Справа № 473/3018/18
Номер провадження 1-кс/473/807/2018

УХВАЛА
іменем України

"17" серпня 2018 р. м. Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчого СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0001086,

В С Т А Н О В И В :

16 серпня 2018 року до Вознесенського міськрайонного суду надійшло клопотання слідчого СВ Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, а саме канцелярського блокноту, належного ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001086 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 191 КК України, а саме за фактами заволодіння головним бухгалтером Вознесенського районного споживчого товариства ОСОБА_4 коштами товариства шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.
Проведеним досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні встановлено, що в період з квітня 2016 року по червень 2018 року головний бухгалтер Вознесенського районного споживчого товариства ОСОБА_4 , перебуваючи на своєму робочому місці за адресою: м. Вознесенськ, вул. Одеська,35, шляхом складання розбіжних відомостей нарахування заробітних плат, з відображенням сум, які фактично призначені до виплати та відомостях нарахування коштів на карткові рахунки співробітників із завищенням суми заробітної плати, присвоїв грошові кошти в загальній сумі 132 361,78 грн.
15 серпня 2018 року під час проведення санкціонованого судом обшуку домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено блокнот, який містить особисті записи ОСОБА_4 , який того ж дня було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, як предмет, що містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме предмет з вільними зразками почерку ОСОБА_4 , які необхідні для забезпечення проведення почеркознавчої експертизи.
В клопотанні слідчий, вказуючи на необхідність забезпечення збереження блокнота, як речового доказу та своєчасності виконання необхідних слідчих дій з даним речовим доказом, просив накласти на нього арешт.

В судовому засіданні слідчий Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 клопотання про арешт майна підтримав.
Власник майна - ОСОБА_4 в судовому засіданні після зміни думки проти задоволення клопотання слідчого не заперечував.
Заслухавши думку слідчого Вознесенського ВП ГУНП ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , дослідивши матеріали, додані до клопотання, суд прийшов до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовим доказом.

Так, ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен зокрема враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим суддею встановлено, що вилучений блокнот, незважаючи на визнання його слідчим речовим доказом, не містить ознак речового доказу, передбачених ст. 98 КПК України, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди та не містить інші відомості, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме відомостей, що стосуються безпосередніх обставин можливого кримінального правопорушення.
Можливість використання блокнота, як документа, що містить вільні зразки почерку ОСОБА_4 , виключно для забезпечення подальшого проведення почеркознавчої експертизи не є підставою для визнання його речовим доказом.
Крім того, як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання, канцелярський блокнот вилучено під час виконання ухвали слідчого судді від 14 серпня 2018 року про обшук, дозволений до проведення з іншою метою, а саме з метою відшукання та вилучення відомостей нарахування коштів (заробітної плати та авансу) на карткові рахунки співробітників Вознесенського районного споживчого товариства за серпень 2017 року червень 2018 року.
В той же час згідно правил ч.ч. 5, 7 ст. 236 КПК України обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку, вилучення речей та документів, що мають безпосереднє значення для кримінального провадження, а також вилучених з обігу предметів і вказані вимоги під час обшуку дотримані не були.
За встановлених обставин слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 172-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0001086 - відмовити.

В застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту канцелярського блокнота, належного ОСОБА_4 , вилученого в останнього під час проведення обшуку від 15 серпня 2018 року за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити

Копію ухвали надіслати слідчому СВ Вознесенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_3 для виконання, прокурору Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області та іншим заінтересованим особам для відома не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1