АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Cправа: 766/8672/18 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/791/353/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ухвала про застосування
У Х В А Л А

іменем України

11 липня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000082 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Вірменія, громадянина Республіки Вірменія, без реєстрації та постійного місця проживання на території України, тимчасово проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України,-

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою слідчого судді щодо підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 05.08.2018 року включно.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 194 КК України, в умисному знищенні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, що мало місце 26.03.2018 року о 23:45 на території ресторанного комплексу «Мангал», розташованого за адресою: м. Херсон, Острівське шосе 32, власника майна ОСОБА_10 .. За вказівкою організатора ОСОБА_8 , наданою виконавцям, здійснено підпал будівлі лазні шляхом кидання в будівлю скляної пляшки із вогненебезпечною запальною сумішшю.

Він же, підозрюється в тому, що 04.04.2018 року підшукавши та залучивши виконавця для реалізації умисного пошкодження чужого майна шляхом вибуху, передбачаючи заподіяння майнової шкоди власнику ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з співучасниками, керованими усною вказівкою ОСОБА_8 , як організатора, виконавцем здійснено кидання бойової гранати РГД-5 на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим вибухом та пошкодженням житлового будинку, що мало місце 18.04.2018 року о 20.15 год..

Крім того, ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбаченого ч.1 ст.14, п.11ч.2 ст.115 КК України, що він 04.04.2018 року підшукав та залучив виконавця для реалізації злочинного умислу на протиправне заподіяння смерті іншій людині, усвідомлюючи настання наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_12 , замовив виконавцеві вчинення вказаного вбивства та пообіцяв виконавцю грошову винагороду в розмірі 1000 доларів США. ОСОБА_8 надав в усній формі вказівки про здійснення виконавцем вбивства ОСОБА_12 із використанням обрізу мисливської рушниці та про сплату винагороди після вчинення вказаного вбивства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , не погоджується з ухвалою слідчого судді, посилається на її незаконність та обґрунтованість. Зазначає, що на даному етапі відсутні достатні докази, які обґрунтовують підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів. В обґрунтування доводів указує, що інкримінування особі вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, можливо лише за умови, якщо протиправним діянням власнику майна заподіяна значна матеріальна шкода. Під час розгляду клопотання слідчого встановлено, що працівники поліції при проведенні негласних слідчих (розшукових) дій власноруч здійснили підпал лазні, тобто саме вони фактично і заподіяли власнику майна шкоду. В судовому засіданні прокурор не зміг надати інформацію про розмір заподіяної шкоди. Також це стосується імітування працівниками поліції вибуху гранати на території домоволодіння ОСОБА_13 , внаслідок чого взагалі не була заподіяна будь-яка матеріальна шкода власнику майна. Відсутність наслідків у вигляді заподіяння значної майнової шкоди виключає відповідальність за ст.194 КК України. Стверджує, що не надано жодних вагомих доказів причетності підозрюваного ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого п.11 ч.2 ст.115 КК України, що ґрунтується лише на показаннях декілька осіб, жодних інших вагомих доказів прокурором не надано. При цьому прокурор не довів відсутність добровільної відмови ОСОБА_8 від вчинення злочину та стадії приготування. Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, суд повинні виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про котру йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, при обранні запобіжного заходу слідчим суддею не враховані соціальні зв`язки підозрюваного ОСОБА_8 , що він одружений, має на утриманні вагітну дружину, постійно проживає в АДРЕСА_1 . Також слідчим та прокурором не дотримано вимог ст. 278 КПК України щодо порядку вручення особі письмового повідомлення про підозру. В матеріалах провадження відсутні відомості про вжиті слідчим та прокурором заходи щодо належного виклику ОСОБА_8 до органів досудового розслідування або відомості про ухилення його від явки за такими викликами. Слідчому та прокурору були відомі номера засобів зв`язку, якими користується ОСОБА_8 та місце його постійного проживання. Не дивлячись на це, слідчий склав письмове повідомлення про підозру, яке, начебто, звичайним поштовим зв`язком відправив за місцем проживання ОСОБА_8 .. Жодних відомостей про отримання ним повідомлення про підозру або відмову в його отриманні, чи неможливості вручення кореспонденції, прокурором не надано, що залишилося поза увагою слідчого судді. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, викладені в апеляційній скарзі захисника, просили їх задовольнити, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги захисника без задоволення, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, вказані в цій статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 05.06.2018 року слідчим складено повідомлення про підозру та належним чином повідомлено про підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України.
20.06.2018 року ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області надано дозвіл на затримання ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
26.06.2018 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України і в цей же день його вручено повідомленням про підозру.

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя врахував наступні обставини, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, пов`язаного з замахом на життя людини, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, і підозра у вчиненні зазначених злочинів підтверджується наявними вагомими доказами, що містяться в матеріалах провадження, зокрема,

- у протоколах допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_14 ,
- у протоколах огляду місця події від 27.03.2018 року та 18.04.2018 року, у протоколі огляду від 30.03.2018 року та 02.04.2018 року;
- у протоколах про результати проведення негласної слідчої дії - контроль за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину в період з 22.03.2018 року по 20.04.2018 року підпалу лазні ресторанного комплексу «Мангал», та в період з 17.04.2018 року по 16.05.2018 року у формі імітування вибуху на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 ;

- у протоколі про результати проведення негласної слідчої дії аудіо, відео контроль ОСОБА_8 від 04.04.2018 року, з яких випливає, що за вказівкою організатора ОСОБА_8 , наданою виконавцям, здійснено підпал будівлі лазні ресторанного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , власника ОСОБА_12 , а також здійснено вибух на територію подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , власника ОСОБА_13 , а також надав в усній формі вказівки про здійснення виконавцем вбивства ОСОБА_12 із використанням обрізу мисливської рушниці та про сплату винагороди після вчинення вказаного вбивства, які свідчать про наявність вищевказаної інформації на час розгляду клопотання, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів.

Також слідчий суддя врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є громадянином іноземної держави, обмежений у строках законного перебування на території України, не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштований, тому існують ризики та достатні підстави вважати, що у разі незастосування до нього запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, він може вчинити активні дії щодо переховування від органів досудового розслідування та суду, перебуваючи на свободі, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, що мають значення для встановлення істини в справі, зокрема такі, що пов`язані з мотивами вчинення злочину відносно потерпілих та вказують на існування між ними конфлікту, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою зміни ними показаній для уникнення відповідальності та незаконного впливу на осіб проінформованих про його злочинну діяльність, зокрема, свідка ОСОБА_14 , вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.
Слідчий суддя врахував і те, що хоча підозрюваний ОСОБА_8 має постійне місце проживання в м. Києві, має цивільну дружину, офіційно не працевлаштований, однак вищевказані ризики дають підстав вважати, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків і останній може продовжити неналежну поведінку.

Враховуючи ці обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вище зазначеним ризикам, оскільки в обґрунтування підозри покладено отримані фактичні дані щодо підготовки ОСОБА_8 до вказаних злочинів, стійкість його злочинних намірів, конспірація заходів для організації злочинів.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, а тому твердження апелянта про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування перевірив вагомість наявних доказів, які дають достатні підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України, а тому доводи захисника про необґрунтованість підозри є безпідставними.
Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
У матеріалах кримінального провадження, наданих стороною обвинувачення, міститься достатньо фактів і інформації, які переконливо свідчать про вірогідну причетністьОСОБА_8 до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень, та для висновку про обґрунтованість повідомленоїйому підозри.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом на стадії судового розгляду при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, де перевіряється достатність доказів, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому доводи захисника про недоведеність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, не ґрунтуються на законі.
Слідчий суддя також враховав обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких підозрюється, що він є громадянином іноземної держави - Республіки Вірменія, обмежений у строках законного перебування на території України, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, його репутацію, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі незастосування до нього запобіжного заходу, який зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку, наявні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно вливати на потерпілих та свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Крім того, слідчий суддя дотримався і вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людина та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної особи, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»). При цьому, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, котрі виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи те, що ОСОБА_8 є громадянином іноземної держави - Республіки Вірменія, обмежений у строках законного перебування на території України, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, його репутацію, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в разі застосування запобіжного заходу, пов`язаного з вільним пересуванням, він матиме змогу перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності і тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про наявність реального ризику його втечі, а тому обраний запобіжний захід є співмірним обставинам притягнення особи до кримінальної відповідальності і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки відсутні підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_8 припинить вчинення дій, які дають підстави підозрювати його у вчиненні злочинів.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на думку колегія суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Посилання захисника на наявність у підозрюваного ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, що він одружений, має на утриманні вагітну дружину, постійно проживає в м. Києві, які на його думку, дають підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не є таким, що усувають встановлені слідчим суддею ризики, і його висновок не спростовують, та не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на його поведінку, враховуючи вагомість наявних доказів про імовірність вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину та особливо тяжкого злочину, пов`язаного з замахом на життя людини, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, репутацію підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, є громадянином іноземної держави - Республіки Вірменія, не має офіційної реєстрації, не має міцних соціальних зв`язків на території Херсонської області та України, тимчасово мешкає в м. Києві, не має офіційного працевлаштування, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків в місці його тимчасового проживання. Крім того, органами досудового розслідування в процесі здійснення негласних слідчих дій отримано інформацію про наміри підозрюваного ОСОБА_8 виїхати за межі країни.

Що ж до доводів захисника про вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру у непередбачений законом спосіб, то вони не ґрунтуються на законі та не свідчать про наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру від 05.06.2018 року разом із пам`яткою про процесуальні права та обов`язки, перекладені на російську мову, відповідно до вимог ст.ст. 42, 276-279 КПК України було надіслано на поштову адресу місця проживання підозрюваного ОСОБА_8 , що жодним чином не свідчить про неналежність повідомлення про підозру. Крім того, 26.06.2018 року після затримання підозрюваного ОСОБА_8 , його ознайомлено з повідомленням про підозру. (а.п. 41-45)

Отже, колегія суддів, перевіривши матеріали провадження в межах своєї компетенції, дійшла висновку,що слідчим суддею прийнято рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , яке відповідає вимогам КПК України і підтверджується наявними у кримінальному провадженні матеріалами, які свідчать про наявність зазначених вище ризиків, і доводи апеляційної скарги захисника висновки слідчого судді не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на це, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2