У Х В А Л А
про відмову у відкритті касаційного провадження

25 травня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року про відмову у поновленні строку,

в с т а н о в и в:

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на вказану постанову апеляційного суду.
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року притягнуто ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 471 МК України у виді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2017 року та повернуто апеляційну скаргу ОСОБА_4 .
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції Україниоднією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 6 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частина 2, 10 статті 294).

Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлені у статті 294 цього Кодексу відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, постанова Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Київської області від 12 квітня 2018 року про відмову у поновленні строку.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3