Справа № 135/79/18
Провадження № 1-в/135/16/18
УХВАЛА

Іменем України

15.05.2018 року Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)» сел. Губник клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 про його умовно-дострокове звільнення згідно якої зазначено, що він за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивного боку, бажає працювати, однак в установі відбування покарання не створено умов для праці для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі. Просить переглянути кримінальну справу та звільнити його умовно-достроково.
Засуджений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримали. Засуджений просив звільнити його умовно-достроково, згідно прийнятого ВРУ законодавства, вказавши, що він має брата інваліда другої групи, який не має інших родичів, що могли б його доглядати.
Прокурор заперечив проти задоволення заяви, вказавши, що підстав для звільнення немає, оскільки не передбачено дострокове звільнення осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 30.01.2006 року ОСОБА_4 засуджено за п. 4 ч.2 ст.115, ст.10, ч.2 ст.15, ч.4 ст.152, ч.3 ст.153, ч.1 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі.
06 червня 2006 року ОСОБА_4 засуджено Чернігівським районним судом за ч.1 ст.162, ч.4 ст.296, ч.1 ст.121, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області вирок Чернігівського районного суду від 06.06.2006 року змінено. Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.2 ст.296 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч.1 ст.162, ч.1 ст.121 та сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України до покарання призначеного судом. В іншій частині вирок залишено без змін.
Так, відповідно до змісту ч. 1, 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим частини строку покарання.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Враховуючи викладене вбачається, що законодавством передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише до строкових видів покарань, і не застосовується до такого покарання, як довічне позбавлення волі.
Щодо клопотання засудженого в частині перегляду вироку в зв`язку із прийняттям ВРК нового законодавства, суд враховує таке.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.
Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Після засудження ОСОБА_4 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за більш тяжкий злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося (ч. 2 ст. 115 КК України).
Таким чином суд приходить до висновку, що покарання, призначене ОСОБА_4 відповідало положенням КК України, які діяли на час вчинення ним інкримінованих йому злочинів, і підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.
В порядку виконання судових рішень предметом судового розгляду є вирішення лише тих питань, які прямо передбачені законом, зокрема ст. 537 КПК України, а не вирішення кримінального провадження чи кримінальної справи по суті, у тому числі і перегляд кримінальної справи, як про це просить засуджений.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 7, 26, 537, 539 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

Суддя: