Постанова
Іменем України

01 серпня 2018 року

м. Київ
справа № 554/9198/16-к
провадження № 51-4198км18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в режимі відео конференції
засудженого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001451, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горбані Козельщенського району Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 04 травня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 367 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки зі штрафом 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваних законом інтересам держави.
Так, ОСОБА_8 у лютому 2016 року, здійснюючи керівництво фінансово-господарською діяльністю Полтавського відділу закупівель регіонального управління № 4 департаменту закупівель і логістики ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі ПАТ «ДПЗКУ»), будучи службовою особою, при укладанні не перевірив оригінали договору поставки № ПОЛ0207-С на поставку 5000 т кукурудзи 3-го класу врожаю 2015 року на умовах ЕХW (правила Інкотермс 2010) «Франко завод» зерновий склад - ТОВ «Агро Перемога» з ТОВ «Медфармсервіс», репутацію та реквізити контрагента, не виїхав за місцем зберігання товару на зерновому складі, не займався безпосередньо складанням та перевіркою документів, що зобов`язаний був робити відповідно до покладених на нього посадовою Інструкцією обов`язків, безпідставно делегував свої повноваження менеджеру з адміністративної діяльності Полтавського відділу закупівель регіонального управління № 4 департаменту закупівель і логістики ПАТ «ДПЗКУ», усвідомлюючи при цьому необхідність особистої участі у процесі оформлення договору поставки, і маючи реальну можливість її забезпечити, внаслідок чого державі в особі ПАТ «ДПЗКУ» було заподіяно істотної матеріальної шкоди у розмірі 21250020,00 грн., яка більш ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі ПАТ «ДПЗКУ».
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що під час досудового слідства було порушено його право на захист, оскільки розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції здійснювався незаконним складом суду, а також у матеріалах кримінального провадження відсутній носій інформації, нам якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_7 у поданій касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний вирок ґрунтується на припущеннях та доказах, що безпосередньо не досліджувались. Стверджує, що апеляційний суд, зазначені порушення залишив поза увагою, доводів апеляції не перевірив, постановивши рішення з порушенням вимог ст. 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_8 підтримав свої доводи та доводи захисника, просив судові рішення скасувати з підстав вказаних у касаційних скаргах, поряд із цим, одночасно просив пом`якшити йому покарання або застосувати до нього акт амністії, захисник ОСОБА_7 висловив позицію про незаконність судових рішень та необхідність їх скасування з підстав зазначених скаргах сторони захисту, прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг засудженого та захисника, вважав їх безпідставними, а судові рішення законними й обґрунтованими, представник потерпілого заперечив проти задоволення касаційних вимог засудженого та його захисника.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у службовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваних законом інтересам держави та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 367 КК судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК наведено докладні мотиви. Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, що постановив вирок.

Матеріали провадження свідчать, що суди першої і апеляційної інстанцій ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Мотивуючи висновок про винуватість засудженого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що працюючи на посаді менеджера по адміністративній роботі, здійснювала процедуру оформлення закупівель 5000 т зерна кукурудзи у ТОВ «Медфармсервіс», під час якої за дорученням ОСОБА_8 використовувала факсимільне кліше його підпису. Показання свідка ОСОБА_10 , який будучи начальником відділу, проводив службове розслідування в ході якого встановлено, що ОСОБА_11 переклав виконання своїх обов`язків на менеджера по адміністративній роботі ОСОБА_9 , зобов`язавши її оформити пакет необхідних документів без наявності їх оригіналів та перевірки наявності зерна, та підписавши їх шляхом поставлення відтиску факсимільного кліше його підпису та його особистої печатки керівника. Показання свідка ОСОБА_12 , який будучи співзасновником ТОВ «Медфармсервіс» пояснив, що під час укладання угоди з ПАТ «ДПЗКУ» він знайомим зі ОСОБА_8 не був, угода укладалась з менеджерами, ніхто з працівників питанням перевірки наявності зерна не цікавився, випадково дізнавшись про наявність рахунку, який ТОВ «Медфармсервіс» не відкривало, звернувся до банку з проханням заблокувати рух коштів з ПАТ «ДПЗКУ» з метою уникнення шахрайських дій. Показання свідка ОСОБА_13 директора ТОВ «Медфармсервіс», що підписуючи угоди з ПАТ «ДПЗКУ» перевіряла банківські реквізити сторін і вони відповідали дійсності, проте в подальшому їй зателефонували з банку і повідомили, що її заступник, якого в неї ніколи не було, відкрив новий рахунок для ТОВ «Медфармсервіс». Крім показань свідків суд послався на сканкопії договору поставки № ПОЛ0207-С, додаткових угод до цього договору № 001КЗ, 002КЗ та 003КЗ від 18 лютого 2016 року з додатками до них; копії акту приймання-передачі від 16 листопада 2016 року на виконання договору № 001КЗ, 002КЗ та 003КЗ від 18 лютого 2016 року; лист директора ТОВ «Медфармсервіс» ОСОБА_13 від 23 лютого 2016 року на ім`я в. о. голови правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_14 про те, що при виконанні договору поставки № ПОЛ0207-С від 18 лютого 2016 року між ПАТ «ДПЗКУ» та ТОВ «Медфармсервіс» на поставку кукурудзи 3-го класу в кількості 5000 т було виявлено факт шахрайських дій третьої сторони; акт службового розслідування за фактом шахрайського заволодіння невстановленими особами коштами ПАТ «ДПЗКУ» під час виконання договору на закупівлю зерна кукурудзи у ТОВ «Медфармсервіс» у кількості 5000 т та інші документи.
У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення цих доказів, які б викликали сумніви в їх достовірності. Всі докази, покладені судом в основу обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, достовірності й достатності.
Таким чином, сукупність наведених у вироку доказів, переконливо свідчить про те, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК. Вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг засудженого ОСОБА_8 та його захисника, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність його винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність його правової кваліфікації. На усі доводи апеляцій, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , надані обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Крім того, ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження, суд касаційної інстанції не виявив порушень кримінального процесуального закону про які йдеться у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_11 . Апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_11 , здійснювався колегією суддів, визначеною у відповідності зі ст. 31 КПК та з урахуванням заборон, передбачених статтями 75, 76 КПК. Поряд з цим, у матеріалах кримінального провадження наявні технічні носії інформації, на яких зафіксовано усі судові засідання під час провадження в суді першої інстанції. Рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні клопотання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження не є порушенням права засудженого на захист.
Призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При обранні виду та розміру покарання було враховано дані про особу ОСОБА_8 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом з цим, суд касаційної інстанції не має можливості прийняти рішення про застосування до ОСОБА_8 акту амністії, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні, та не були надані суду, документи необхідних для прийняття такого рішення. При цьому, ОСОБА_8 не позбавлений права звернутися до суду із клопотанням про застосування до нього амністії у порядку, передбаченому статтями 537, 539 КПК при наявності відповідних документів та підстав для застосування до нього амністії.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, тому законних підстав для скасування або зміни постановлених відносно засудженого ОСОБА_11 судових рішень за доводами касаційних скарг засудженого та захисника ОСОБА_7 Верховний Суд не убачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 04 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3