Житомирський апеляційний суд
Справа №287/264/17-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

законного представника

потерпілої ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000288 за апеляційною скаргою законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, -

обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі законний представник потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій та доведеності вини обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначеної міри покарання та вирішення цивільного позову скасувати і постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, задовольнивши її цивільний позов у повному обсязі. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Зазначає, що призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції в достатній мірі не врахував, що вказане кримінальне правопорушення, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, і ОСОБА_8 хоч і скоїв необережний злочин, але виключно внаслідок особистої злочинної недбалості. Крім того, зазначає, що суд не взяв до уваги, що обвинувачений на момент вчинення злочину не мав посвідчення водія, вчинив злочин щодо неповнолітньої особи та жодного разу не вибачився перед потерпілою. Вказує, що суд першої інстанції взагалі не врахував її позиції, як потерпілої щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання, а також те, що обвинувачений не відшкодував завданої потерпілій шкоди, що свідчить про його байдужість до наслідків вчиненого злочину та відсутність щирого каяття. Крім того, вважає, що у суду не було підстав залишати позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди без розгляду, оскільки цивільний позивач був присутній під час судового розгляду, надавав пояснення по суті позову та звільняється від сплати судового збору стосовно позовних вимог.

В запереченні обвинуваченого ОСОБА_8 на апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 , останній просить залишити її без задоволення та вказує про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки вона не містить переконливих аргументів щодо неправильного застосування судом норм кримінального закону. Що стосується залишення без розгляду цивільного позову законного представника потерпілої в частині стягнення моральної шкоди, то вважає таке рішення законним та обґрунтованим.
Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням йому 2 (двох) років і 6 (шести) місяців іспитового строку, покладено на останнього передбачені ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_10 22 152,60 гривень матеріальної шкоди заподіяної злочином, в решті позов залишено без розгляду.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь НДЕКЦ МВС України в Житомирській області процесуальні витрати за проведення авто-технічних експертиз в сумі 1581, 92 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин встановлених судом та зазначених у вироку, 21.05.2017 року, близько 04 години, ОСОБА_8 не маючи відповідного дозволу на керування транспортними засобами, керуючи технічно не справним, відповідно до висновку експерта від 19.06.2017 року №3/465, мотоциклом марки Вайпер, без д.н.з., (неповне прилягання гальмівних накладок до барабану), перевозячи в якості пасажира неповнолітню ОСОБА_9 рухаючись по асфальтобетонному покритті дороги вулиці Заводської в с. Білокоровичі, в напрямку смт. Нові Білокоровичі Олевського району Житомирської області, на одній з ділянок дороги, напроти електроопори №26/68, на відстані близько 150 м. до залізничного переїзду перегону Олевськ Коростень, в порушення, відповідно до висновку судово - автотехнічної експертизи від 20.06.2017 №3/470 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:
-п. 1.10 ПДР, який зобов`язує водія транспортного засобу враховувати дорожні умови, тобто сукупність факторів, що характеризують видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини, дорожню обстановку, тобто сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, які повинен урахувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;
-п. 2.3 ПДР, який зобов`язує водія перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан транспортного засобу;
-п. 12.1 ПДР, який зобов`язує водія « під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку, особливості вантажу, що перевозиться, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним »;
-п. 31.1 ПДР, який передбачає обов`язкову відповідність технічного стану транспортного засобу та його обладнання вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, а також правил технічної експлуатації;
-п.п. 31.4 та 31.4.1(б) ПДР, який забороняє експлуатацію транспортних засобів за наявності несправності гальмівної системи, якщо під час дорожніх випробувань робочої гальмівної системи гальмівний шлях для двоколісних мотоциклів перевищує 7,5 м., перед виїздом не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, під час руху не врахував дорожні умови та дорожню обстановку, а також технічний стан транспортного засобу, не вибрав безпечної швидкості руху з урахуванням технічного стану, внаслідок чого втратив керування мотоциклом та допустив його падіння на покриття дороги.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_9 отримала, відповідно до висновку судово - медичної експертизи від 07.08.2017р. №107, тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя зліва, підборіддя, лівої потиличної ділянки, синців правої лобної ділянки, лівої брови, правої тім`яної ділянки, лінійного перелому правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, перфорації барабанної перетинки, гострої епідуральної гематоми правої скронево-тім`яної ділянки, забою головного мозку важкого ступеня, травматичного отиту, мастоїдиту, які були небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Заслухавши доповідача, доводи законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 та представника потерпілої ОСОБА_11 в часткове підтримання апеляційної скарги ( в частині моральної шкоди), думку прокурора в часткове підтримання апеляційної скарги(лише в частині моральної шкоди), пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в діях, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілій, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав повністю. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнав щире каяття у вчиненому злочині. Обставин, що обтяжують його покарання судом не встановлено. Також судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив необережний тяжкий злочин, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, відшкодував матеріальну шкоду понесену державою на лікування потерпілої.
За таких обставин, суд першої інстанції вважав за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_8 та вважає, що воно буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів. Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи

тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде

висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд також враховує думку законного представника потерпілої щодо покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , яка не наполягала при апеляційному розгляді на призначенні обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, а зазначила, що в цьому питанні покладається на розсуд суду.
Крім того, обвинуваченим ОСОБА_8 надано копії платіжних документів про сплату матеріальної шкоди на користь потерпілої в повному обсязі.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при призначенні покарання вмотивовано висновок про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та зазначено обставини, що знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення. Вирок суду першої інстанції у цій частині законний та обгрунтований і підстав для його скасування не має.

Щодо вирішення цивільного позову, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження законний представник потерпілої заявила цивільний позов в інтересах потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обвинуваченим ОСОБА_8 (а.п. 13-17, 48-49).
Судом першої інстанції позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду, оскільки позивачем не сплачено судовий збір.
Апеляційний суд не може погодитись з вказаним висновком місцевого суду.
Так, відповідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_9 являється дитиною-інвалідом, про що свідчить копія медичного висновку №10/22 (а.п. 56).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору.
В апеляційній скарзі законний представник потерпілої просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Проте, відповідно до кримінального процесуального закону, апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати обставини, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Враховуючи наведене, а саме те, що в даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення щодо зміни вироку суду в частині вирішення цивільного позову, у вказаній частині вирок суду підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження для розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства, під час якого, місцевому суду слід дослідити доводи апеляційної скарги в частині вирішення питання щодо задоволення позовних вимог, матеріали кримінального провадження у вказаній частині та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу законного представника потерпілої ОСОБА_9 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині залишення без розгляду цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в частині, що залишена без зміни, в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
В частині направлення на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: