Справа № 165/2070/17 Провадження №11-кп/802/58/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.186 КК України Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2018 року,

встановив:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нововолинськ Волинської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 01.07.2013 року за ч.1 ст.307 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 5(п`ять) років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки; вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 09.07.2014 року за ч.1 ст.185 КК України, на підставі ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 3 (три) місяці, звільнений умовно достроково 17.06.2016 року, судимість не знята і непогашена у встановленому законом порядку,

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, працевлаштовуватися або за направленням уповноваженого органу з питань апробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштовуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн. 22 коп. на залучення експерта.

Речові докази: годинник марки «Diesel DZ 7307», переданий згідно письмової розписки на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , залишено у його володінні.
Арешт на годинник марки «Diesel DZ 7307», накладений ухвалою слідчого судді від 17.08.2017 року, - скасовано.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 12 серпня 2017 року приблизно о 00:20 год., перебуваючи на території ЗОШ № 2, що за адресою: вул.Маяковського, 5, м.Нововолинськ, Волинська область, керуючись корисливим мотивом, з метою відкритого викрадення чужого майна, скориставшись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відкрито повторно заволодів бувшими у вжитку телефоном марки «Nomi i280» вартістю 498,00 грн., в якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 25,00 грн., флеш-карта на 8 Гб вартістю 86,67 грн., годинником марки «Diesel DZ 7307» вартістю 5034,37 грн., рюкзаком вартістю 250,00 грн. та складним ножем вартістю 50,00 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 5857,37 грн.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та кваліфікацію дій останнього, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців. Вказує, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України не в повній мірі врахував, що обвинувачений раніше засуджувався за умисний корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин. Не враховано судом першої інстанції і того, що до ОСОБА_7 інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням вже застосовувався, однак не досяг своєї мети, оскільки обвинувачений маючи судимість вчинив новий злочин. Вважає, що призначене обвинуваченому покарання є несправедливим та не забезпечить виправлення і його перевиховування, а тому вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію підтримав і просив її задовольнити, скасувавши вирок та ухваливши новий, обвинуваченого та його захисника, які заперечили апеляцію прокурора і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши її доводи та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України та доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення в апеляційній скарзі ніким з учасників провадження не оспорюються, а тому апеляційний суд вирок суду у цій частині не перевіряє.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції при його призначенні не в повній мірі дотримано вимог ст.ст.50, 65 КК України.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Проте суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання в порушення ст.65 КК України, повною мірою не врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних, що характеризують його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, не одружений, не працює, однак має намір працевлаштуватись, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також думку потерпілого щодо суворості покарання. Однак зазначені обставини судом першої інстанції належним чином не перевірені.

Так, суд першої інстанції взагалі не навів у вироку переконливих доводів про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого умовного засудження, а також не в повній мірі врахував, що обвинувачений не працює, а також те, що він маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий злочин.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України не відповідає тяжкості вчиненого і особі винного.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 не відповідає вимогам закону, що є підставою відповідно до вимог ст.ст. 409 ч.2, 414 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Визначаючи ОСОБА_7 строк покарання у виді позбавлення волі колегія суддів у відповідності з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, вину визнав, добровільно відшкодував заподіяну шкоду. Разом з тим, колегія суддів враховує, що обвинувачений є особою молодого віку, та думку потерпілого, який в поданому клопотанні зазначив, що обвинувачений шкоду відшкодував повністю та просив призначити останньому покарання із застосуванням іспитового строку.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

До обставин, які пом`якшують покарання колегія суддів відносить: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, яке є мінімальним 4 (чотири) роки. Таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 14 березня 2018 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України скасувати та постановити новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді