Справа № 368/538/18
Провадження № 1-в/368/69/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" травня 2018 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5
представник колективу: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, - про заміну невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт, суд, -
В С Т А Н О В И В :
16.04.2018 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло кримінальне провадження за клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України.
16.04.2018 року системою автоматичного документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1

25.04.2018 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 336, ч. 2 ст. 369, 370, 372, 376 КПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено судове засідання по даному кримінальному провадженні, дистанційне, в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька виправна колонія № 115 на 02.05.2018 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 02.05.2018 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав та просив застосувати до нього положення ст. 82 КК України, - замінити йому невідбуту частину основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид покарання, - на виправні роботи.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 обгрунтував тим, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що він заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.
Що ж сосується дициплінарного стягнення, то воно знято в установленому законом порядку, та, напроти, він має одне заохочення.
Вважає, що за час відбування покарання він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів факт свого виправлення та перевиховання, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, зокрема, - заміни покарання у виді позбавлення волі на більш м`ке, - виправні роботи.
Що стосується потерпілої смторони, то він відшкодував їй шкоду, заподіяну злочином, виплативши їй кошти в розмірі близько 1500000 грн.
На даний час він відносин з потерпілою стороною не підтримує.
В судовому засіданні, яке відбулося 02.05.2018 року, представник трудового колективу ТОВ «Ліс - Кодри», - ОСОБА_6 клопотання засудженого ОСОБА_5 підтримав в повному обсязі.
Зазначив, що засуджений ОСОБА_5 є його рідним братом.
Він сам є директором ТОВ «Ліс - Кодри», тому гарантує працевлаштування засудженого ОСОБА_5 з заробітною платою орієнтовно 4500 грн. щомісяця.
В судовому засіданні, яке відбулося 02.05.2018 року, представник Державної установи Кагарлицька виправна колонія № 115 ОСОБА_4 вирішення питання поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні, яке відбулося 02.05.2018 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміна основного призначеного покарання більш м`яким, зокрема, на виправні роботи.
Своє заперечення прокурор ОСОБА_3 обгрунтовував тим, що необхідною умовою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного покарання більш м`яким є те, що засуджений своєю поведінкою та добросовісним відношенням до праці під час відбування покарання повинен довести, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Проте, з огляду на характеризуючі дані, які надані установою виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_5 не можна остаточно зробити висновок, що засуджений по місцю відбування покарання характеризується позитивно, що не може свідчити про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, що, на його думку, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України.
Суд, розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_5 , вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Так, що стосується задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього більш м`якого покарання, то в задоволенні клопотання слід відмовити, так як, на думку суду, засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст.. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, тим паче у виді виправних робіт, як того просив засуджений.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянин України, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів;
- 18 січня 2018 року згідно ухвали Апеляційного суду засудженому ОСОБА_5 в строк призначеного покарання зараховано в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення з 30.07.2016 року по 01.08.2016 року та з 22.08.2016 року по 12.09.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115.
Початок строку покарання: «22» серпня 2016 року.
Кінець строку покарання: «28» липня 2021 року.
1/3 строку покарання: «28» липня 2017 року.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Київського СІЗО, де утримувався з 22.08.2016 року, де за час перебування в даній установі мав одне дисциплінарне стягнення у виді догани.
По прибуттю в ВК 115 «01» листопада 2017 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
За період перебування в колонії засуджений ОСОБА_5 не допускав порушення вимог режиму відбування покарання.

Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення і персоналом.

Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайній зовнішній вигляд, пройшов курс підготовки до звільнення.

08.02.2018 року розглядалося питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України. Комісією установи було відмовлено в застосуванні даної пільги в зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.

Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов, побачень.

На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Вину у скоєному злочині визнав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 на даному етапі ще не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, зокрема, заміни виду покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має:
З а о х о ч е н н я
1. 22.03.2018 р. За добросовісне відношення до праці на дільниці ОСОБА_7 . Нач ВК
С т я г н е н н я
1. 16.08.2017 р. Не виконав законні вимоги представника Догана Нач. СІЗО
адміністрації, намагався встановити (погашено 17.02.2018 р.)
міжкамерний зв`язок.
Станом на 02.05.2018 року не відбутий термін покарання у виді позбавлення волі становить 3 роки 87 днів.
Суд вважає, що засуджений ОСОБА_8 остаточно ще не став на шлях виправлення і не заслуговує на думку учасників процесу, зокрема, прокурора ОСОБА_9 , представника установи виконання покарань ОСОБА_10 застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким покаранням, з огляду на наступне.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_5 , на думку суду та прокурора, ще не став на шлях виправлення, з огляду на фактичні обставини справи, які судом будуть наведені нижче.
Так, суд, при вирішенні клопотання засудженого про заміну йому покарання більш м`яким, враховує висновок установи виконання покарань, в якій відбуває покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 , в якому чітко та ясно зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, тому не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України.

