Дата документу 06.11.2018 Справа № 331/8558/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/183/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/8558/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.185 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003420, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, пенсіонера, розлученого, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не засудженого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень в дохід держави.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання ухвалено залишити без змін.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 27 вересня 2015 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на терасі будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та неуважністю потерпілої ОСОБА_10 , яка відійшла від столу, що знаходився на цій же терасі, шляхом вільного доступу зі столу таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме:

- мобільний телефон «Fly iq4503 quad» imei № 1: НОМЕР_1 , imei № 2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору вартістю 1400 гривень;

- сім-карту оператора стільникового зв`язку «Life», яка не представляє для потерпілої матеріальної цінності, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 10 гривень.

Після чого, розпорядився викраденим на власний розсуд, продавши телефон ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1410 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор, не заперечуючи доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений та кваліфікацію його дій, вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і підлягає скасуванню в частині призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання. Вважає, що призначене покарання ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 65 КК України, з причин того, що суд першої інстанції при постановленні вироку не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Так, ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення не визнав, перед потерпілою не вибачився, ніде не працює.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та постановити новий вирок, визнавши ОСОБА_7 винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок районного суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та через порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку апелянта, суд не прийняв покази свідків захисту ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , чим порушив принцип змагальності сторін та свободи в поданні суду своїх доказів. Так, свідок ОСОБА_12 надав суду покази, які підтверджують, що він знайшов телефон внизу перед сходами; свідок ОСОБА_13 також показала суду, що він вживав заходи щодо пошуку володільця знайденого ним телефону. Між тим, обвинувальний вирок ґрунтується лише на показах свідків сторони обвинувачення. Свідок обвинувачення ОСОБА_14 (який є хлопцем потерпілої ОСОБА_10 ) в своїх показах доказів його вини не надав, а лише повторив показання потерпілої, при цьому він не пам`ятав ні рік подій, ні за якою адресою вони відбувалися (вказав невірну адресу). Однак, суд не звернув на це увагу та прийняв до уваги його покази. Суд також не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_15 , мотивуючи це тим, що він є його сином. Разом з тим, свідок ОСОБА_15 є свідком сторони обвинувачення та прокурор, знаючи, що це його син, заявив його як свідка обвинувачення. Також зазначає, що суд зробив хибні висновки з його показань, фактично змінивши їх.

На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та в порядку ст. 284 КПК України закрити відносно нього кримінальне провадження.

В апеляційній скарзі захисник вважає вирок незаконним та необґрунтованим, прийнятим з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Вважає, що в діях ОСОБА_7 вбачаються обставини знахідки, а не кримінально карані діяння. Усі проаналізовані докази як з боку сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту лише підтверджують обставини того, що дійсно мобільний телефон був загублений ОСОБА_10 та згодом винайдений ОСОБА_7 . Зазначені обставини жодними доказами, наданими стороною обвинувачення, не були спростовані та не підтверджені щодо злого наміру з боку ОСОБА_7 на незаконне протиправне заволодіння чужим майном. Вважає, що суд помилково вдався до правової аналогії та фактично інкримінував ОСОБА_7 кримінальний злочин за невиконання цивільного обов`язку. Стороною обвинувачення не було зібрано та в подальшому надано до суду жодного доказу на підтвердження злочинності діяння ОСОБА_7 у таємному протиправному заволодінні чужим майном. Суд вибірково прийняв до уваги пояснення свідків та в подальшому критично прийняв покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .

На підставі викладеного, просить вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, яка не підтримала жодну апеляційну скаргу; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вимог і положень зазначених законів дотримався. Урахував районний суд також і вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 02 лютого 2017 року справа №5-6204км16.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 свою вину не визнав та пояснив, що крадіжку він не вчиняв, а знайшов телефон, просив його виправдати.

Не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим своєї провини, його вина підтверджується в повному обсязі доказами, дослідженими і перевіреними в ході судового розгляду, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка показала суду, що вона є сусідкою обвинуваченого ОСОБА_7 , 27.09.2015 року до неї прийшов її хлопець, ввечері вона займалася пранням дитячих іграшок та вивішувала їх на веранді, хлопець їй допомагав. На веранді світло було відсутнє, тому вона ввімкнула ліхтарик на своєму мобільному телефоні, який поклала на тумбочку (стіл), який стоїть біля входу на веранду. В цей час у ОСОБА_7 у вікнах світло також не горіло, інакше вона б не вмикала ліхтарик. Вона двічі виходила на веранду, коли зайшла до свого помешкання вдруге, а потім через 2-3 хвилини знову вийшла на веранду, то її мобільного телефону на тумбочці вже не було. Вона почала шукати свій телефон, сусідка із квартири АДРЕСА_3 повідомила, що бачила, як ОСОБА_7 піднімався сходами до своєї квартири. Після чого, потерпіла ходила до квартири ОСОБА_7 , гучно стукала у двері, які їй ніхто не відчинив, в цей час вдома у нього світло не горіло. Також її знайомий ОСОБА_14 зі свого телефону намагався доздвонитися на її мобільний телефон, але телефон був вимкнений. Наступного дня вона пішла до міліції та написала заяву про крадіжку. Хто саме вчинив крадіжку телефону, вона не знала. Приблизно через місяць вона отримала від працівників міліції телефон, який вони вилучили із ломбарду, телефон мав певні пошкодження. Також пояснила, що на телефоні стояв графічний ключ. Для того, щоб увімкнути телефон без ключа, треба перепрошити телефон, тобто повернути його до заводських налаштувань. Для того, щоб вимкнути телефон графічний ключ не потрібен. Матеріальних претензій до ОСОБА_7 немає. Крім того, потерпіла пояснила, що із ОСОБА_16 протягом останніх чотирьох місяців вона взагалі не спілкується, так як вони припинили відносини;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який показав суду, що 27.09.2015 року він перебував у гостях у своєї дівчини ОСОБА_10 , вони сиділи на веранді, спілкувалися. Потерпіла на веранді прала дитячі іграшки, він їй допомагав їх відносити в квартиру. Вона пройшла до кімнати першою, в руках у неї нічого не було, він із тазиком йшов позаду. Потерпіла склала іграшки до пральної машини, він випив склянку води, і вони одразу, приблизно через дві хвилини, повернулися на веранду, де виявили, що зник її мобільний телефон, на якому був увімкнений ліхтарик, так як на веранді було темно, та який лежав на столі біля входу на веранду. Майже протягом двох годин вони шукали цей телефон, дзвонили з його телефону, з її домашнього телефону, але мобільний телефон вже був вимкнений. Крім пошуків телефону на веранді, з якої телефон не міг упасти на землю, ОСОБА_17 спускалася на перший поверх, шукали телефон біля сходин, стукали і в двері, і у вікно до ОСОБА_7 , але їм ніхто не відкрив, у нього в квартирі було темно. Потім вони вирішили наступного дня піти до міліції, куди ходили вдвох, де ОСОБА_18 написала заяву. Також свідок пояснив, що він із потерпілою зустрічалися приблизно два роки, на теперішній час вони розлучилися та відносини не підтримують;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що восени 2015 року він працював реалізатором у кіоску на «стометрівці» на ринку «Анголенко». До нього в кіоск ОСОБА_7 приніс телефон «Fly» сенсорний, білого кольору. Він запитав про причини продажу телефону, на що ОСОБА_7 пояснив, що сину купили інший телефон, а цей вирішили продати. Він вставив у телефон свою сім-карту, перевірив чи працює телефон, потім запропонував за телефон 700 гривень, на що ОСОБА_7 погодився, а він передав тому зазначену суму. Приблизно через один-два тижні до нього прийшов ОСОБА_7 разом із працівниками міліції, телефон в цей час стояв на вітрині. Чи були збережені в телефоні номери, фотознімки він не пам`ятає. Працівникам міліції він віддав телефон та відео з камер спостереження. Через деякий час ОСОБА_7 повернув гроші в сумі 700 гривень;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.09.2015 року, згідно якого вбачається, що ОСОБА_10 звернулася до Жовтневого РВ та повідомила, що 27.09.2015 року у період часу з 19 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. невідома особа, знаходячись на веранді, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 таємно викрала належний їй мобільний телефон марки «Флай» iq4503 quad imei №1: НОМЕР_1 , imei №2: НОМЕР_2 у корпусі білого кольору, чим спричинила матеріальну шкоду на суму 1400 гривень (Т.1, а.п.59-60);

- заявою ОСОБА_11 , згідно якої останній видав правоохоронним органам наявний у нього мобільний телефон «Fly 4503» imei №1: НОМЕР_1 , imei №2: НОМЕР_2 у корпусі білого кольору (Т.1, а.п.61);

- переглянутим в судовому засіданні відеозаписом з камер відеоспостереження кіоску, в якому працював свідок ОСОБА_11 , та який надав відеоматеріали правоохоронним органам, згідно якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 передав ОСОБА_11 мобільний телефон, пояснивши про належність телефону його сину, та отримав грошові кошти (Т.1, а.п.62,63).

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні у їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам захисту щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_7 до умисного скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, а тому правильно обґрунтував ними його обвинувачення.

Спростував суд і наведені обвинуваченим під час судового розгляду доводи щодо його непричетності до злочину, належним чином мотивувавши свій висновок в судовому рішенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно того, що свідок ОСОБА_14 (який є хлопцем потерпілої ОСОБА_10 ) в своїх показах доказів його вини не надав, а лише повторив показання потерпілої, при цьому він не пам`ятав ні рік подій, ні за якою адресою вони відбувалися (вказав невірну адресу) є необґрунтованими, оскільки на час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_14 є сторонніми особами, близьких стосунків не підтримують, взагалі не спілкуються, при цьому, свідок ОСОБА_14 надав показання, аналогічні показанням потерпілої щодо місця знаходження мобільного телефону, щодо обставин його зникнення з веранди, щодо вжиття заходів до пошуку телефону, а в подальшому щодо звернення до правоохоронних органів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав вважати покази свідка ОСОБА_14 такими, що не відповідають дійсності.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що районний суд не прийняв покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , надавши їм критичну оцінку, є неспроможними, оскільки суд першої інстанції детально обґрунтував свій висновок щодо неприйняття до уваги показів зазначених свідків.

Так, суд першої інстанції вказав, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є добрими знайомими ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_15 є рідним сином обвинуваченого, тобто заінтересовані у вирішенні справи. Дослідивши фотознімки веранди, місце розташування столу, «глуху» огорожу на веранді, наявність бордюру, суд вважав, що мобільний телефон не міг зі столу на веранді упасти на перший поверх, ще і на певну відстань від сходин, а тому суд поставив під сумнів показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Щодо освітлення веранди зазначені свідки надали суперечливі показання: ОСОБА_12 про те, що на веранді горіло світло, ОСОБА_13 про те, що на веранді світла не було. Свідку ОСОБА_15 про набуття його батьком телефону шляхом знахідки взагалі відомо лише зі слів обвинуваченого. Про те, що ОСОБА_7 намагався знайти власника телефону свідкам відомо тільки з його слів. Таким чином, до показань свідків сторони захисту суд поставився критично та не прийняв їх, як докази невинуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Апеляційні доводи захисника стосовно того, що у діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки знахідки, а не кримінально карані діяння, є безпідставними, оскільки ці доводи були предметом перевірки в суді першої інстанції, під час якої районний суд встановив, що передбачені ст. 337 ЦК України дії щодо вжиття заходів для повернення знайденої речі (мобільного телефону) ОСОБА_7 не вчиняв, а його твердження про пошуки власника телефону є безпідставними та не підтвердженими. Подальші дії обвинуваченого ОСОБА_7 були направлені на розпорядження цим майном, а об`єктивних даних, які б свідчили про намагання обвинуваченого встановити особу власника мобільного телефону, суду не надано. Крім того, почекавши певний час, ОСОБА_7 здав мобільний телефон до ломбарду, отримавши за нього грошові кошти.

Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України правильно кваліфіковані судом, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора стосовно необґрунтованості судового рішення в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання: ступінь тяжкості вчиненого злочину, майнова шкода відшкодована шляхом повернення викраденого майна, особу винного, який на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, його похилий вік, наявність джерела доходу, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вважаючи що саме таке покарання найбільше відповідатиме меті його призначення.

Таке покарання і на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при постановленні вироку судом першої інстанції не в повній мірі врахований ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, те, що останній свою вину не визнав, перед потерпілою не вибачився, є безпідставними, оскільки суд при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував зазначені обставини. Доводи прокурора про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ніде не працює також є необґрунтованими, оскільки обвинувачений є пенсіонером.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу є реальною мірою покарання, на відміну від покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, яке прокурор просив призначити ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та ухвалення нового вироку, або скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4