Комінтернівський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі прокурора ОСОБА_5
захисника адвоката ОСОБА_6
представника потерпілого - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України щодо ОСОБА_8 . До обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого відповідно до ст. 331 КПК України та відсутність підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу відносно нього.

Прокурор ОСОБА_5 вважав, що підстав для зміни чи скасування обраного раніше запобіжного заходу обвинуваченому не має та просив суд продовжити його дію.
Представник потерпілого підтримала думку прокурорів.
Захисники обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу та клопотав про зміну запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти продовження строку дії запобіжного заходу, підтримав клопотання свого захисника.
Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно до вимог ст..331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Крім того, відповідно до ч.5 ст.176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1,258-258-5,260,261 КК України.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_8 звинувачуєються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 113 КК України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 . Крім того, суд враховує суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень та імовірність ухилення обвинуваченого від суду, ризик втечі, а також продовження скоєння кримінальних правопорушень обвинуваченим.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що на цей час не має підстав для скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 і приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
При вирішенні клопотання захисників обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 , суд враховує, що фактичні обставини, на які посилається захисник, не є обґрунтованими та не спростовують обставини, які дають підстави вважати щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Керуючисьст. 29 Конституції України, ст.ст. 176 ч.5, 177, 183, 197, 199, 331, 392 КПК України, -
У Х В А Л И ЛА:
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 - відмовити.
Продовжити строк тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який звинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.113, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1 КК України, строком на 60 днів, тобто до 24 серпня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2