Провадження № 1-кс/344/5678/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в місті Івано-Франківську скаргу ОСОБА_3 на дії слідчого

В С Т А Н О В И В:

14.08.2018р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність слідчого Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області у кримінальному провадженні №0002652 від 11.07.2018р., що полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, а саме: автомобіля «Opel Vectra 2.0 D 16 V», синього кольору, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ключами від нього у строки, визначені у ст. 169 КПК України.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 покликався на те, що 11.07.2018р. працівники поліції вилучили у нього зазначений вище автомобіль з ключами і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу для проведення відповідних процесуальних дій, в тому числі експертиз, після проведення яких він неодноразово звертався до слідчого з проханням такий йому повернути. Однак 13.08.2018р. слідчий на його заяву від 09.08.2018р. про повернення автомобіля надав відповідь про відмову у цьому, оскільки автомобіль є речовим доказом та повинен зберігатися у відділ поліції до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні. Тому вважає бездіяльністю слідчого, яка полягає у неповерненні йому тимчасово вилученого майна, яке згідно з вимогами ст.169 КПК України він зобов`язаний був повернути, протиправною.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримали покликаючись на викладені у ній обставини, просили скаргу задоволити.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що автомобіль дійсно було вилучено у ОСОБА_3 під час огляду та доставлено на зберігання в Івано-Франківський ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, арешт на нього накладено не було. Однак даний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, яке ще не завершено, тому підлягає зберіганню і відділенні поліції.

Заслухавши скаржника та його представника, слідчого, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження вважаю наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

В судовому засіданні встановлено, що 11.07.2018р. близько 12год. 00хв. без відповідної ухвали слідчого судді у ОСОБА_3 було вилучено автомобіль «Opel Vectra 2.0 D 16 V», синього кольору, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ключами від нього і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Того ж дня було внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, а вилучений автомобіля з свідоцтвом про його реєстрацію відповідно до постанови слідчого визнано речовим доказом.

Після огляду та тимчасового вилучення, слідчий чи прокурор не звертався до суду із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучене, якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у встановлений ч. 5 ст. 171 цього Кодексу строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуте особі, у якої воно було вилучене.

09.08.2018р. ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про повернення йому вилученого раніше автомобіля, однак 13.08.2018р. слідчий відмовив йому у цьому, про що надіслав йому відповідного листа.

Враховуючи вищенаведене та те, що на вилучений у ОСОБА_3 автомобіль не накладено арешт і відносно нього не встановлено будь-яких інших обмежень, підстав для відмови в поверненні останньому вилученого майна не вбачаю.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном, повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена, в цілому, в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

В той же час органами поліції слідчим у кримінальному провадженні у даному випадку не дотримано встановленого порядку вилучення та утримання майна, що свідчить про відсутність підстав для його подальшого утримання та наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучений автомобіль «Opel Vectra 2.0 D 16 V», синього кольору, 1997 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ключами від нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 21.08.2018р.