233 № 233/3539/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2018 року Слідчий суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянув клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України,

перевіривши надані матеріали клопотання у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, та, дослідивши докази по доданих матеріалах, заслухавши прокурора,-
в с т а н о в и в :
27 липня 2018 року прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, вказуючи, що 22.09.2017 до СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області надійшла заява Марківського сільського голови ОСОБА_5 про використання земельної ділянки на території Марківської сільської ради за межами населеного пункту поблизу села Маркове Костянтинівського району Донецької області на рекультивованих землях (категорії «пасовища»), загальною площею близько 87 га, та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, що полягає у незаконній обробці та вирощуванні сількогосподарських культур, невстановленими особами за відсутності правовстановлюючих документів на землю.

За даним фактом СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області 22.09.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 197-1 КК України.

Під час допиту голови сільської ради ОСОБА_5 встановлено, що будь-які документи та інформація про законного користувача вказаної земельної ділянки в сільській раді відсутня.

06.10.2017 року з ГУ Держгеокадастру у Донецькій області отримано відповідь, в якій значиться про те, що при здійсненні моніторингу правопорушень земельного законодавства України на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області встановлено порушення земельного законодавства України на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, пасовище державної форми власності із земель запасу Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області площею приблизно 72,43 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, а саме самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 22.09.2017 №260-ДК/329/АО/10/01/17 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 22.09.2017 №260- ДК/354/АП/09/01/-17, в ході проведення перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, земельна ділянка фактично самовільно використовується і оброблюється, була зорана, насаджена насінням соняшнику, врожай якого зібрано в 2017 році та надалі використовується й засіяна насінням сільскогосподарської культури, а саме озимої пшениці.

В ході досудового розслідування встановлено, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, та межує із земельною ділянкою :10:000:0110 приватної власності, яка фактично самовільно використовується і оброблюється невстановленими особами за відсутності дозвільних документів, присвоєно кадастровий номер :10:000:0151.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки ГУ Держгеокадастру в Донецькій області від 18.07.2018 №264-ДК/271/АО/10/01-18 та акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 18.07.2018 №264- ДК/322/АП/09/01-18, в ході проведення перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства на земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, з кадастровим номером :10:000:0151 площею 85,8 га розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області використовується, розорана для вирощування сільськогосподарської культури (здійснюється для вирощування злакових культур) невстановленими особами без правовстановлюючих документів, а саме встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 20.07.2018 шкода, заподіяна територіальній громаді Марківської сільської ради внаслідок самовільного зайняття вищевказаної земельної ділянки складає 141423 грн. (сто сорок одна тисяча чотириста двадцять три грн.), що підтверджується розрахунком розміру шкоди, з посиланням на методики визначення шкоди.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Цим визначається суспільна небезпечність посягань на землю.

Відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України повноваження, щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності належить центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам, земельна ділянка, що перевіряється Головним управлінням Держгеокадастру у власність чи користування не надавалась.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» будь-які дії, що свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону України є правомірними, слід визнати як самовільне зайняття земельної ділянки.

Таким чином, самовільне зайняття вказаної земельної ділянки невстановленими особами без правовстановлюючих документів суперечить вимогам ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Вказані обставини свідчать про наявність в діях невстановлених осіб ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Так, 26.06.2018 проведено огляд місця події, за участю спеціаліста-агронома начальника управління агропромислового розвитку Костянтинівської РДА ОСОБА_6 , земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, земель запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151, та самовільно використовується невстановленими особами, всупереч існуючого порядку користування земельними ділянками. На момент огляду на всій площі земельної ділянки, зі слів спеціаліста ОСОБА_6 , вирощують озиму пшеницю, яка приблизно через 2-3 тижні буде готова до збору.

Також 26.06.2018 даного спеціаліста ОСОБА_6 було допитано в якості свідка. Під час допиту останній повідомив, що 26.06.2018 він, як спеціаліст агроном, приймав участь в огляді земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, земель запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151. Під час огляду земельної ділянки агрономом було візуально зазначено, що на даній земельній ділянці проростає озима пшениця, яка орієнтовно через 2-3 тижні буде готова до збирання. Також ОСОБА_6 зазначив, якщо дану озиму пшеницю не зібрати в найближчий час, то її насіння обсиплеться і врожай буде втрачено.

09.07.2018 слідчим СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, винесено постанову про визнання в якості речового доказу озиму пшеницю, яка проростає на земельній ділянці земельній ділянці сільськогосподарського призначення державної форми власності, землі запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, з кадастровим номер :10:000:0151.

19.07.2018 повторно проведено огляд місця події, за участю спеціаліста-агронома ОСОБА_6 , земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, земель запасу, виду угідь - пасовища, що розташована за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, кадастровий номер :10:000:0151, та самовільно використовується невстановленими особами, всупереч існуючого порядку користування земельними ділянками, в ході якого встановлено, що станом на момент огляду, озима пшениця, що висаджена на вказаній ділянці, за візуальними ознаками дозріла й готова до збору. Також вказане підтверджує, допитаний в якості свідка спеціаліст-агроном ОСОБА_6 .

Постановою від 22.07.2018 визнано потерпілим у кримінальному провадження Марківську сільську раду.

Відповідно до ст.ст. 170-172 КПК України підставою та метою арешту є те, що вказаний врожай озимої пшениці має суттєве значення речового доказу по кримінальному провадженню, оскільки підтверджує здійснення незаконної сільськогосподарської діяльності невстановленими особами на самовільно зайнятій земельній ділянці державної форми власності, тобто є доказом кримінального правопорушення (відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів).

Крім цього, метою накладення арешту на врожай озимої пшениці, є необхідність забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки в органу досудового розслідування існують обгрунтовані підозри щодо можливого самовільного збору невстановленими особами вказаного врожаю озимої пшениці з метою його подальшого незаконного відчуження, що унеможливить компенсацію завданих державі збитків внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

Таким чином, посіви озимої пшениці на вищевказаній самовільно зайнятій земельній ділянці є доказом кримінального правопорушення, та необхідність його арешту обумовлено необхідністю запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, крім того відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Таким чином, врожай сільськогосподарської культури озимої пшениці, вирощений на самовільно зайнятій земельній ділянці є фактично речовим доказом використання земельної ділянки для сільськогосподарських потреб, за відсутності документів, що підтверджують право користування.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час провадження, в тому числі предмети об`єкти, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Врожай озимої пшениці відповідає критеріям ст. 98 КПК України та є речовим доказом кримінального правопорушення з огляду на те, що наявність врожаю посівів озимої пшениці на самовільно зайнятій земельній ділянці, у комплексі з іншими доказами по кримінальному провадженню, свідчить про наявність події кримінального правопорушення - самовільного зайняття земельної ділянки, та незаконного ведення сільськогосподарської діяльності на ній, та існує безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між захопленням, зайняттям земельної ділянки, її самовільним сільськогосподарським використанням, оранням, засіянням сільськогосподарськими культурами, іншою діяльністю та отриманням врожаю озимої пшениці на ній, як кінцевого результату незаконної сільськогосподарської діяльності з подальшим його відчуженням та реалізації й отримання злочинного грошового прибутку без сплати відповідних податків та орендної плати за землю до державного бюджету України.

При зайнятті земельної ділянкн за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, у особи, яка засіяла таку земельну ділянку, не виникає право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію на вказаній земельній ділянці.

Враховуючи викладене, виникла необхідність забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні посівів озимої пшениці що росте на самовільно зайнятій земельній ділянці до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та подальшого звернення врожаю в дохід держави, в тому числі, з метою відшкодування шкоди, завданої злочином.

З метою забезпечення збереження речових доказів та недопущення пошкодження, псування, знищення посівів озимої пшениці, їх збирання та подальшого відчуження невстановленими особами, що вчинили вищевказаний злочин, прокурор вважав, що існує необхідність в арешті посівів озимої пшениці, які ростуть на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :10:000:0151, розташованої за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав зазначених у ньому.

Розглянувши клопотання і долучені до нього документи, вислухавши пояснення прокурора, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із поданого клопотання та доданих до нього матеріалів кримінального провадження вбачається, що невстановлена особа без правовстановлюючих документів використовує земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :10:000:0151, розташовану за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га. Вказана інформація внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Дане кримінальне провадження відкрито на підставі заяви Марківського сільського голови про кримінальне правопорушення.

Судом досліджено додані до клопотання документи, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0001196 від 22 вересня 2017 року; копію доручення про проведення досудового розслідування від 22 вересня 2017 року; копію повідомлення про початок досудового розслідування від 22 вересня 2017 року; копію постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні від 22 вересня 2017 року; копію заяви голови Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області; копію протоколу огляду земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію плану-схеми розташування земельної ділянки; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 22 вересня 2017 року; копію листа Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області; копію акту обстеження земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 22 вересня 2017 року; копію доручення про проведення досудового розслідування; копію довідки Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області; копію постанови про призначення групи слідчих у кримінальному провадженні; копію постанови про зміну групи слідчих у кримінальному провадженні; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_5 ; копію скриншоту публічної кадастрової карти України; копію протоколу огляду земельної ділянки від 26 червня 2018 року; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_6 ; копії документів ОСОБА_6 ; копію інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку; копію постанови про визнання предметів речовими доказами від 09 липня 2018 року; копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань; копію постанови про зміну групи прокурорів; копію протоколу огляду земельної ділянки, на якій росте озима пшениця від 19 липня 2018 року та фототаблицю до нього; копію протоколу допиту свідка ОСОБА_6 від 19 липня 2018 року; копію листа з Управління з контролю за використанням та охороною земель від 20.07.2018 року; копію акту обстеження земельної ділянки від 18 липня 2018 року; копію акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 18 липня 2018 року; копію розрахунку шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки; копію заяви про залучення до провадження як потерпілого від 20.07.2018 року; копію рішення Марківської сільської ради про інформацію сільської виборчої комісії по виборам сільського голови та депутатів сільської ради; копію постанови про визнання потерпілим.

