АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/796/18 Справа № 173/1254/18 Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - ОСОБА_1

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової падати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , клопотання третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження, на ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні за №0000539 від 02 червня 2018 року,

за участю:
прокурора ОСОБА_7
представника третьої особи адвоката ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ :

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині зберігання майна та постановити нову, якою передати деревину акації, вилучену 02.06.2018 року, на зберігання до камери схову Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, а в решті ухвалу залишити без змін.
В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_6 порушує питання про поновлення строку апеляційного оскарження та просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити в арешті майна та повернути їй вилучену деревину акації.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено частково клопотання слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором, та накладено арешт шляхом заборони користування та відчуження деревини акації, загальним об`ємом 30 м.куб., вилучену 02.06.2018 року в ході огляду вантажного автомобілю DAF XF 95.430 д.н.з НОМЕР_1 з причепом FOGEL AN24 д.н.з НОМЕР_2 , передавши її на відповідальне зберігання громадянину ОСОБА_10 .
Згідно ухвали слідчий суддя врахував пояснення ОСОБА_10 , що вказану деревину акації він випилював ручною пилкою на земельній ділянці його матері ОСОБА_6 , та на даний час йому чи іншій особі не пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК, а досудове розслідування здійснюється за фактом самовільної порубки деревини акації, тому для з`ясування обставин на якій ділянці вона була спиляна, слід накласти арешт на деревину акації у виді заборони розпорядження та користування нею, залишивши її у володінні ОСОБА_10 .
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що слідчий суддя в своїй ухвалі посилається виключно на пояснення ОСОБА_10 , проте не взяв до уваги протокол огляду від 11 червня 2018 року, в результаті якого на території захисної лісосмуги, розташованої за межами даної земельної ділянки, виявлено 163 свіжоспиляних пеньків акації різного діаметру, та згідно довідки ДП «Верхньодніпровський лісгосп» завдана шкода становить 865 133,74 грн. Крім того, згідно пояснень свідка землевпорядника Ганнівської сільської ради ОСОБА_11 , що саме ОСОБА_10 здійснив самовільну порубку деревини акації, при цьому за дозволом він та ОСОБА_6 не зверталися. Вважає, що залишення деревини акації у ОСОБА_10 може призвести до втрати речових доказів та вплинути на об`єктивне проведення досудового розслідування кримінального провадження.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку ОСОБА_6 зазначає, у зв`язку з виниклою ситуацією, через не повідомлення її про слухання справи, незаконний арешт її майна, знаходилася в шоковому стані, мала певні хвилювання, а також розлади здоров`я, отримати ухвалу суду та ознайомитися змогла лише 22 червня 2018 року, тому у відповідності до вимог п. 3 ст. 395 КПК оскільки ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для неї обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
В судове засідання ОСОБА_6 не з`явилася, про час та дату апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, в апеляційній скарзі зазначила про неможливість з`явитися в судове засідання через заплановане відрядження та її представником виступить адвокат ОСОБА_8 , доводи та заперечення якого підтримує в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, і з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, а клопотання третьої особи про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді залишити без задоволення, думку представника ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_8 , який просив поновити строк апеляційного оскарження даної ухвали та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_6 з підстав, зазначених в ній, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо апеляційна скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які об`єктивно не залежать від волевиявлення особи та пов`язані дійсно з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнювали можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, ОСОБА_6 посилається на перебування її в шоковому стані, наявності певних хвилювань та розладів здоров`я, у зв`язку з чим отримати копію ухвали суду та ознайомитися з нею змогла лише 22 червня 2018 року. Тому, на її думку, оскільки оскаржувану ухвалу постановлено без її виклику, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Також зазначає в апеляційній скарзі факт отримання її адвокатом копію оскаржуваної ухвали 15 червня 2018 року, однак з вищевказаних причин з нею ознайомлена 22 червня 2018 року.
Так, з матеріалів справи вбачається, копію оскаржуваної ухвали адвокат ОСОБА_8 дійсно отримав 15 червня 2018 року, що підтвердив і представник ОСОБА_6 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та пояснив, що апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_6 не подавав, оскільки не мав можливості поспілкуватися з нею з метою встановлення її позиції відносно прийнятого рішення суду.
Однак, з такими доводами апеляційний суд не може погодитися та вважає, що представником не надано належних доказів щодо наявності обґрунтованих перешкод для своєчасного звернення з апеляційною скаргою до суду у встановлений законом строк. Крім того, до апеляційної скарги та під час апеляційного перегляду не надано інших переконливих доводів щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження, зокрема, будь-яких довідок чи інших медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , на який вона з представником посилаються та який унеможливлював протягом встановленого строку звернутися до суду.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, тому слід відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення даного строку та у відповідності до вимог п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційну скаргу повернути, особі яка її подала.
Що стосується апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає її доводи обґрунтованими, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Зі змісту статті 98 КПК слідує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
З наданих матеріалів вбачається, що 02 червня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК, а саме за фактом самовільної порубки деревини акації, в захисній лісосмузі, розташованій поблизу паю №1228 на полі № 46 біля с. Заполички Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.
Постановою слідчого від 02 червня 2018 року деревину акації, загальним об`ємом 30 м.куб., вилучену 02.06.2018 року в ході огляду вантажного автомобілю DAF XF 95.430 д.н.з НОМЕР_1 з причепом FOGEL AN24 д.н.з НОМЕР_2 , визнано речовим доказом.
Із матеріалів провадження вбачається, що вказане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК дає підстави для його арешту як речового доказу.
При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов помилкового висновку, оскільки в даному кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлено підозру, а досудове розслідування здійснюється за фактом самовільної порубки деревини акації, тому для встановлення обставин, де дана деревина була спиляна, суд вважав за можливе накласти на неї арешт у виді заборони розпорядження та користування нею, залишивши її у володінні ОСОБА_10 .
Частиною другою статті 100 КПК визначено, що зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104, речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора, що залишення арештованої деревини акації на зберіганні у ОСОБА_10 може призвести до втрати речових доказів по справі та вплинути на об`єктивне проведення досудового розслідування кримінального провадження.
Крім того, з огляду на вищевказані положення законодавства рішення слідчого судді в частині передачі на відповідальне зберігання громадянину ОСОБА_10 апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки власником земельних ділянок, на яких, як стверджує представник, спиляна дана деревина акації, є ОСОБА_6 .
Таким чином, апеляційний суд при вирішенні питання про арешт майна відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК враховує, що дане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК, що згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для його арешту; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, відсутність тяжких наслідків такого арешту майна для осіб, а також зважаючи, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та запобігання ризику відчуження даного речового доказу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на зазначене прокурором майно, передавши його на зберігання до Верхньодніпровського ВП, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року про арешт майна залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 та з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Апеляційну скаргу прокурора Верхньодніпровського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2018 року про арешт майна скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000539 від 02 червня 2018 року за ч. 1 ст. 246 КК задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження майном, а саме: деревини акації, загальним об`ємом 30 м.куб., вилучену 02.06.2018 року в ході огляду вантажного автомобілю DAF XF 95.430 д.н.з НОМЕР_1 з причепом FOGEL AN24 д.н.з НОМЕР_2 , передавши її на зберігання до Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала про накладення арешту на майно набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Ухвала в частині відмови в поновленні строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту постановлення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3