АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/2/18 Номер провадження 11-кп/786/782/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК - Н.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисниківОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченоїОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000271 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 5 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Святилівка Глобинського району Полтавської області, мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, розлучена, пенсіонерка, несудима,

визнана винуватою та засуджена за ч.2 ст.125 КК України на 1 місяць арешту.

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_10 5000 грн. моральної шкоди.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнана винуватою в тому, що вона 5 серпня 2016 року близько 11 год., перебуваючи на межі своєї та ОСОБА_10 земельних ділянок по вул. Сонячна в смт. Семенівка Полтавської області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_10 , вихопила із рук останньої сапку із дерев`яним руків`ям, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 втратила рівновагу та впала на землю, після чого умисно нанесла останній не менше одинадцяти ударів вказаною сапкою по голові та руках, заподіявши потерпілій легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить скасувати вирок суду у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченої ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та виправдати її.

При цьому зазначає, що обвинувачена нанесла потерпілій лише один удар дерев`яною частиною сапи по руках з метою самозахисту, після чого потерпіла перечепилася та впала.

Вважає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 , оскільки він був проведений без участі обвинуваченої.

Ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_11 , оскільки він був відсутній на місці події.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченої потерпіла просить залишити вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачена просила звільнити її від відбування покарання на підставі акту амністії, про що надала письмову заяву.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисників, які просили застосувати Закон України «Про амністію у 2016 році», думку прокурора, який вважав за можливе звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі акту амністії, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.
Як правильно встановив місцевий суд, конфлікт між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що вона нанесла потерпілій лише один удар дерев`яною частиною сапи по руках з метою самозахисту є непереконливими.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_10 , до неї підбігла обвинувачена, вирвала з рук сапу, після чого потерпіла одразу впала та відчула багато ударів у різні частини тіла.

Такі показання потерпілої підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №175 від 15 серпня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, ран на правому і лівому передпліччі, припухлості м`яких тканин на голові, синців на правій і лівій руках, лівій нозі, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.
Таким предметом міг бути, зокрема, дерев`яний держак від сапи.
При цьому експерт прийшов до висновку, що потерпілій було нанесено не менше 11 ударів (в область голови не менше 3-х; по лівій руці не менше 5-ти; по правій руці не менше 2-х, по лівій нозі не менше 1-го) і особа, яка їх наносила, вірогідніше знаходилася у вертикальному положенні тіла.
Також експерт вважає маловірогідним утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту. А рани по внутрішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя, переривчатий синець про тильній поверхні правої кисті, по внутрішньо-задній поверхні нижньої третини правого передпліччя, зовнішньо-задній поверхні лівого променево-зап`ясного суглобу з переходом на задню поверхню нижньої третини передпліччя, по зовнішній поверхні середньої третини лівого передпліччя, про тильній поверхні лівої кисті є характерними для утворення при самозахисті (а.с. 66, 67).
Крім того, показання потерпілої узгоджуються з показаннями в судовому засіданні її сина - ОСОБА_11 , який стверджував, що повертаючись додому почув крик матері та побачив, що обвинувачена била її.
Показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 підтверджуються даними протоколів слідчих експериментів від 18 листопада 2016 року та 7 грудня 2017 року, та, відповідно до висновків судових експертиз, відповідають об`єктивним даним судово-медичної експертизи потерпілої (а.с. 78-79, 87-88).
Таким чином, суд першої інстанції об`єктивно з`ясував обставини вчинення злочину, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого злочину, правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.125 КК України та належним чином мотивував своє рішення.

Призначене обвинуваченій судом покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50 КК України, є справедливим та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Доводи обвинуваченої та її захисників про застосування акту амністії є обґрунтованими.
Згідно з п.«ѓ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 є пенсіонеркою за віком (а.с.92), засуджена за умисний злочин невеликої тяжкості, який вчинила до набрання чинності акту амністії, надала письмову заяву про застосування амністії.
Враховуючи, що обставини, які перешкоджають застосуванню амністії відсутні, колегія суддів вважає за необхідне звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком суду, відповідно до п.«ѓ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», задовольнивши клопотання обвинуваченої.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.404, ст.405, ст.407 та ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 5 квітня 2018 року щодо ОСОБА_9 , - без змін.
Клопотання обвинуваченої ОСОБА_9 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.
На підставі п. «ѓ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання у виді 1 місяця арешту, призначеного вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 5 квітня 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4