АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 655/47/15-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/120/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження № 0000028 за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 26.10.2017 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Любимівка Каховського району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Суд визнав невинуватим ОСОБА_13 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдав його за недоведеністю вчинення ним цього злочину. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишено без розгляду. Вирішено питання про речові докази.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він 06 листопада 2011 року близько 01:00год. в с.Каїри Горностаївського району Херсонської області, рухаючись по вул. Леніна в напрямку центра села, в порушення вимог п.2.9 а) Правил дорожнього руху України, керуючи у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем ВАЗ -21051, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.1.5., п.10.1 Правил дорожнього руху України, не переконавшись у тому, що початок руху буде безпечним, незважаючи на наявність перешкоди для руху з лівої сторони свого автомобіля у вигляді ОСОБА_14 , який на початковій фазі руху вскочив на вказаний автомобіль та продовжував утримуватися руками за багажник на даху транспортного засобу, продовжував рух у вибраному напрямку, створюючи таким чином загрозу життю та здоров`ю останнього. Рухаючись таким чином по проїжджій частині в районі будинку АДРЕСА_2 , знаючи, що громадяни ОСОБА_14 продовжує знаходитися з лівого боку автомобіля, обвинувачений не відмовився від подальшого руху, чим, у порушення вимог п.1.5 б) Правил дорожнього руху України, продовжував створювати своїми діями загрозу для життя та здоров`я потерпілого. Внаслідок чого, при зустрічному роз`їзді автомобіля ОСОБА_8 з автомобілем ЗАЗ 1102, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху, внаслідок необережних та безпечних дій водія ОСОБА_8 , на потерпілого ОСОБА_14 було вчинено наїзд, що полягав у контактуванні останнього з автомобілем ЗАЗ 1102 під керуванням ОСОБА_15 , з затисканням між двома вказаними транспортними засобами та наступним падінням потерпілого на проїжджу частину. Від отриманих внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди травм ОСОБА_14 помер у лікарні. Вказані наслідки знаходяться в причинному зв`язку з грубим порушенням з боку водія ОСОБА_8 вимог Правил Дорожнього руху України , а саме :

п.1.5 б) згідно з яким, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків . Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це не можливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції , власника дороги або уповноважений ним орган;

п.2.9.а) згідно з яким , водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;

п.10.1 згідно з яким , перед початком руху. перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися , що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційних скаргах, які є ідентичними за своїм змістом, прокурор, потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 просять вирок скасувати в зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог КПК. Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначають про те. що суд істотно порушив вимоги КПК, зокрема ч. 4 ст. 107 КПК, оскільки в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання та звукозапис за 08.12.2015 року, крім того в порушення вимог ст. 344 КПК суд не повідомляв в процесі розгляду провадження про заміну секретаря судового засідання і не роз`ясняв права на відвід секретарю, крім того допустив неповноту судового розгляду не допитавши свідка обвинувачення ОСОБА_16 від допиту якого сторона обвинувачення не відмовлялась, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, хибно витлумачивши показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , на користь обвинуваченого, безпідставно поклавши всю провину за ДТП на померлого ОСОБА_14 , не звернувши при цьому уваги на положення п. 1.5 ПДР, який зобов`язує водія негайно, при наявності будь-яких перешкод вжити заходів до забезпечення дорожнього руху та усунення перешкод, а якщо це неможливо - припинити рух та повідомити підрозділ міліції про вказані перешкоди.

Подані за межами строків на апеляційне оскарження потерпілими заяви про внесення до змін до своєї апеляційної скарги з вимогою про ухвалення нового вироку у провадженні судом апеляційної інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст. 403 КПК внесення до апеляційної скарги змін, що тягнуть за собою погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження не допускається.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав до апеляційного суду свої заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілих, де просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, потерпілу ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисників, які апеляційні скарги прокурора та потерпілих просили відхилити; виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України та положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Згідно ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Якщо висунуті обвинувачення у вчиненні кримінально караного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано зроблено висновок про те що при встановлених обставинах справи дії обвинуваченого не регламентувались технічними вимогами ПДР і обвинуваченого необхідно визнати невинуватим за пред`явленим обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України не визнав та пояснив, що 05.11.2011 в вечірній час до нього став чіплятися ОСОБА_14 , вимагав від нього спиртних напоїв. Між ними зав`язлася бійка. З метою уникнути подальшої бійки він виїхав з балки. В с.Каїри зупинився біля магазину. В цей час до дороги під`їхав автомобіль, з якого вибіг ОСОБА_14 і підбіг до нього з погрозами фізичного насилля, тому він знову почав рух, однак останній наздогнав його автомобіль та заплигнув на багажник, і так їхав деякий час поки їх не наздогнав автомобіль ВАЗ 2108, який перекрив йому рух , внаслідок чого він зупинився. ОСОБА_14 зліз з багажника, підійшов до нього і через відкрите віко став наносити йому удари по обличчю та тулубу. Інші хлопці, які перебували в автомобілі ВАЗ 2108 стали відтягувати ОСОБА_14 від нього, намагаючись не дати йому продовжити бійку, коли ОСОБА_14 відтягнули на декілька метрів, хтось із тих хлопців, які відтягували крикнув, щоб він від`їздив. Об`їхавши автомобіль ВАЗ 2108, який стояв попереду, він розпочав рух, проїхавши декілька метрів побачив, що його знову наздогнав ОСОБА_14 , і порівнявшись з автомобілем на бігу став через відкрите вікно наносити йому удари, тримаючись при цьому за багажник автомобіля. Будучи наляканим такою поведінкою ОСОБА_14 , намагався однією рукою захиститися від ударів ОСОБА_14 а другою рукою він керував автомобілем. Через деякий час побачив світло фар зустрічного транспорту і в момент коли він порівнявся з зустрічним транспортом, ОСОБА_14 відстав від його автомобіля, що було далі він не бачив, поїхав додому. І тільки пізніше дізнався, що на ОСОБА_14 здійснив наїзд зустрічний транспорт.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що дійсно він керував автомобілем, а потерпілий ОСОБА_14 висів на його автомобілі, та з моменту коли він порівнявся з зустрічним транспортом, ОСОБА_14 зник.

При цьому обвинувачений ОСОБА_8 на протязі 7 років усього слідства стверджував про те що намагався лише втекти від ОСОБА_14 , який його переслідував.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 підтвердили, що між потерпілим ОСОБА_14 та обвинуваченим ОСОБА_8 вчинилась сварка а потім бійка, де потерпілий переслідував обвинуваченого чіплявсь за автомобіль та намагавсь ударити останнього.

Жоден з вказаних свідків не був очевидцем ДТП і не бачив розташування ОСОБА_14 на проїзній частині чи на транспортному засобів в момент ДТП.

Судом пояснення свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вироку викладено дослівно щодо їх пояснень.

Вказані обставини не заперечують і самі апелянти в своїх апеляційних скаргах.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, а тому колегія суддів вважає, що виправдовуючи ОСОБА_8 суд обґрунтовано послався на те, що формулювання обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_8 недоведене та досліджені судом показання свідків, зазначені в обвинувальному акті і заявлені в клопотаннях сторін, письмові докази, висновки експертиз та пояснення експерта, не підтверджують винності обвинуваченого ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді саме порушення водієм ОСОБА_8 п.1.5, п.10.1, п.2,9а ПДР України стали причиною наїзду на ОСОБА_14 і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті останнього.

Суд у вироку дав оцінки суперечностям у висновках судових експертиз і поясненнях свідків та навів переконливі мотиви, з яких визнав слушними доводи сторони захисту про перебування ОСОБА_8 в стані оборони та встановив, що сам потерпілий ОСОБА_14 умисно своїми діями створював небезпеку та перешкоду для руху автомобіля обвинуваченого.

Щодо допиту свідка ОСОБА_16 та в судовому засідання ні сторона обвинувачення ні сторона захисту не наполягали на її допиті.

Враховуючи, що в апеляційних скаргах не ставиться питання про повторне дослідження доказів судом апеляційної інстанції, апеляційний суд, не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази, оскільки в такому випадку будуть порушені засади кримінального провадження такі як змагальність сторін та свобода в поданні ними доказів суду і в доведенні перед судом їх переконливості.

Доводи апеляційних скарг про істотне порушення вимог ст. 107 ч. 4 КПК через відсутність в матеріалах провадження журналу судового засідання та звукозапису судового засідання за 08.12.2015 року колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України передбачено обов`язкове фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження, окрім випадків, визначених у цій нормі.

Водночас, Верховний Суд України надав з цього питання правовий висновок, що міститься у постанові від 27.11.2016 року, в якому роз`яснено, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України відсутність у матеріалах провадження журналу судового засідання або технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом з цим, у ст. 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушень вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. Тобто при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним та таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені у п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії.

В апеляційних скаргах прокурор та потерпілі взагалі не вказали обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, зокрема які саме процесуальні дії проводив суд 08.12.2015 року і чи відбувся в цей день судовий розгляд взагалі.

Апелянти не наводять жодних доводів та мотивів на обґрунтування апеляційних вимог в цій частині, зокрема яким чином відсутність в матеріалах провадження журналу та звукозапису судового засідання за 08.12.2015 року вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.

Таким чином, апеляційні вимоги прокурора та потерпілих про скасування вироку суду на підставі п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК з підстав істотного порушення вимог КПК задоволенню не підлягають.

Посилаючись на не роз`яснення судом права сторін на відвід заміненому секретарю судового засідання як на підставу скасування вироку, апелянти також не вказують на те, яким чином ця обставина вплинула на законність та обґрунтованість судового рішення.

Зокрема на початку судового розгляду сторони отримали пам`ятки про права та обов`язки, суд оголосив склад суду та роз`яснив право на відвід складу суду, секретарю судового засідання, прокурору.

Той факт, що в подальшому суд, при заміні секретаря судового засідання суд не роз`яснив таке право повторно, не позбавляло сторони можливість заявити відвід заміненому секретарю за наявності відповідних підстав, однак жоден з учасників процесу цим правом не скористався.

Отже підстави стверджувати, що судовий розгляд відбувся незаконним складом суду, відсутні.

Таким чином, вказане порушення колегія суддів не визнає істотним, таким, що могло вплинути на законність складу суду та судового рішення в цілому.

Доводи апеляційних скарг про порушення судом безперервності судового розгляду через надання обвинуваченому за його клопотанням часу для підготовки до останнього слова є вочевидь надуманими, оскільки відповідно до ст. 350 КПК право задовольнити або відмовити в задоволенні клопотань учасників судового провадження надається суду.

Будь-якого обґрунтування яким чином задоволення судом вказаного клопотання вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення апелянти також не наводять.

Згідно ч.3 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого. Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає що під час судового розгляду по справі суд І інстанції максимально повно і всебічно дослідив всі обставини справи, в результаті чого дійшов законного і об`єктивного висновку про відсутність поза, розумним сумнівом достатніх належних і допустимих доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Каховського міськрайоного суду Херсонської області від 26.10.017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2