Справа № 495/5748/18
Номер провадження 1-кп/495/359/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0001331 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білгород-Дністровський, громадянина України, з середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області

потерпілий ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, при наступних обставинах:

05.05.2018, в обідній час, приблизно о 13 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_3 , знаходячись на перехресті вулиць Ізмаїльської та Першотравневої у м. Білгород-Дністровський Одеської області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту та особистих неприязних відносин, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_3 , розуміючи та оцінюючи свої дії, умисно наніс удар своєю правою рукою в область обличчя потерпілому ОСОБА_4 , який одразу впав на землю, отримавши від удару обвинуваченого ОСОБА_3 тілесні ушкодження у вигляді синців у правій та лівій очних ділянках, двох забитих ран носа та перелому кісток носа зі зміщенням відламків.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 104 від 06 червня 2018 року, у потерпілого ОСОБА_4 , були тілесні ушкодження синці у правій та лівій очних ділянках, які мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 діб і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5. та п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (17.01.1995 р.), відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, та дві забиті рани носа та перелом кісток носа зі зміщенням відламків, які призвели до короткочасного розладу здоров`я тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день) і за цим критерієм відповідно до п. 2.3.5. та п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» (17.01.1995 р.), відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у судовому засіданні визнав повністю.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту потерпілого ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився допитом потерпілого, його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують його особистість. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що дійсно 05.05.2018 року знаходячись на перехресті вулиць Ізмаїльської та Першотравневої в м. Білгород-Дністровський Одеської області в ході сварки з потерпілим ОСОБА_4 , наніс останньому правою рукою удар в область голови. Це сталося тому, що раніше, в той же день, на центральному ринку, де він працює, потерпілий з іншою особою підішли до дівчини, яка поряд з ним торгує рибою, та у них почався конфлікт. Він став захищати дівчину та потерпілий почав ображати його і запропонував відійти для з`ясування стосунків. Він погодився і вони відійшли, та потерпілий одразу наніс йому удар від якого він впав, а потерпілий сів на нього та не давав встати, доки того не відтягнули люди. У скоєному щиро розкаявся та просив його суворо не карати. Він шкодує, що так трапилось та негативно відноситься до своїх дій. Він згоден повністю відшкодувати заподіяну майнову шкоду, але він не визнає цивільний позов потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що 05.05.2018 року він зі своїм знайомим перебували на центральному ринку, де його знайомий хотів купити риби. Оскільки дівчина-продавець не бажала продавати малу кількість риби, то у них вини спір у який встряв обвинувачений. Він сказав тому, щоб він не втручався, однак обвинувачений запропонував йому відійти для з`ясування стосунків, на що він погодився, вони відійшли за контейнери та обвинувачений одразу наніс йому удар у підборіддя, нащо він також наніс обвинуваченому удар, від якого останній впав. Потім підійшли якісь люди та відвели обвинуваченого. Потім, знаходячись на перехресті вулиць Ізмаїльської та Першотравневої в м. Білгород-Дністровський Одеської області, де хотів купити яблук. Коли він вибирав яблука йому був нанесений удар в область носа. Він бачив, як після цього обвинувачений тікав з місця злочину. Просив задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого на його користь компенсацію матеріальної шкоди. Просив призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду. Стягнення моральної шкоди також залишив на розсуд суду.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ст. 125 ч.2 КК України умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я,

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд визнає каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлені.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» при призначенні покарання відповідно до статей 65-69 Кримінального кодексу України (далі - КК) суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків

При призначенні покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а саме, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії невеликої тяжкості, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем мешкання характеризується позитивно, працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем мешкання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, суд вважає можливим обрати у відношенні обвинуваченого покарання у вигляді сплати штрафу в дохід держави.

У ході судового розгляду потерпілий ОСОБА_4 заявив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1547,26 гривень та моральну шкоду у сумі 25000 грн.

При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичної білі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_3 було заподіяно моральну шкоду.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 у частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а саме в сумі 3000 грн., яку необхідно стягнути з обвинуваченого, у частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме 1547,26 гривень.

Судові витрати та речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 369, 370, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України та на підставі санкцій вказаної статті призначити йому покарання у вигляді сплати штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 1547,26 гривень та компенсацію моральної шкоди в сумі 3000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч. 2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1