Провадження № 274/4105/18
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/581/18

І м е н е м У к р а ї н и
30.10.2018 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/4105/18 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушки Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , ветерана війни - учасника бойових дій, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 407 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи військову службу на посаді командира відділення управління взводу управління сьомої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення статей 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, 21 листопада 2014 року о 8 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд до 15 лютого 2015 року.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ч. 3 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та показав, що після повернення з АТО в листопаді 2014 року він потрапив до військового шпиталю через якісь шуми в серці. 20 листопада у нього був день народження, випили з товаришами і почалося. Його щось повело, потягнуло додому. Тому він зібрав речі і самовільно залишив шпиталь та з товаришем пішли в село. Добирались пішки, попутками 60 км. Прибувши в село, він нікому не повідомив, що знаходиться вдома, до свого командування в частину не телефонував. В селі у нього були справи по господарству, інколи купував ліки, стаціонарно не лікувався, в шпиталі сказали, що його виписали, коли він самовільно залишив шпиталь. В лютому 2015 року його по телефону знайшов командир батареї, сказав, що потрібно з`явитись в частину, так як готуються документи на звільнення з лав ЗСУ. 15 лютого 2015 року він прибув та через півмісяця його було демобілізовано. У скоєному він кається, обіцяє більше злочинів не скоювати, просить застосувати до нього амністію.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винуватість повністю підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

*даними копій акту (матеріалів) службового розслідування щодо відсутності в лікувальному закладі та на військовій службі без поважних причин з 22.11.14 до 09.02.15 військовослужбовця військової служби за призовом по мобілізації, на особливий період командира відділення НОМЕР_2 гарматної самохідно-артилерійської батареї сержанта ОСОБА_3 , при проведенні якого 18.02.15 встановлено факт нез`явлення військовослужбовця, якого було направлено на лікування (т. 1, а.п. 20-43), зокрема:

*даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 60 від 20.03.14, згідно з яким сержанта ОСОБА_3 у зв`язку з частковою мобілізацією з 20.03.14 зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення (т. 1, а.п. 23);

*даними витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1 від 03.04.14, відповідно до якого сержанта ОСОБА_3 з 03.04.14 призначено командиром відділення управління взводу управління сьомої гарматної самохідно-артилерійської батареї третього гарматного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини (т. 1, а.п. 41)

*даними витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 161 від 04.11.14, згідно з яким військовослужбовця ОСОБА_3 направлено до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_2 для стаціонарного проходження військово-лікарської комісії (т. 1, а.п. 24);

*даними доповіді по факту відсутності на військовій службі без поважних причин командира відділення військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 , призваного під час мобілізації на особливий період, про відсутність ОСОБА_3 як на лікуванні, так і у військовій частині з 21.11.14 до 09.02.15 (т. 1, а.п. 25);

*даними виписного епікризу стаціонарного хворого в/ч НОМЕР_4 , згідно з яким ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 07.11.14 до 21.11.14 з діагнозом міокардитичний кардіосклероз, дифузний нетоксичний зоб І ст., абсцедуючий фурункул грудної клітки. Було виписано з відділення за грубе порушення госпітального режиму (вживання спиртних напоїв та самовільне залишення території частини) (т. 1, а.п. 36-37);

*даними листів Хорошівської ЦРЛ № 01/86 від 19.01.18, № 07/537 від 16.03.18, 01/1220 від 16.07.18, відповідно до яких ОСОБА_3 у період з 21.11.14 до 15.02.15 на стаціонарному лікуванні не перебував (т. 1, а.п. 48, 55, 78);

*даними витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 37 від 16.02.15, яким сержанта ОСОБА_3 вирішено вважати таким, що прибув до військової частини після самовільного залишення розташування частини з 15.02.15 (т. 1, а.п. 89).

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , в межах висунутого обвинувачення, доведеною повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає: щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, суд не встановив.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до статті 12 частин 1-3 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проходження військової служби характеризувався позитивно, брав участь в АТО, є учасником бойових дій, проживає з дружиною та малолітньою донькою (хоча і в матеріалах провадження відсутні будь-які дані на доньку крім довідки про склад сім`ї), за місцем проживання також характеризується позитивно,

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги ступінь суспільної небезпеки та санкцію кримінального закону, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, ОСОБА_3 на день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" (07.09.17) є ветераном війни-учасником бойових дій (т. 1, а.п. 65, 86), вчинив умисний злочин, який не є тяжким або особливо тяжким, тобто є особою, яка підпадає під дію п. д) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.16. ОСОБА_3 не є особою, до якої не застосовується амністія відповідно до ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році». Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався, клопотань про обрання такого заходу не надійшло, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі п. д) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.16 звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - не застосовувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1