Справа № 204/4969/18
Провадження № 1-кс/204/1642/18
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2018 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ув`язненого ОСОБА_4 у порядку статті 206 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2018 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скаргу захисника ОСОБА_3 в інтересах ув`язненого ОСОБА_4 у порядку статті 206 КПК України, в якій він зазначає, що вироком Дніпропетровського районного суду від 26.02.2018 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України, було призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, в резолютивній частині якого, зазначено: «Обрати відносно засудженого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання законної сили, взявши його під варту в залі суду». Але під час досудового розслідування та провадження в суді першої інстанції потреби в запобіжному заході для належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 не виникало. Натомість, питання обґрунтованості та доцільності обрання ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу в судовому засіданні судом не вирішувалось. Таким чином, мало місце порушення прав на захист ув`язненого. Так вже минуло більше 13 місяців як ОСОБА_4 не забезпечено судове рішення, що набрало законної сили та яке б доводило його винуватість, або невинуватість в інкримінованому йому нетяжкому правопорушенні. 26 лютого 2018 року ОСОБА_4 взято під варту за наведеним вище судовим рішенням, яке було ним оскаржене 27 лютого 2018 року та відкрито апеляційне провадження 06 квітня 2018 року. До теперішнього часу апеляційна скарга на вирок судом не розглядалась, а судове засідання призначене на 19 вересня 2018 року, що призвело до тяганини при розгляді справи не з вини сторони захисту. У зв`язку з чим слід визнати неправомірним майже піврічний термін ув`язнення ОСОБА_4 протягом якого не забезпечується жодних завдань кримінального провадження, що істотно обмежило права та законні інтереси підзахисного через незаконне тримання його під вартою. Таким чином, відсутні підстави передбачені ч. 1, 2 ст. 177 КПК України для такого тримання. За таких обставин, та враховуючи , що відносно ОСОБА_4 відсутні кримінальні провадження та судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає позбавлення його свободи, вважає недоцільним подальше тримання ОСОБА_4 під вартою, через порушення права підзахисного на свободу.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 підтримав заявлену скаргу, просив її задовольнити.
Дослідивши клопотання, приходжу до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
За ч. 2 ст. 206 КПК України, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, визначено, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.
Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.
За результатами вивчення поданої заяви в порядку ст. 206 КПК України, на незаконне тримання під вартою, слідчим суддею не отримано відомостей, які б створювали обґрунтовану підозру про те, що останній утримується під вартою за відсутності судового рішення.
Відповідно до наданих Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» копій документів з особової справи засудженого ОСОБА_4 , 1969 року народження, вбачається, що вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 2 роки. Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 обрати у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, та взяти під варту негайно у залі суду, а строк покарання рахувати з часу затримання. Вирок законної сили не набув. На даний час засуджений ОСОБА_4 рахується за Апеляційним судом Дніпропетровської області.
Згідно ст. 4 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Крім того, у своїй скарзі захисник ув`язненого ОСОБА_4 просить скасувати запобіжний захід, однак як уже зазначалося відносно ОСОБА_4 вироком суду було визначено тримання під вартою до набрання вироком законної сили, а суддя, під час розгляду заяви, поданої у порядку ст. 206 КПК України, не вправі давати правову оцінку процесуальним рішенням суду, перебирати на себе права та обов`язки судів вищої ланки.
За таких обставин, слідчий суддя не вбачає підстав для постановлення ухвали щодо здійснення доставки ОСОБА_4 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що оскільки на даний час ОСОБА_4 перебуває під вартою відповідно до судового рішення, то підстав для доставки його до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 24, 202, 206, 309 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги захисника ОСОБА_3 в інтересах ув`язненого ОСОБА_4 у порядку статті 206 КПК України відмовити.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1