4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, де юре засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 02.05.2018 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 28 липня 2017 року, проте, де факто засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 82 КК України, так як не достатньо оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Отже, що стосується не застосування до засудженого ОСОБА_8 більш м`якого покарання, в тому числі виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.
Дійсно, є наявність формально юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2017 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_11 відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, ОСОБА_12 , є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на виправні роботи засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 22 серпня 2016 року, тобто, 1 рік 9 місяців.
За вищевказаний період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав одне дисциплінарне стягнення, яке було погашено 17.02.2018 року.
Суд вважає, що хоча стягнення і погашене, проте, воно мало місце, причому стягнення знято лише за два місяці перед направленням до суду клопотання засудженим про застосування до нього пільги.
Що ж стосується заохочення заохочення, яке отримане 22.03.2018 року, (причому, лише одне), то суд звертає увагу, що засудженим ОСОБА_5 дане заохочення отримане лише після того, як 08.02.2018 року комісією установи було відмовлено в застосуванні пільги, передбаченої ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 в зв`язку з тим, що він не став на шлях виправлення.
Окрім того, суд вважає, що факт ставлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання повинен підтверджуватися систематичністю отриманих заохочень, а саме, - повинен бути в наявності факт систематичного отримання заохочень, тобт то 2, 3 і більше, отримання лише одного заохочення не може свідчити про системність виправлення та перевиховання засудженого.
Отже, отримання заохочення засудженим ОСОБА_5 лише після відмови на комісії щодо застосування пільги, в зв`язку з наявністю діючого стягнення, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Відповідно, отримання одного заохочення для зняття попереднього стягнення засудженим ОСОБА_5 суд розцінює лише як намагання формального досягнення засудженим ОСОБА_5 умов для застосування до нього пільги.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу після погашення останнього стягнення та подання клопотання засудженого про застосування пільги, - лише 2 місяці, та отримання заохочення, яке, на думку суду було направлено лише на зняття попередньо отриманого стягнення, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 як позитивних, (отримання одного заохочення), так і негативних чинників, (отримання стягнення), які не дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та виховання, що, як наголошує суд, є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Відповідно, суд вважає, що отримання засудженим ОСОБА_5 стягнення, яке погашене в установленому законом порядку фактично безпосередньо перед зверненням засудженого до суду для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, при наявності лише одного заохочення за весь час відбування покарання, слід розцінювати як бажання засудженого до настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України, ( як то, - відбуття 1/3 частини призначеного судом основного покарання, відсутність діючих стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є дотримання засудженим встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, отримання засудженим ОСОБА_5 лише одного заохочення, яке, на думку суду направлене лише на відсутність стягнень та наявність хоча б одного заохочення, не свідчить на про систематичність дій засудженого, які були б спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установах відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед зверненням засудженого до суду з вимогою про застосування пільги, - виправних робіт, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу, з моменту зняття останнього стягнення, - два місяці, під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд вважає, що необхідно враховувати при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким покаранням інтереси потерпілої сторони (сторін).
Так, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, - виправних робіт, може викликати в суспільстві напругу та недовіру до судової системи в цілому в частині довіри громадян (потерпілих, їх родичів, та й взагалі пересічних громадян) до здатності держави в особі її правоохоронних органів здійснювати належне покарання щодо осіб, які скоїли злочини, в тому числі тяжкі злочини, скоєні з необережності.
Дійсно, засудженим ОСОБА_5 відшкодовано потерпілій стороні значну суму шкоди, - близько 1500000 грн., проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі навіть в нотаріально засвідченій розписці вказують на ту обставину, що розмір відшкодованої шкоди не є достатнім вчиненому злочину, відповідно, потерпіла сторона має претензії морального характеру до засудженого ОСОБА_5 , що також, на думку суду, впливає на факт застосування чи не застосування до засудженого такого виду більш м`якого покарання, як виправні роботи.
Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді обмеження волі, а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт є не співрозмірним, та таким, який не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків.
Так, як вбачається з вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03.07.2018 року, в результаті злочину, який скоїв засуджений ОСОБА_5 , одна особа загинула, інша, - отримала тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно, суд вважає, що тяжкі наслідки в результаті вчинення злочину, - загибель однієї особи, та отримання іншою особою тяжких тілесних ушкоджень не дають змогу суду станом на даний час застосувати до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, на виправні роботи, так як суд вважає, що застосування пільги на даному етапі не є співрозмірним наслідкам скоєного злочину.
Суд враховує також ту обставину, що злочин скоєний ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння.
Також суд враховує, що станом на час винесення судового рішення щодо вирішення питання про застосування пільги засудженим ОСОБА_5 не відбута досить значна частина покарання у виді позбавлення волі, а саме, - 3 роки 87 днів.
Також суд враховує, що засуджений ОСОБА_5 в установі виконання покарань, зокрема, в Кагарлицькій ВК № 115, відбуває покарання лише з листопада місяця, тобто, не повних 6 місяців, а тому суд вважає, що за такий короткий проміжок часу відбування покарання не можливо визначитися з тією обставиною, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, що є підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому не відбутої частини покарання на дільш м`яке, яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 51 КК України, - виправні роботи.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, - заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид позбавлення волі, - виправні роботи, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, - про заміну невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у вигляді виправних робіт, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя: ОСОБА_1