Справа № 159/3234/17 Провадження №11-кп/802/67/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Зелена Ковельського району Волинської області, українку, громадянку України, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , з базовою вищою освітою, заміжню, працюючу бухгалтером фізичної особи-підприємця, раніше не судиму, засуджено:

- за ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 05 серпня 2017 року близько 12 год. 15 хв., знаходячись на порозі вхідних дверей житлового будинку по АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту з ОСОБА_8 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи однією рукою ручку відчинених вхідних дверей помешкання з середини, схопила ОСОБА_8 , яка хотіла зайти до помешкання та взялася за ручку вхідних дверей зовні, іншою рукою за шию та розпочала стискати, після чого почергово руками заподіювала удари по руках, штовхала її, вдарила дверима, чим заподіяла потерпілій тілесні ушкодження у вигляді синця з садном в лівій підщелеповій ділянці, синця з саднами на тильній поверхні лівої кисті, садна тильної поверхні правої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В поданих на вирок апеляційних скаргах:

- обвинувачена ОСОБА_7 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вважає, що її винуватість у інкримінованому їй злочині не доведена належними та допустимими доказами. Просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження щодо неї.

- захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 оспорює вирок через неповноту судового засідання, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Просить вирок суду скасувати та постановити вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і виправдати у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, доводи обвинуваченої, яка підтримала апеляційні скарги, потерпілу та її представника, які заперечили подані скарги, думку прокурора, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, стверджуються зібраними в провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши її дії за ч.1 ст.125 КК України.
Посилання обвинуваченої про відсутність її вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, колегія суддіввважає безпідставним, оскільки воно спростовується сукупністю наявних доказів, які досліджені судом першої інстанції.
Як встановлено в ході судового розгляду, винність ОСОБА_7 у вчиненому нею кримінальному правопорушенні повністю підтверджується наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_8 показала, що між нею та обвинуваченою існують неприязні відносини з приводу спадщини. В той день 05.08.2017 року вона разом з батьком ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхали до будинку обвинуваченої, в якому проживав її батько. Останній зайшов в будинок і не виходив з нього досить тривалий час. При цьому в будинку було чути крики та скандал. У зв`язку з цим, вона стала переживати за батька та почала стукати у вікна та двері будинку. Через деякий час ОСОБА_7 відчинила вхідні двері та почала висловлюватись в її адресу нецензурними словами. Намагаючись зайти в будинок аби забрати звідти батька, та коли взялась за ручку вхідних дверей, то ОСОБА_7 однією рукою вхопилась за її руку, а другою - за шию, внаслідок чого в неї були подряпини та синець на шиї. В ході цього конфлікту ОСОБА_7 наносила їй удари руками по руках, дверима вдарила в область грудної клітки. Вона вважає, що обвинувачена напала на неї і почала безпідставно наносити тілесні ушкодження.
Показання потерпілої є послідовними та логічними і узгоджуються з показаннями допитаних в суді свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
Свідок ОСОБА_12 в суді показав, що на початку серпня 2017 року він з потерпілою та її батьком приїхали до будинку ОСОБА_7 . Батько потерпілої пішов всередину будинку, після чого вхідні двері будинку зачинились на ключ. Було чутно, що в будинку відбувався скандал. Через певний проміжок часу ОСОБА_7 відкрила вхідні двері та почала словесний конфлікт. В той час коли ОСОБА_8 намагалась потрапити в будинок, ОСОБА_7 схопила її однією рукою за шию. В ході цього конфлікту обвинувачена била своїми руками по руках ОСОБА_8 . По закінченню конфлікту він бачив на підборідді потерпілої кров та подряпини на руці.
Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які є працівниками ГРПП Ковельського ВП ГУ НП України у Волинській області, кожен окремо, суду показали, що вони виїжджали на виклик в с.Зелена Ковельського району, де відбувався конфлікт між обвинуваченою та потерпілою. Підтвердили, що по приїзду на місце пригоди бачили в потерпілої тілесні ушкодження у вигляді синців та подряпин. При отриманні пояснень потерпіла вказувала на те, що вона намагалась зайти в будинок до батька, а ОСОБА_7 при цьому нанесла їй тілесні ушкодження.
Окрім показань потерпілої та свідків вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також:
-заявою ОСОБА_8 до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 05.08.2017 року (а.с.27) та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.08.2017 року, відповідно до яких ОСОБА_8 повідомила правоохоронний орган про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 під час виниклого конфлікту 05 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26);

- висновком експерта №244 від 07.08.2017 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця з садном в лівій підщелеповій ділянці, синця з саднами на тильній поверхні лівої кисті, садна тильної поверхні правої кисті, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів рукою людини та дверима, в час, вказаний в постанові та в медичній документації, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. По тілу ОСОБА_8 було нанесено не менше трьох ударів. Такі тілесні ушкодження утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту не могли (а.с.28-29).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні протиправних дій, які виразились в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, повністю доведена в ході судового розгляду.

А тому, заперечення обвинуваченої ОСОБА_7 щодо відсутності її вини у спричинені нею тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину подій.
Не заслуговують на увагу суду і посилання обвинуваченої, викладені в її апеляційній скарзі про те, що тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_8 вона усвідомивши вчинення своїх неправомірних дій, спричинила собі зі своїм спільником ОСОБА_12 до приїзду поліції, оскільки вони також спростовуються дослідженими судом доказами, і при цьому жодних фактів заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень іншою особою або ж нею самою, окрім як обвинуваченою, в інший час та за інших обставин, судом встановлено не було.
Щодо міри призначеного обвинуваченій покарання апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченої, яка раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, відсутність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, а також позицію потерпілої, дійшов правильного висновку, що покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 680 (шістсот вісімдесят) грн. буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Усі доводи, як обвинуваченої, так і її захисника, викладені в поданих ними апеляційних скаргах та наведені в ході розгляду справи, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування вироку, його зміни і закриття кримінального провадження з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченою та її захисником.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 травня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді