АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №000028, та запереченнях адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 року стосовно

ОСОБА_8 ,який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Донецьк, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 258-3 КК України повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладенні лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, без формулювання обвинувачення. Суд вказав, що ОСОБА_8 фактично не висунуте обвинувачення.

Також суд послався, що не вірно зазначені ознаки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, незрозуміло в чому конкретно обвинувачується останній. ОСОБА_8 обвинувачується в участі в діяльності терористичної організації, а ч.1 ст. 258-3 КК України передбачає створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації.

Крім того, судом вказано, що на досудовому слідстві було порушено право на захист ОСОБА_8 . Відповідно до зазначеного обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному правопорушенні щодо особливо тяжких злочинів. Виходячи з реєстру досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту, в Розділі ІІ, прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення в п.2 зазначено, що 07 листопада 2016 року була винесена постанова про необхідність залучення захисника ОСОБА_8 , та в п.3 зазначено, що 05 вересня 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, тобто захисник був залучений вже після повідомлення про підозру.

Також суд вказав, що оглядом реєстру досудового розслідування встановлена відсутність посилання на здійснення такої процесуальної дії, як здійснення виклику підозрюваного, що унеможливлює перевірити дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону.

Також, вказано, що з доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення про висунуту ОСОБА_8 підозру, та чи вручалося воно взагалі йому в установленому законом порядку.

Не погоджуючись із судовим рішенням, прокурор, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт для розгляду зі стадії підготовчого судового засідання до суду першої інстанції. Свої доводи обґрунтовує тим, згідно обвинувального акту ОСОБА_8 перебуваючи 27.11.2014 на посаді заступника начальника управління паливно-енергетичного комплексу стратегії та розвитку промисловості Міністерства вугілля та енергетики так званої ДНР, знаходячись на території м. Донецька по вул. Артема 63, діючи добровільно, умисно, активно з тих пір співпрацює з керівниками т.з «ДНР», надає вказівки підлеглим контролювати та особисто здійснює координуючі дії з організації поставки вугілля до АР Крим через логістичні можливості та торгівельний порт «Таганрог», здійснює активне, організаційне та інше сприяння терористичної діяльності. При цьому наводить дані телефонних розмов ОСОБА_8 ..

Вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 містить вичерпний перелік відомостей, які прокурор вважає встановленим, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Вказує, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення діяння, пов`язане з організаційним та іншим сприянням створення терористичної організації.

Вважає, що право на захист підозрюваного ОСОБА_8 під час оголошення та вручення підозри не було порушено, оскільки Главою 22 КПК України не передбачена його обов`язкова участь.

Також, зазначає, що відповідно до змісту ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, а також час її проведення, реквізити процесуальних рішень та вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Жодних вимог щодо зазначення та розкриття змісту процесуальних дій, на його думку, вказана судом стаття Кримінального процесуального кодексу, - не містить.

Вважає, що застосування п.3 ч.3 ст.314 КПК України, як підстави для повернення обвинувального акта прокурору - до реєстру матеріалів досудового розслідування, який, хоч і надсилається до суду разом з обвинувальним актом, але, безпосередньо, не є обвинувальним актом, - є безпідставним.

В запереченнях :

- адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін. Вказує, що прокурор посилається на абзац обвинувального акту, у якому зазначається: «Таким чином, ОСОБА_8 за вище викладених обставин, у період з 27.11.2014 по теперішній час, перебуваючи на території міста Донецька, яке контролюється терористичною організацією «Донецька народна республіка», поділяючи політичні та ідеологічні погляди членів зазначеної терористичної організації. її мету, та усвідомлюючи протиправний характер її діяльності, займаючи посаду заступника начальника управління паливно-енергетичного комплексу стратегії та розвитку промисловості Міністерства вугілля та енергетики «ДНР» (юридична адреса - вул. Артема, 63, у Київському районі м. Донецька) приймав активну участь у діяльності вказаної терористичної організації, а також сприяв діяльності вказаної терористичної організації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України»,на її думку - із цього абзацу помилково робиться висновок, що « ОСОБА_8 інкримінується вчинення діяння, пов язане з організаційним та іншим сприянням створенню терористичної організації», у зазначеній частині обвинувального акту фактично зазначається: «приймав активну участь у діяльності вказаної терористичної організації, а також сприяв діяльності вказаної терористичної організації».

Отже, участі у діяльності терористичної організації, на думку адвоката, є набагато небезпечнішим і ширшим діянням та охоплює поняття організаційне чи інше сприяння діяльності терористичної організації.

Тому з обвинувального акту від 09.12.2016р., на думку адвоката не зрозуміло у чому саме обвинувачується ОСОБА_8 в «участі у діяльності терористичної організації» чи «організаційному та іншому сприянню діяльності терористичної організації».

Крім того, у абз. 1 ас. 6 (3 аркуш обвинувального акту) зазначається, що « ОСОБА_9 реалізуючи відведену йому злочинну роль, використовуючи йому належний номер мобільного стільникового зв`язку НОМЕР_1 , знаходячись у м. Донецьк, перебуваючи на посаді керівника Департаменту паливно-енергетичного комплексу управління стратегії та розвитку промислової діяльності «ДНР». у вище вказаний період часу, активно здійснює організаційне та інше сприяння діяльності терористичної організації «ДНР».При цьому наводиться дати та час телефонних розмов.

Але у обвинуваченні, яке за словами прокурора є сформованим, відповідно до вимог закону зазначається: «Таким чином, ОСОБА_8 займаючи посаду заступника начальника управління паливно-енергетичного комплексу стратегії та розвитку промисловості Міністерства вугілля та енергетики «ДНР» (юридична адреса - вул. Артема, 63, у Київському районі м. Донецька) приймав активну участь у діяльності вказаної терористичної організації, а також сприяв діяльності вказаної терористичної організації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України».

Вказане, на думку адвоката, не відповідає фактичним обставина справи та додає не точності та незрозумілості: «Коли саме?», «Яким чином?», «Виконуючи яку роль?», ОСОБА_8 здійснював протиправні діяння.

Наявність вказаних неточностей в обвинувальному акті, на думку адвоката, суттєво впливає на право обвинуваченого мати повну, вичерпну інформацію про характер і обсяг обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготуватися до нього. Обвинувачення, на думку адвоката, має бути конкретним.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та прохав ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку адвоката, яка заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, встановлений ст. 291 КПК України.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як видно з ухвали суду першої інстанції, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 викладенні лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, без конкретного формулювання обвинувачення. Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченому, так і його захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення його обвинувачують.
Згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд першої інстанції вірно вказав, що позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_8 , оскільки йому фактично не висунуте конкретне обвинувачення. Як вбачається з положень пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що гарантує кожній особі право на справедливий суд, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст. 258-3 КК України передбачає створення терористичної групи чи терористичної організації, керівництво такою групою чи організацією або участь у ній, а так само організаційне чи інше сприяння створенню або діяльності терористичної групи чи терористичної організації, а ОСОБА_8 обвинувачується в участі в діяльності терористичної організації. Тобто органом досудового розслідування на думку колегії суддів, не вірно зазначені ознаки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тобто незрозуміло в чому конкретно обвинувачується останній.
З цього приводу є слушними доводи, наведені в запереченнях адвоката ОСОБА_7 на апеляційну скаргу прокурора.
Крім того,районний суд обґрунтовано послався, що на досудовому слідстві було порушено право на захист ОСОБА_8 . Відповідно до зазначеного обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному правопорушенні щодо особливо тяжких злочинів. Виходячи з реєстру досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту, в Розділу ІІ, прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення в п.2 зазначено, що 07 листопада 2016 року була винесена постанова про залучення захисника ОСОБА_8 , а в п.3 зазначено, що 05 вересня 2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, отже захисник був залучений вже після повідомлення про підозру.
Крім того, ст. 109 КПК України визначено зміст реєстру досудового розслідування, який відповідно до ч. 4 ст. 291 КПК України, є невід`ємною частиною обвинувального акту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення. Відповідно до ч. 1 ст. 297-5 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційних веб - сайтах органів, що здійснюють досудове розслідування.
Таким чином, здійснення виклику підозрюваного, що є процесуальною дією, має бути відображено в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Але з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається відсутність посилання на здійснення даної процесуальної дії, що унеможливлює перевірити дотримання органом досудового розслідування вимог кримінального процесуального закону.
Також з доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення про висунуту ОСОБА_8 підозру, та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.
Колегія суддів зазначає, що ухвала суду за змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень, які б слугували підставою для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, колегія суддів не виявила.
Отже, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2017 рокупро повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: