Постанова
Іменем України
11 липня 2018 року

м. Київ
справа № 703/3202/14-к
провадження № 51-2873км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000684 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року ОСОБА_6 було засуджено до покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України йому визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області вирок місцевого суду від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 лютого 2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2015 року скасовано в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України, та ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 близько 21 год. 30 квітня 2014 року, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , умисно, бажаючи настання смерті, наніс один удар ножем в область грудей останнього, чим заподіяв тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого поранення передньої стінки грудної клітини із ушкодженням серця та кровотечею, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 142 від 17 червня 2014 року відноситься до категорії тяжких, від якого він помер на місці пригоди через 10-15 хвилин після його нанесення.
Також судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим та засуджений за те, що він одразу після зазначених подій таємно викрав з квартири ОСОБА_8 4 800 доларів США, заподіявши йому шкоди на загальну суму 54 727,59 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про можливість призначення ОСОБА_6 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, необґрунтовано визнав пом`якшуючою покарання обставину активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утриманні малолітньої дитини, не врахував поведінки винуватого після вчинення злочину, та того, що засуджений не працює.
В запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просив судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу, просила її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Посилання прокурора на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є необґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким, особу винуватого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, у скоєному не розкаявся, позицію потерпілих, які просили призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання, обставини, що пом`якшують покарання, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 наближеного до мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

Також апеляційним судом правильно призначено остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Твердження прокурора про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував свого рішення, є безпідставними.
Розглянувши за апеляцією прокурора матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , та детально їх вивчивши, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначив покарання за цей злочин і остаточне покарання за сукупністю злочинів, ухваливши вирок.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_6 , то скарга задоволенню не підлягає.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказував прокурор у касаційній скарзі, не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3