У Х В А Л А
Іменем України

22 травня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 на постанову слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 20.05.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001319 від 02.02.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

до Шевченківського районного суду м. Києва 14.05.2018 року надійшла скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 на постанову слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 20.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0001319 від 02.02.2017 року.

Скарга мотивована тим, що рішення слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним. Слідчим було допущено порушення вимог КПК України щодо повноти та всебічності з`ясування обставин справи, без здійснення будь-яких слідчих та процесуальних дій для встановлення об`єктивної істини. Зокрема, до банку не направлялись запити та не вилучалась документація про проведені фінансові операції для їх перевірки в ході досудового розслідування, не допитано свідків. При цьому, на неодноразові звернення до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві з клопотаннями за запитами про проведення процесуальних дій, жодної відповіді надано не було, тобто залишені поза увагою. Крім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 284 КПК України, повідомлення про закриття кримінального провадження було отримано лише через рік після прийняття вказаного рішення, а саме 04.05.2018 року, при цьому оскаржувану постанову надіслано не було.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги був повідомлений завчасно та належним чином, при цьому клопотань про відкладення судового розгляду від останнього не надходило.

У судове засідання суб`єкт оскарження, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду скарги до суду не подавав.

При цьому, суб`єкт оскарження надіслав до суду матеріали кримінального провадження №0001319 від 02.02.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі яких було прийнята рішення про закриття даного кримінального провадження.

Враховуючи, що відповідно до ст.306 КПК України скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту їх надходження, а відсутність слідчого, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя виходячи із загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у розпорядженні суду матеріалів.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів, скаргу подано в строк, передбачений ч. 2 ст. 304 КПК України, який в даному випадку слід відраховувати з моменту фактичного отримання повідомлення про закриття кримінального провадження №0001319 від 02.02.2017 року, тобто з 04.05.2018 року.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0001319 від 02.02.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, вважає за необхідне скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних у розпорядженні суду матеріалів, 20.05.2017 року слідчий Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 , розглянувши матеріали досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001319 від 02.02.2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, постановив кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001319 від 02.02.2017, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - закрити, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Проте, ці положення кримінального процесуального закону не були дотримані слідчим при прийнятті процесуального рішення про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, в постанові відсутнє будь-яке посилання на проведені слідчі дії для встановлення обставин у кримінальному провадженні №0001319 від 02.02.2017 року під час досудового розслідування, що свідчить про те, що слідчим ОСОБА_4 не проводилося жодних слідчих дій у даному провадженні.

Тобто, відсутні будь-які докази, їх оцінка не здійснювалась, а тому висновки слідчого про відсутність в діянні складу злочину не обґрунтовані об`єктивними даними.

При цьому, враховуючи, що слідчий у оскаржуваній постанові послався на те, що внесені до ЄРДР за 0001319 від 02.02.2017 року містять цивільно-правовий характер, розгляд яких відповідно до ст.15 ЦПК України, є компетенцією судів та підлягає вирішенню в судовому порядку, а тому можна дійти висновку про те, що такі висновки ґрунтуються на припущеннях.

Слід також зазначити, що зі змісту постанови вбачається, що у ній не наведено викладення суті заяви уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 про вчинене кримінальне правопорушення та не наведено доводів на спростування таких відомостей.

Тобто, висновки слідчого про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 про необґрунтованість постанови, у зв`язку із чим вказана постанова підлягає безумовному скасуванню.

Так, відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора та слідчого.

Відповідно до ч.4 ст. 94 КПК України слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Слідчий при винесенні оскаржуваної постанови вказаних вимог закону не дотримався, оскільки не вжив вичерпних заходів для встановлення об`єктивної істини у справі, не зібрав достатньо доказів для прийняття відповідного процесуального рішення, належним чином не надав оцінки цим доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, оскільки в основу прийняття рішення про закриття поклав лише свої припущення, не навів доказів, які б спростовували дані про які йшлося у заяві про злочин, що судом фактично розцінюється як самоусунення від виконання своїх службових обов`язків.

Викладене свідчить про однобічність та неповноту досудового розслідування, про необґрунтованість висновків слідчого щодо закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України та про незаконність постанови про закриття кримінального провадження від 20.05.2017 року

З урахуванням викладеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, приходить до висновку про необхідність скасування постанови, як незаконної та необґрунтованої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 22, 25, 26, 91, 92, 284, 303, 306, 307, 309, 372, 532 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» ОСОБА_3 на постанову слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 20.05.2017 року про закриття кримінального провадження №0001319 від 02.02.2017 року, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 20.05.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001319 від 02.02.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя