Постанова
Іменем України

03 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 125/1183/15-к
провадження № 51-4277 км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року в об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075 та № 0000081, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Заможне Барського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК);
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Барського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн та 4 500 грн, відповідно.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 грн.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну та матеріальну шкоду, а також витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн, 492 грн та 4 500 грн, відповідно.
Вирішено питання речового доказу у кримінальному провадженні.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, 14 лютого 2015 року о 03:00 год, перебуваючи біля нічного магазину «Харчо» в м. Бар Вінницької області, ОСОБА_7 під час конфлікту з ОСОБА_8 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, схопив рукою ОСОБА_8 за верхню частину лівої руки, і сильно стискаючи її, завдав йому одного удару кулаком лобну частину голови, від чого ОСОБА_8 впав на землю та вдарився об тверду поверхню потиличною частиною голови та спиною. В результаті дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження.
Цього ж дня, о 03:00 год, перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_8 під час конфліктуз ОСОБА_7 , з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, завдав йому одного удару кулаком по обличчю в ділянку носа. В результаті чого ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату загальної працездатності.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінено в частині призначеного покарання та цивільного позову. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 грн в дохід держави. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. В решті вирок залишити без зміни.

Судові рішення щодо ОСОБА_8 в касаційному порядку не оскаржуються.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог статей 404, 412, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки ухвала не містить мотивів на спростування доводів апеляційних скарг, а також висновків по суті заявлених вимог. Зокрема щодо порушення приписів ст. 337 КПК, оскільки суд першої інстанції вийшов за межі висунутого обвинувачення, використавши доказом доведеності його винуватості показання свідків, які стороною обвинувачення у кримінальному провадженні не заявлялися; невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки суд не дослідив доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, тобто не допитав безпосереднього очевидця події свідка - ОСОБА_9 та не з`ясував дійсних причин звернення громадянина ОСОБА_8 з заявою про злочин. Зазначає, що апеляційний суд не спростував доводів сторони захисту про відсутність в нього умислу на завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Вважає незаконним об`єднання кримінальних проваджень щодо нього та ОСОБА_8 . Стверджує, що апеляційний розгляд справи проводився неповноважним судом.
Позиції інших учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 підтримав доводи касаційної скарги засудженого, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Прокурор вважав доводи касаційної скарги необґрунтованими, проте вважав, що судові рішення слід змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку зі закінченням строків давності.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Отже, колегія суддів при касаційному розгляді виходить із обставин кримінального провадження, встановлених судами.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.
Відповідно до наведених вимог, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_11 та прокурора, апеляційний суд, в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, розглянувши в повному обсязі доводи апеляцій сторони обвинувачення та захисту шляхом повторного безпосереднього дослідження доказів, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, навівши докладні мотиви прийнятого рішення.
В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що в ході конфлікту ОСОБА_12 завдав йому удару від якого він впав на землю та вдарився головою, після чого підвівся на завдав йому удару у відповідь, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які були очевидцями подій та підтвердили, що між засудженими відбувся конфлікт, що переріс у бійку, висновками судово-медичного експерта згідно яких у ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження, а також протоколом проведення слідчого експерименту в ході якого ОСОБА_8 відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено. За встановлених апеляційним судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.
Разом із цим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з моменту вчинення ОСОБА_7 злочину пройшло більше двох років.
Санкцією ч. 1 ст. 125 КК передбачено найбільш суворий вид покарання у виді виправних робіт і відповідно до ст. 12 КК цей злочин віднесено до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Оскільки закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку з чим необхідна згода особи на звільнення його від кримінальної відповідальності, а за її відсутності суд вправі звільнити лише від покарання.
За таких обставин, ОСОБА_7 підлягає звільненню від призначеного судом покарання, призначеного за ч.1 ст. 125 КК, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, ч. 5 ст. 74 КК.
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Барського районного суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Звільнити засудженого ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК у зв`язку із закінченням строків давності.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3