Постанова

Іменем України
13 червня 2018 р.

м. Київ
справа №686/8974/16-к
провадження № 51-1057км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 липня 2017 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003632 та № 0007373, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 15 січня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком від 15.01.2016 року, ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців та зі сплатою штрафу в розмірі 850 грн.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він у ніч із 18 на 19 грудня 2015 року в палаті № 408 хірургічного відділення Хмельницької міської лікарні по проспекту Проскурівському, 1 у м. Хмельницькому, маючи умисел на заволодіння чужого майна, повторно таємно викрав у ОСОБА_8 мобільний телефон із карткою мобільного оператора, чим спричинив потерпілому шкоду на загальну суму 383 грн.
Крім того, ОСОБА_7 у червні та липні 2016 року у м. Хмельницькому вчинив ряд крадіжок із приміщень магазинів: «Кошик» на суму 298 грн., «Вопак 4302», спричинивши матеріальну шкоду ТОВ «Пакко Холдинг» на суму 319, 60 грн., «Щодня» заподіявши ФОП ОСОБА_9 шкоду на суму 304, 60 грн., «Шайн» на суму 309 грн., спричинивши ФОП ОСОБА_10 шкоду на зазначену суму.
Також 11 червня 2016 року о 23.45 год. ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік автостоянки на вулиці Заводській, 12 у м. Хмельницькому, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що полягало в нанесенні одного удару кулаком в обличчя ОСОБА_11 , відкрито заволодів його мобільним телефоном «Lenovo А308Т» із карткою мобільного оператора «Київстар», спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 512, 10 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 4 липня 2017 року вирок щодо засудженого залишено без зміни. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення з 18 липня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та в доповненні засуджений ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, висновки суду про доведеність його вини за ч. 2 ст. 186 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах та показаннях потерпілого ОСОБА_11 і свідків. Стверджує, що насильницькі дії щодо потерпілого він не вчиняв. При цьому, вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки жоден доказ, на який суд посилається у вироку не підтверджує його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, а також на досудовому слідстві не було забезпечено йому захисника, чим порушено право на захист.
Позиції інших учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Мотиви Суду
При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.
Доведеність вини за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі засудженого не оспорюється.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого. 2 ст. 186 КК України є правильним, та відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
При цьому були предметом ретельної перевірки суду аналогічні наведеним у касаційній скарзі доводи засудженого про непричетність його до злочинних дій щодо ОСОБА_11 та знайшли належну оцінку й аргументовано спростовані.
Зокрема, мотивуючи свої висновки про доведеність обвинувачення за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_11 , суд послався у вироку на показання потерпілого щодо обставин заволодіння у нього мобільним телефоном та спричинення йому тілесних ушкоджень, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Усупереч доводам касаційної скарги, викладені у вироку показання потерпілого та свідків у судовому засіданні не суперечать інформації, зафіксованій на технічному записі судового процесу. При цьому суд, дотримуючись вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, із показань потерпілого та свідків навів лише ті, що стосувалися предмету доказування й мали істотне значення для вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та правової оцінки його дій.

Показання потерпілого ОСОБА_11 суд перевірив у сукупності і взаємозв`язку з результатами експертних досліджень і дійшов обґрунтованих висновків, що його показання щодо локалізації удару узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи від 30 червня 2016 року №777 про виявлення у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень у вигляді рани слизової оболонки правої половини нижньої губи та садна шкіри передньої поверхні лівого колінного суглобу. Можливість утворення таких ушкоджень за обставин, вказаних потерпілим, висновком експертизи не виключено.
Відповідно до встановлених обставин, суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в основу вироку як допустимі докази. Показання потерпілого та свідків об`єктивно підтверджено іншими доказами, зміст яких докладно наведено у судовому рішенні.
Обставин, які би ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду не встановлено. Переконливих доводів щодо існування таких обставин не містить і касаційна скарга.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 ч. 2 ст. 186 КК України є правильною і сумнівів у колегії суддів не викликає.
Підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не встановлено.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості кримінальних правопорушень, даних про особу засудженого, обтяжуючої та пом`якшуючих покарання обставин. Призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши провадження за апеляційними скаргами засудженого та його захисника, належним чином перевірив викладені в них доводи, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими та зазначив в ухвалі відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Посилання засудженого на порушення на досудовому слідстві права на захист, є безпідставними.
Як видно з матеріалів провадження, на досудовому слідстві його інтереси захищала адвокат ОСОБА_14 .
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у справі не встановлено.
За наведених обставин не можна визнати переконливими та достатніми доводи, викладені у касаційній скарзі, про необхідність скасування вироку та ухвали на зазначених у них підставах.

Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 04 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_15 ОСОБА_2 ОСОБА_3