Постанова
Іменем України

02 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 201/28/16-к
провадження № 51-2906 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002682, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Вирішено цивільні позови представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 .
Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_12 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року вирок суду першої інстанції змінено та виключено з його резолютивної частини посилання на залишення без зміни обраного ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року запобіжного заходу ОСОБА_12 у виді тримання під вартою.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що 21 червня 2015 року близько 01.15 год., він, діючи групою осіб разом з ОСОБА_12 та невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та, діючи з особливою зухвалістю, що виразилося у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки в громадських місцях, поблизу входу в нічний клуб, що знаходиться на АДРЕСА_2 , використовуючи малозначний привід, демонструючи свою перевагу в фізичній силі і кількості, поєднуючи свої дії з фізичним насильством, шляхом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинили хуліганство.
Так, ОСОБА_8 , побачивши раніше не знайомого йому ОСОБА_11 , використовуючи малозначний привід, пред`явив останньому претензії необґрунтованого характеру, після чого почав виражатися на його адресу нецензурною лайкою та безпричинно наніс декілька ударів по обличчю. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_10 і також наніс останньому кілька ударів кулаками по обличчю.
Після цього, до ОСОБА_8 приєднались ОСОБА_12 та невстановлені особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, де ОСОБА_12 безпричинно наніс декілька ударів по обличчю й голові ОСОБА_10 , а також один удар ногою по обличчю ОСОБА_11 .
Після того як потерпілий ОСОБА_10 , з метою власного захисту став тікати в напрямку магазину, що на вул. Набережна Леніна, 33, у м. Дніпро, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 наздогнали потерпілого та в приміщенні магазину, в присутності інших відвідувачів та обслуговуючого персоналу, нанесли численні удари останньому по голові та тулубу, від яких він упав у холодильний прилавок вітрину з продукцією, після чого вони покинули приміщення магазину.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , перебуваючи за тією ж адресою, виражались нецензурною лайкою та намагались знову проникнути до приміщення магазину, в якому знаходився потерпілий ОСОБА_10 , в зв`язку з чим його вхідні двері довелось зачинити, що зумовило припинення нормальної роботи магазину, як підприємства обслуговування покупців та продажу товарів.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити судові рішення щодо ОСОБА_8 , звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування зазначеного наводить доводи щодо невідповідності призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості і вважає, що при його призначенні судом не було враховано щирого каяття останнього у скоєному та добровільного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди. На думку захисника, з огляду на всі наявні у справі дані про особу ОСОБА_8 , у суду є достатньо підстав для застосування положень ст. 75 КК України.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_6 підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на обґрунтованість касаційних вимог захисника ОСОБА_6 , просила їх задовольнити та звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Прокурор, посилаючись на безпідставність, на його думку, доводів касаційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 296 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання з дотриманням наведених вимог кримінального закону, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості, обставини його вчинення, дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, на спеціальних обліках не перебуває, а також визнав обставиною, яка пом`якшує покарання щире каяття.
Врахувавши все зазначене, суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті інкримінованого злочину.
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, у зв`язку з чим твердження в касаційній скарзі захисника про наявність достатніх підстав для застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів вважає непереконливими.
Інших доводів, які б свідчили про явну несправедливість обраного засудженому ОСОБА_8 заходу примусу, у касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 не наведено.
Призначене останньому покарання є обґрунтованим, законним та таким, що сприятиме перевихованню засудженого і попередженню вчиненню ним нових злочинів.
З урахуванням зазначеного, підстав для задоволення скарги захисника та застосування положень ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Усі наведені захисником в апеляційній скарзі доводи, які, за своїм змістом, аналогічні доводам його касаційної скарги, належним чином перевірені судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для зміни оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог захисника немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3