У той же час, із вказаних матеріалів вбачається, що прокурор, звертаючись із клопотанням про арешт майна, посилається на те, що відповідно до листа Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 20.07.2018 року №10-5-0.48-605/90-18 шкода, заподіяна територіальній громаді Марківської сільської ради внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки площею 85,8 га складає 141423 грн. (сто сорок одна тисяча чотириста двадцять три грн.), однак відповідно до Розрахунку шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки земель сільськогосподарського призначення державної власності з кадастровим номером :10:000:0151, який обчислюється за формулою Методики, площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 88,5000 га, що не відповідає фактичним обставинам справи. Крім того, у вказаному Розрахунку використовується кокефіцієнт Нп - середньорічний дохід, який складає 850,00 грн. Тобто вказаний Розрахунок не відповідає встановленому фактичному часу самовільного захоплення земельної ділянки. А тому слідчий суддя не в змозі співставити співмірність вартості арештованого майна і розміру шкоди, що є обов`язковим. До того ж, у справі відомості про подання потерпілим цивільного позову відсутні.

Санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України не передбачає можливості конфіскації майна - врожаю, яке є предметом цього клопотання.

Крім того, клопотання є неконкретним, не узгоджується з вимогами ст. 171 КПК України, щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна, про арешт якого йдеться у клопотанні, що позбавляє можливості визначити порядок виконання ухвали, проведення конкретних дій, направлених на збереження цілісності і вартості даного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом з тим, зміст відповідного клопотання не містить будь-якого об`єктивного обґрунтування наявності ризиків, встановлених ч.1 ст. 170 КПК України.

Крім того, орган досудового розслідування, в порушення ч. 5 ст. 132, ч. 2 ст. 171 КПК України, не додав до клопотання матеріали, які б підтверджували заявлені ризики стосовно сільськогосподарської культури (озима пшениця), якою засіяні та яка вирощується на зазначеній земельній ділянці.

Доводи прокурора, що сільськогосподарська культура (озима пшениця), якою засіяна земельна ділянка, є речовим доказом та необхідна для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, є необгрунтованими.

Між тим, за п.1 ч.2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.

Відповідність вказаної озимої пшениці, якою засіяна та вирощується на земельній ділянці критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч.1 ст. 197-1 КК України, є сумнівним та непереконливим, а запропонований органом досудового розслідування захід забезпечення кримінального провадження є неадекватним предмету злочину, що розглядається у рамках даного кримінального провадження.

Так, врожай озимої пшениці не відповідає критеріям наведеним у ст. 98 КПК України для речового доказу, так як не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 КК України, не зберіг на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ, та не є набутим кримінально протиправним шляхом, оскільки факт самовільно захоплення земельної ділянки не свідчить про незаконність набуття права на врожай.

Тому, посилання прокурора щодо необхідності накладення арешту на таке майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя оцінює критично та вважає недоведеною законну мету такого арешту.

Як зазначено у ч. 4 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Однак системний аналіз ст. 96-1 та ст. 197-1 КК України свідчить про відсутність можливості спеціальної конфіскації за таким злочином як самовільне зайняття земельної ділянки.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчий суддя, з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності, зобов`язаний розглянути заявлене клопотання лише у межах його доводів, якими у даному випадку є арешт посівів озимої пшениці.

Враховуючи зміст клопотання про арешт сільськогосподарської культури (озима пшениця) та заявлену підставу і мету для його арешту, слідчий суддя приходить до висновку про недоведеність необхідності накладення арешту.

Вимоги ч.1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених прокурором у клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.

Доводи прокурора про наявність ризиків знищення речових доказів, за відсутності їх об`єктивної обґрунтованості, слідчий суддя розцінює як припущення, що не можуть бути взяті до уваги.

Отже, з огляду на наведені обставини, клопотання прокурора не можна визнати обґрунтованим, тому в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.

Крім того ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду від 16 липня 2018 року у задоволенні клопотання про арешт речових доказів озимої пшениці, яка росте на самовільно зайнятій земельній ділянці сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :10:000:0151, розташованої за межами населених пунктів на території Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, площею 85,8 га, та надання дозволу на її реалізацію у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, було відмовлено.

На виконання телефонограми Апеляційного суду Донецької області 11/сс/775/274/2018 від 19.07.2018 року 19 липня 2018 року матеріал за клопотанням слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, було направлено до Апеляційного суду Донецької області для розгляду апеляційної скарги. Станом на 27 липня 2018 року відомості про рішення суду апеляційної інстанції у Костянтинівському міськрайонному суді відсутні. Але, як повідомив прокурор ОСОБА_3 безпосередньо під час розгляду цього клопотання аплеяційна скарга прокурора на вищевказану ухвалу слідчого судді Апеляційним судом Донецької області була залишена без задоволення, Апеляційний суд оголосив вступну та резолютивну частину свого рішення, що також є додатковою підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , 98, 67, 168, 170-173, 237, 309, 395 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001196 від 22 вересня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,- відмовити.

На ухвалу слідчого судді учасниками процесу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя