Справа № 461/2848/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2018 року Галицький районний суд м. Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
та представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадяна України, українця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, учасника бойових дій на території проведення АТО, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судженого,-
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -
ОСОБА_6 17.08.2016 року, приблизно о 03.20 год., перебуваючи у під`їзді №21, що по вул. Галицькій у м. Львові, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_4 , тяжке тілесне пошкодження, небезпечне в момент заподіяння, зокрема, наніс удар предметом, схожим на ніж по тулубу, заподіявши потерпілому, згідно з висновком судово-медичного експерта №1840 від 15.09.2016 року, рану на грудях справа, яка проникла в черевну порожнину із пошкодженням печінки, хряща реберної дуги та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, винним себе не визнав та пояснив, що 17.08.2016 р. пізно ввечері в приблизно о 03.20 год. він дійсно зайшов у під`їзді №21, що по вул. Галицькій у м. Львові, щоб справити природні потреби. В цей же час в під`їзд зайшов потерпілий ОСОБА_4 і свідок ОСОБА_9 , які почали ображати його нецензурними словами, назвали «бедлятиною», це його звичайно обурило, проте, умисно потерпілому він не наносив ножових поранень. В якийсь момент їх словесної перепалки , він побачив в руках потерпілого предмет, схожий на ніж, який був направлений в його ( ОСОБА_10 ) сторону; тоді він схопив ОСОБА_4 за руку і відвів її в сторону потерпілого на рівні грудей; після цього покинув під`їзд.
Відповідно ст.129 Конституції України, ст.7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.
Ухвалення судом вироку Іменем України є свідченням того, що саме держава Україна в особі суду надає правову оцінку особі та вчиненому нею діянню; вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими та оціненими під час судового з точки зору їх належності, допустимості і достовірності; сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого вмотивованого судового рішення.
З врахуванням норм ст.ст. 368, 370 КПК України, що регулюють застосування норм матеріального та процесуального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, суд, ухвалюючи вирок в даній справі, безпосередньо дослідивши під час судового розгляду та оцінивши з точки зору належності, допустимості і достовірності доказів, прийшов до висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.
Відповідно до норм ст.56 КПК України - потерпілий є одним з основних учасників кримінального провадження, від процесуальної активності якого залежить з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення; пояснення потерпілого можуть бути складовою та різновидом доказів, а також використовуватись при здійсненні інших процесуальних прав, як під час досудового розслідування, так і в судовому розгляді для обґрунтування позиції чи думки з питань, які виникають у провадженні.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 17.08.2016 року в нічний час, він, йдучи з товаришем ОСОБА_11 по АДРЕСА_2 , зайшов в під`їзд будинку АДРЕСА_3 , щоб при вході справити природню потребу. У цей час побачив ОСОБА_10 , який справляв природню потребу всередині під`їзду будинку. У зв`язку з цим зробив йому зауваження, запитавши чому ОСОБА_6 так далеко зайшов у під`їзд будинку, аж до дверей квартир. На що ОСОБА_12 відреагував неадекватно та грубо. А саме він, ображаючи, нецензурними словами висловився до ОСОБА_13 , сказавши у грубій непристойній формі, щоб той від нього відстав. У відповідь потерпілий промовив до нього слово «бидлятина», сказав, щоб той навчився культурно розмовляти з іншими людьми та не ображав нікого. ОСОБА_14 , продовжуючи справляти природню потребу, сказав, що зараз спуститься зі сходів та поговорить з ним. Далі він несподівано підійшов до ОСОБА_4 та наніс йому ножове поранення в область живота, після чого втік з місця події. Повідомив, що він не ображав ОСОБА_6 , а його зауваження не могло викликати тяжку образу в обвинуваченого, оскільки слово «бедлятина» не є нецензурним, а підкреслює невихованість та некультурність особи. Крім того зазначив, що в під`їзд будинку по АДРЕСА_2 він вирішив зайти, оскільки двері в під`їзд будинку були повністю відкриті. Він пройшов прохід в під`їзд, зупинився, в переді побачив ОСОБА_14 , який в той час знаходився вище на сходовій клітці (площадці) та справляв природню потребу. Удар ОСОБА_6 наніс йому в проході під`їзду будинку.
На своїх показаннях потерпілий настоює, до моменту події з ОСОБА_6 заочно знайомий, так як він був знайомим його батька; упереджено до обвинуваченого не відноситься; вважає, що ОСОБА_6 повинен понести покарання по закону та відшкодувати завдану йому матеріальну і моральну шкоду, зазначену в цивільному позові, який підтримав повністю.
При цьому, суд приймає до уваги показання потерпілого щодо обставин нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим, оскільки повідомлені ним в суді дані, повністю узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, є послідовними, оскільки про аналогічний розвиток події потерпілий стверджував під час всього судового слідства. Як зазначив потерпілий ОСОБА_4 до ОСОБА_6 він упереджено не відноситься, немає підстав його оговорювати.
Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів; докази, будучи належними і допустимими, мають властивість слугувати засобами пізнання вчиненого злочину та обумовлюють ті об`єктивні зв`язки, які існують між ними і обставинами минулої події; відсутність такої взаємодії може свідчити лише про відсутність доказів.
Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України також стверджується показаннями допитаних свідків.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що з 2007 року одружена із ОСОБА_6 . За період спільного проживання, останній декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у місцях позбавлення волі. Влітку 2015 року ОСОБА_6 був звільнений із місць позбавлення волі, після чого був скерований в зону АТО. В серпні 2016 року приїхав додому, оскільки в нього була відпустка. В подальшому в середині серпня 2016 року, точної дати пригадати не може, він пішов на зустріч із колегами по службі, які приїхали до нього у м.Львів. Ввечері близько 19-20 год. чоловік вийшов із дому та пішов на зустріч. Був одягнений у бежеву кофту та темні штани. Повернувся ОСОБА_6 приблизно о 02:03 години; поводив себе спокійно, не був збудженим та просив вибачення за те, що пізно прийшов додому. Будь-яких слідів крові на його одязі не було, руки у нього пошкодженими не були. Вважає, що ОСОБА_6 є спокійною людиною. Колись займався спортом, а саме дзюдо, є кандидатом у майстри спорту по вищевказаному виду спорту. Чи міг він заподіяти таке тяжке тілесне пошкодження потерпілому сказати не може.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показав, що знайомий з ОСОБА_6 ; 17.08.2016р. на вул..Галицький в м.Львові пізно ввечері він бачив обвинуваченого, вони спілкувались; очевидцем самої події нанесення тілесного ушкодження він небув.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повністю підтвердив показання потерпілого ОСОБА_4 щодо обставин нанесення ножового поранення та показав, що 17.08.2016 року в нічний час, йдучи з товаришем ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , зайшов в під`їзд будинку АДРЕСА_3 , щоб при вході справити природню потребу. У цей час вони побачили ОСОБА_6 , який справляв природню потребу всередині під`їзду будинку на сходах, які вели до квартир. У зв`язку з цим ОСОБА_4 зробив йому зауваження, запитавши чому ОСОБА_6 так далеко зайшов у під`їзд будинку. На що обвинувачений відреагував неадекватно та у грубій формі. А саме він, ображаючи, нецензурними словами висловився до ОСОБА_4 , сказавши зухвало і хамовито, щоб той від нього «відстав». У відповідь ОСОБА_4 промовив до нього слово «бидлятина», і сказав , щоб той навчився культурно розмовляти з іншими людьми та не ображав інших. ОСОБА_14 , продовжуючи справляти природню потребу, сказав, що зараз спуститься зі сходів та поговорить з ним. Далі він несподівано підійшов до ОСОБА_4 та наніс йому удар ножом в область живота, після чого втік з місця події. Потерпілий схопився за живіт, з якого почала текти кров; вони присіли поруч на лавочку та викликали швидку допомогу.
Суд надає віри показанням вказаного свідка ОСОБА_17 , оскільки він правдиво та об`єктивно відобразив обставини справи, які підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом.
Обвинувачений, заперечуючи показання потерпілого та свідка, не навів суду причин, за яких останні могли б його оговорювати.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України також стверджується: заявою ОСОБА_18 про вчинення злочину; даними протоколу огляду місця події від 17.08.2016 року та фототаблицею до нього; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25.02.2017 року з участю потерпілого ОСОБА_4 , під час якого він впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла йому умисні тяжкі тілесні ушкодження 17.08.2016р.; опізнає по зовнішньому вигляду та рисами обличчя, очах, темному волоссі; даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 28.03.2017 року з участю ОСОБА_17 , згідно з яким ОСОБА_17 опізнав ОСОБА_6 , як особу, яка нанесла ОСОБА_4 умисні тяжкі тілесні ушкодження 17.07.2016р.; даними протоколу огляду предмету від 14.04.2017 року та оглянутому в судовому засіданні диску з камери відеоспостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що на вул..Галицькій,21, на якому при відтворенні видно, що о 03.22год.(відразу після події) ОСОБА_6 одягнений в білий светер та темні штани пробігає повз бар, оглядаючись назад; даними протоколу огляду предмету від 14.04.2017 року та оглянутому в судовому засіданні диску з камери відеоспостереження «Укрсоцбанку», на якому при відтворення видно, що о 03.22год. (відразу після події) ОСОБА_6 одягнений в білий светер та темні штани біжить по вул.Братів Рогатинців в сторону пр.Свободи у м.Львові.
Із висновку судово-медичного експерта №1840 від 15.09.2016 року, вбачається, що у ОСОБА_4 виявлено рану на грудях справа, яка проникла в черевну порожнину із пошкодженням печінки, хряща реберної дуги та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; таке поранення утворилось від дії колючо-ріжучого предмета, могло виникнути незадовго до поступлення в лікарню 17.08.2016р.
Такий висновок повністю підтримала в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 .
Із висновку судово-психіатричного експерта №171 від 30.03.2017 року, вбачається, що ОСОБА_6 в період інкримінованих йому дій хронічним захворюванням чи недоумством не страждав, та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого стану психічної діяльності міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. На даний час ОСОБА_6 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Як зазначено у згаданому висновку судово-психіатричного експерта, під час проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 причетність до інкримінованих подій заперечує. Заявляє, що: «пішов раніше, а там були малолітки і побились». Отже, жодного слова експерту психіатру про тяжку образу та про наявність у нього внаслідок цього стану сильного душевного хвилювання під час інкримінованих подій ОСОБА_6 не вказав.
Будучи допитаним у ході судового розгляду ОСОБА_6 також не вказував конкретно про виникнення у нього стану сильного душевного хвилювання, даючи суперечливі показання щодо обставин умисного нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .
Суд, оцінивши наведені докази, не вбачає правових підстав для визнання доказів недопустимими в порядку ст.89 КПК України.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_4 , умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України характеризується дією або бездіяльністю у виді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у виді спричинення тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.
Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується умисною виною; умисел при цьому може бути як прямим так і непрямим; винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і бажає або свідомо припускає її настання.
За обставинами справи, наносячи удар потерпілому гострим предметом в область живота ОСОБА_6 усвідомлював, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілому і свідомо припускав настання такої шкоди.
Суд не вбачає підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст.123 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, заподіяне у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого, оскільки за матеріалами справи, показаннями обвинуваченого та потерпілого такі обставини не встановлені.
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині є непослідовними; особисто він не описує свого емоційного стану під час інкримінованих йому дій, не говорив це експерту під час проведення судової психіатричної експертизи. Останній стверджує, що його образило слово «бедлятина», яким його назвав потерпілий, звернувши увагу, що справляти природню потребу біля вхідних дверей неправильно. Однак, не зазначає, що це слово викликало в нього тяжку образу.
Під тяжкою образою в контексті даної норми слід розуміти приниження честі та гідності особи, яке виражене в такій непристойній формі, яка вважається особливо образливою; це може бути непристойна поведінка потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя і здоров`я особи»).
Обвинувачений ОСОБА_6 , не заперечує, що був на місці події, однак; в одному випадку зазначає, що удару потерпілому не наносив взагалі; в іншому випадку, - що оборонявся від потерпілого, який тримав в руках предмет схожий на ніж, тому викрутив йому руку і допускає, що ОСОБА_4 в тій ситуації сам себе поранив; і захист, заявивши клопотання про призначення психолого-психіатричної експертизи, вважає, що обвинувачений діяв в стані вираженої напруги (фрустрації), викликаної протрангованою конфліктною ситуацією у вигляді словесних знущань,образ потерпілого щодо обвинуваченого,однак, такі доводи не підтверджуються показаннями самого обвинуваченого та обставина події.
Такі пояснення ОСОБА_6 є його правом і обраною позицією захисту, однак, суд їх розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини, що обтяжують покарання - не встановлено; обставини, що пом`якшують покарання - судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що ОСОБА_6 , характеризується посередньо, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не працював.
Відповідно до загальних засад призначення покарання ( ст.65 КК України), особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
З врахуванням наведеного, особи винного та обставин справи, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України - за якою кваліфіковано злочин - ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, а також вважає, що при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання буде досягнуто його мету.
Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого в частині матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала.
Таким чином суд вважає, що цивільний позов, щодо матеріальних збитків підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи те, що вина обвинуваченого доведена, представником потерпілого долучені всі необхідні документи, що підтверджують витрати з боку потерпілого ( випискою з історії хвороби, листком призначень, товарними чеками на придбання медикаментів).
При вирішенні вимог щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 200 000,00 грн., суд вважає що таку слід задовольнити частково, водночас суд приймає до уваги положення ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, обставини вчинення злочину, суть заявлених позовних вимог, характер та обставини заподіяння моральної шкоди, пов`язаної з посяганням на здоров`я потерпілого, тривалість його лікування і наслідки завданої травми, тривалість психологічних страждань, у зв`язку з чим вважає необхідним стягнути з ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відшкодуванню також підлягає матеріальна шкода в сумі 3 474,00 грн. - понесених витрат на лікування.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 слід залишити в силі до вступу вироку у законну силу.
Речові докази, а саме: оглянуті CD-R диск слід залишити при матеріалах кримінального провадження.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 6 (шести років) позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 25.02.2017 року.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 - тримання під вартою, залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 3474,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
Речові докази, а саме: оглянуті CD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд протягом тридцять днів з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1 .