істотних порушень норм Кримінального процесуального законодавства під час досудового розслідування.

Дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , кожного, суд кваліфікує за ч.2 ст. 289 КК України, оскільки вони незаконно заволоділи транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб.

Обставин, що відповідно до ч.1 ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожного, судом не встановлено.

В якості обставини, що відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожного, суд визнає рецидив злочину.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особи винних, які раніше судимі, характеризуються посередньо, наведену обтяжуючу покарання обставину, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення останніх можливо в умовах ізоляції їх від суспільства, а тому призначає обвинуваченим покарання в межах санкції закону, за яким вони притягуються до відповідальності.

Крім того, з урахуванням суспільної небезпечності діяння, яка є критерієм класифікації злочинів у кримінальному законі та теорії кримінального права та відповідно до ст.. 12 КК України, яка передбачає класифікацію злочинів, кримінально карне діяння, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України, тобто те, яке вчинили ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відноситься до тяжкого злочину, враховуючи наведені обтяжуючі покарання обставини, також суд враховує стан здоров`я обвинувачених і вважає за необхідне обрати кожному покарання у виді позбавлення волі, яке відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. При цьому з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 законні підстави для призначення обвинуваченим покарання із застосуванням ст..69 КК України або звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.. 75 КК України, відсутні.

Враховуючи обставини вчиненого обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 злочину, суд не призначає їм додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, у виді конфіскації всього належного їм майна.

Потерпілий ОСОБА_10 заявив цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про солідарне відшкодування моральної шкоди в сумі 40 000 грн. та матеріальної шкоди в сумі 72 628, 56 грн., затрат понесених за відновлення пошкодженого автомобіля.

В частині позовних вимог про солідарне стягнення з цивільних відповідачів обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 , суд вбачає правові підстави для їх часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95" Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що цивільним позивачем ОСОБА_10 доведено заподіяння йому цивільними відповідачами обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 моральної шкоди. Що ж стосується розміру морального відшкодування, то з урахуванням ступеня вини цивільних відповідачів, обставин за яких вчинено злочин, тривалості моральних страждань цивільного позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку із вчиненням по відношенню до нього злочинних дій, суд вважає, що 10 000 грн., є достатнім розміром для відшкодування заподіяної моральної шкоди.

На підтвердження відповідності заподіяння автомобілю механічних пошкоджень, саме в період часу скоєного кримінального правопорушення та понесених стороною витрат на відновлення позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів. Відсутність відповідних доказів не дає можливості суду визначити відповідність понесених стороною матеріальних витрат.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_10 про стягнення матеріальних витрат немає.

Суд стягує з обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в доход держави процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в сумі 494 грн. 35 коп.

Речові докази: документи, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 ; документи, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , CD-R диски зберігати при матеріалах кримінального провадження, автомобіль марки «Kia Sorento», 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_10 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному, обчислювати з 02 листопада 2017 року.

Речові докази - документи, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 ; документи, які місять дані про абонента з мобільним терміналом з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_4 , CD-R диски зберігати при матеріалах кримінального провадження, автомобіль марки «Kia Sorento», 2009 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_10 залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_10 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в доход держави процесуальні витрати: в сумі 494 грн. 35 коп. - вартість проведення товарознавчої експертизи.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 10 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, тобто з кожного по 5 000 грн..

Запобіжний захід ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному до набрання вироком законної сили залишити без змін - у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий