АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/219/18 Справа № 2-41/97 Категорія: ст. 459-467 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення - постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997 ОСОБА_7 засуджений за ст. 17 ч. 2, ст. 81 ч. 2, ст.17, ст. 117, ч. 2, ст. 196-1 ч. 2, ст. 142 ч. 2, ст. 142 ч. 3, ст. 208 ч.3, ст.93 п.п. «а», «е», «з» із застосуванням ст. 42 КК України 1960 року до смертної кари із конфіскацією всього майна. Вирок залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 03.03.1998 року.

01.06.2000 року постановою Черкаського обласного суду вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 приведено у відповідність до Закону України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України» шляхом пом`якшення засудженому покарання за п. «а», «е», «з» ст. 93 КК України 1960 року у виді смертної кари з конфіскацією всього майна на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_7 звернувся до суду з заявою про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 за нововиявленими обставинами, мотивуючи її тим, що вказана постанова ухвалена неправомочним складом суду; в ході судового розгляду порушено його право на захист, оскільки суд провів судове засідання без участі засудженого та його захисника; судове засідання проведено без звернень інших засуджених по справі, а судом помилково застосовано вимоги ст. 25-2 КК України 1960 замість положень Закону України «Про ратифікацію Протоколу № 6 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини про скасування смертної кари».

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2017 відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 за нововиявленими обставинами.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що постанова Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року, про перегляд якої за нововиявленими обставинами йдеться у заяві засудженого ОСОБА_7 , і зазначені в заяві нововиявлені обставини були предметом розгляду Верховним Судом України, який виконуючи вимоги ст. 363 КПК України 1960 року перевірив законність та обґрунтованість оскарженої постанови від 01.06.2000 року в повному обсязі і своєю ухвалою від 10.10.2000 року залишив її без змін.

Не погодившись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2016 року та направити справу на новий судовий розгляд. Також апелянтом подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, в якому він вказує, що пропустив строк на апеляційне оскарження з поважних причин, оскільки, перебуваючи в Черкаському слідчому ізоляторі, копію оскаржуваного судового рішення він отримав під розписку 26.12.2017.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та невмотивованою, у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду справи, внаслідок чого порушено гарантовані Конституцією України права людини на рівність перед законом і судом та справедливий суд.

Зазначає, що судом першої інстанції після скасування судового рішення судом касаційної інстанції під час провадження залишено без виконання вказівки суду, викладені в ухвалі ВССУ від 24 березня 2016 року, щодо перевірки доводів нововиявлених обставин та не надано правової оцінки цим доводам. Висновки суду ґрунтуються на неповноті судового розгляду та не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом першої інстанції не виконано вказівки викладені в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24.03.2016 р.; ухвалі Апеляційного суду Черкаської області від 31.08.2016 р.; ухвалі Апеляційного суду Черкаської області від 23.03.2017 р. та винесено рішення без дослідження матеріалів кримінальної справи № 2-41/97, і доводів його заяви про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 р. за нововиявленими обставинами.

Внаслідок цього судом першої інстанції була допущена неповнота судового розгляду та прийняття висновків, які не ґрунтуються на доказах досліджених в суді, що відповідно до норм КПК України встановлює безумовні підстави для скасування ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2017 року.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник подану апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені.

Прокурор також просив скасувати оскаржувану ухвалу та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, учасників судового засідання, вивчивши матеріли кримінальної провадження та оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 467 КПК України судове рішення за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржене в порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Відповідно ч. 3 ст. 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 був присутнім під час розгляду його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Місцевий суд обмежився складанням і оголошенням резолютивної частини ухвали. В матеріалах провадження наявний супровідний лист від 22.12.2017 р. № 2-41/97/17636/2017 про направлення начальнику СІЗО - начальнику арештного дому Черкаського слідчого ізолятора УДДУПВП в Черкаській області копії ухвали суду від 19.12.2017 р. для вручення засудженому (т. 3, а.с. 36), однак відсутні відомості про вручення повного тексту оскаржуваної ухвали саме заявнику, оскільки в матеріалах справи є розписка про вручення копії рішення лише прокурору ОСОБА_9 (т. 3 а.с. 37). Зі слів ОСОБА_7 копію ухвали від 19.12.2017 р. він отримав 26.12.2017 р. Апеляційна скарга подана засудженим згідно з поштовим штемпелем 03.01.2018 р. Враховуючи це, колегія суддів вважає справедливим визнати названі апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції поважними, а також вбачає необхідним його поновити.

По суті апеляційної скарги колегія суддів вважає, наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. ст. 409, 410 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду. Неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 459 КПК України 2012 року, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявленими обставинами визнаються:

1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом;

5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Обставини, передбачені пунктами 2 і 3 частини другої цієї статті, повинні бути встановлені вироком суду, що набрав законної сили, а при неможливості ухвалення вироку - підтверджені матеріалами розслідування.

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами у разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час здійснення провадження, не допускається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ході розгляду заяви ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначених вище вимог закону дотримався не в повному обсязі.

Насамперед щодо апеляційних доводів засудженого стосовно складу суду. У матеріалах справи міститься клопотання засудженого ОСОБА_7 від 07 червня 2017 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси про розгляд його заяви про перегляд постанови Черкаського обласного суду від 01 червня 2000 року за нововиявленими обставинами судом присяжних (Т-2, а.с. 217). При цьому засуджений наполягає на ухваленні судом окремого рішення з цього питання, адже просить надати йому його копію.

Це клопотання обговорювалося складом суду під головуванням судді ОСОБА_10 в засіданні 07 червня 2017 року (Т-2, а.с. 218-220), однак не знайшло свого вирішення як передчасне, у зв`язку з тим, що розгляд був відкладений через відсутність всіх матеріалів кримінального провадження, які не надійшли з касаційного суду.

Надалі судові засіданні відкладалися: 25 липня 2017 року також через відсутність всіх матеріалів справи (Т-2, а.с. 226); 17 серпня 2017 року для ознайомлення прокурора і захисника з матеріалами справи, які надійшли (Т-2, а.с. 236); 08 вересня 2017 року за клопотанням захисника (Т-2, а.с. 241-242).

17 жовтня 2017 року, у зв`язку із закінченням строку повноважень головуючого судді ОСОБА_11 , провадження було передане на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 (Т-3, а.с. 8).

Справа була призначена до розгляду на 27 листопада 2017 року, але в цей день розгляд провадження був відкладений на 19 грудня 2017 року за клопотанням захисника (Т-3, а.с. 18), й 19 грудня 2017 року було постановлено оскаржувану у цьому апеляційному провадженні ухвалу.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні дані, а саме відповідна ухвала, щодо вирішення клопотання засудженого про розгляд його заяви судом присяжних. Відсутні дані про це і у технічному записі судового засідання від 19 грудня 2017 року. Не вдаючись в аспекти обґрунтованості такого клопотання, колегія суддів вбачає, що без належного його вирішення неможливо вважати склад суду, який ухвалював оскаржуване рішення, таким, що встановлений законом в контексті положень ст. 6 ЄКПЛ.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія суддів вбачає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 17 ч. 2, ст. 81 ч. 2, ст.17, ст. 117, ч. 2, ст. 196-1 ч. 2, ст. 142 ч. 2, ст. 142 ч. 3, ст. 208 ч.3, ст.93 п.п. «а», «е», «з» із застосуванням ст. 42 КК України 1960 року до смертної кари із конфіскацією всього майна. Вирок залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 03.03.1998 року.

01.06.2000 року постановою Черкаського обласного суду вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року приведено у відповідність до Закону України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України» шляхом пом`якшення засудженому покарання за п. «а», «е», «з» ст. 93 КК України 1960 року у виді смертної кари з конфіскацією всього майна на довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Аналізуючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вбачає, що апелянт у якості основних своїх аргументів, посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи постанову відносно нього, виніс постанову неправомочним складом суду, оскільки суд мав прийняти рішення колегіальним складом суду за участю народних засідателів, а не суддею одноособово та порушив його право на захист, оскільки судове засідання було проведено без присутності засудженого та його захисника.

Колегія суддів вважає, що посилання засудженого на ці обставини не знайшло свого належного дослідження та аналізу в місцевому суді. Зокрема, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі обмежився лише констатацією того, що чинний на той час процесуальний закон передбачав, що питання, пов`язані з виконанням вироку, розглядаються судом в складі судді одноособово.

Разом з тим, в ухвалі відсутній будь-який аналіз доводів засудженого в аспекті можливого їх розуміння як нововиявлених обставин щодо:

- вирішення питання про заміну йому покарання без його присутності та без належного його виклику до суду;

- розгляду цього питання без присутності його захисника та інших учасників справи;

- складу суду, указаного в постанові від 01 червня 2000 року, в контексті вказівки на розгляд справи колегією суддів у складі лише одного судді.

В оскаржуваній ухвалі указується лише на те, що розгляд справи відбувся відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на той час.

Також суд першої інстанції загально указує, що зазначені вище доводи засудженого були предметом розгляду Верховним Судом України, який, виконуючи вимоги ст. 363 КПК України 1960 року, перевірив законність та обґрунтованість оскарженої постанови від 01.06.2000 року в повному обсязі і своєю ухвалою від 10.10.2000 року залишив її без змін.

Однак, зміст цієї ухвали ВСУ не містить аналізу таких доводів, так само як і не містить висновку про їх необґрунтованість. Той факт, що цією ухвалою ВСУ указана вище постанова від 01 червня 2000 року була залишена без змін, не підтверджує і не спростовує доводи засудженого, адже процедура перегляду певних рішень за нововиявленими обставинами й стосується саме тих рішень, які набрали чинності.

Також засуджений слушно вказує, що необхідність детального аналізу його доводів вже неодноразово вказувалася як обов`язкова попередніми рішеннями суду апеляційної інстанції. Зокрема, в ухвалі від 23 березня 2017 року (Т-2, а.с. 194-197), що не було виконано у повному обсязі.

Тому, враховуючи указане вище, та керуючись ст. ст. 404, 407, 459-463, 467 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Поновити засудженому ОСОБА_7 строк апеляційного оскарження ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.12.2017 року.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня 2017 року скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :