Номер провадження: 11-кп/785/277/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючий ОСОБА_2
судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, в межах розгляду апеляційної скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси, від 30 грудня 2015 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , та на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 30 грудня 2015 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 ,
встановив:

прокурор прокуратури Одеської області ОСОБА_6 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів.
В судовому засіданні прокурор підтримала зазначене клопотання просила задовольнити його в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили апеляційний суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт.
Розглянувши клопотання прокурора, заслухавши учасників судового розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що клопотання підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 року ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.135 КК України, за наступних обставин.

20.10.2014 року, у вечірній час доби, ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_10 , з яким у нього виникла спільна бесіда.
Цього ж дня, приблизно о 22.00 годині, коли ОСОБА_10 відійшов до кіоску, що знаходився на неподалік від будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_11 , з яким у нього виникла спільна бесіда, під час якої між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_11 удар рукою в область голови, що призвело до втрати орієнтації у просторі та втрати свідомості останнього.
У той час, коли ОСОБА_11 знепритомнів та впав на землю, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_7 , який йому нічого не казав та попросив перетягнути непритомного ОСОБА_11 через дорогу до трамвайної зупинки, що вони і зробили.
У подальшому ОСОБА_11 доставлено до МКЛ №1 м. Одеси, де ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09:00 годині від отриманих ушкоджень останній помер.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №557-3494/2014 від 21.11.2014 року при дослідженні трупа ОСОБА_11 , виявлено закриту краніо- хребтово-спиномозкову травма: перелом кісток носу, садни, крововиливи обличчя, розрив міжхребцевого диску між 6-м і 7-м шийними хребцями з майже повним розривом спинного мозку і розривом поздовжніх зв`язок.
Виявлені тілесні ушкодження були небезпечними для життя і за цим критерієм згідно з п.2.1.2., 2.1.3.є., 2.1.3.ж «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Смерть ОСОБА_11 знаходиться у прямому причинному зв`язку із вказаною закритою краніо-хребтово-спиномозковою травмою у вигляді розриву міжхребцевого диску між 6-м і 7-м шийними хребцями з майже з повним розривом спинного мозку і розривом поздовжніх зв`язок. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_11 є висхідний набряк головного мозку.

У своїх апеляційних скаргах перший заступник прокурора Одеської області ОСОБА_9 вказує, що вважає оскаржувані вирок та ухвалу незаконними, просить їх скасувати і призначити у кримінальному провадженні новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор мотивує свої вимоги тим, що, на його думку, судовий розгляд був проведений неповно та однобічно, під час судового розгляду допущені суттєвими порушеннями вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Так, апелянт вказує, що за результатами досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187 та ч.2 ст.121 КК України, а прокурором, який брав участь в судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, висунуте обвинувачення безпідставно змінене: ОСОБА_7 - з ч.4 ст.187 і ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, а ОСОБА_10 - з ч.4 ст.187 і ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.135 КК України.

Прокурор вказує, що первинне обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину проти власності (ч.4 ст.187 КК України) не знайшло свого відображення в остаточному обвинуваченні. Однак, незважаючи на це, відмова прокурора від обвинувачення за даною статтею як процесуальне рішення прийняте не було, за результатами судового розгляду рішення стосовно первинного обвинувачення також прийняте не було, в чому заступник прокурора Одеської області вбачає порушення судом вимог ст.ст.340, 341, 348, 349, 368, 370, 374 КПК України, оскільки судом було розглянуте кримінальне провадження не в межах висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_10 обвинувачення.

Неповноту судового розгляду прокурор вбачає в тому, що судом фактично не було з`ясовано, яким чином, ким конкретно та скільки ударів було завдано потерпілому ОСОБА_11 , при цьому вирок стосовно ОСОБА_7 та ухвала відносно ОСОБА_10 містить протиріччя: згідно з вироком потерпілому був завданий один удар, а згідно з ухвалою - декілька. Вказані суперечності судом першої інстанції усунуті не були.

На думку прокурора, через зазначені порушення суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги показання обвинувачених з цих питань, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи та є спробою уникнути кримінальної відповідальності або значно зменшити її. Заяви обвинувачених про щире каяття, на думку прокурора, зроблені з аналогічною метою, однак їм не надано належної оцінки.

На підставі викладеного прокурор вважає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вплинула на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та сприяла уникненню обвинувачених від відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187 і ч.2 ст.121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційних скарг 18 травня 2016 року, але не з`явився в судове засідання і не повідомив апеляційний суд про причини неявки, в зв`язку з чим апеляційний суд постановив ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_7 в судове засідання на 21 червня 2016 року.
Зазначений привід виконаний не був, розгляд апеляційних скарг був відкладений на 14 липня 2016 р.
За результатами виконання ухвали про привід ОСОБА_7 апеляційним судом отримано повідомлення про неможливість її виконання через те, що обвинувачений ОСОБА_7 за зазначеною адресою не проживає.
Ухвалою апеляційного суду від 05 січня 2017 року був оголошений розшук ОСОБА_7 , з наданням дозволу на його затримання і доставку в суд для вирішення питання щодо зміни йому запобіжного заходу на тримання під вартою.
В зв`язку з закінченням строку дії ухвали апеляційного суду, апеляційним судом була постановлена повторна ухвала про розшук та затримання ОСОБА_7 , яка також не була виконана, в зв`язку з чим, після закінчення строку її дії, апеляційним судом була постановлена аналогічна ухвала про розшук та затримання ОСОБА_7 .
На підставі зазначеної ухвали ОСОБА_12 був затриманий і 03.09.2018 року доставлений в апеляційний суд для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу тримання під вартою за клопотанням прокурора прокуратури Одеської області.
З апеляційної скарги прокурора вбачається, що в ній ставиться питання, яке погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 .
За таких обставин, на підставі ч.4 ст.401 КПК України, участь обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні є обов`язковою.
Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.187 і ч.2 ст.121 КК України, за які передбачено пока.

Відповідно до п. 3) ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
За вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_7 передбачено покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років та від семи до десяти років, відповідно.

Щодо наявності ризиків, на думку апеляційного суду, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, що підтверджується його переховуванням та довготривалим розшуком.

Крім того, відповідно до положень ст. 178 КПК України, апеляційний суд враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим і звертає увагу на те, що обвинувачений не має постійного місця проживання, ухилявся від участі в судових засіданнях.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з положеннями п.2) ч.4 ст.183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави обвинуваченому, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Ваховуючи, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , спричинив загибель людини, апеляційний суд вважає можливим не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись статями 176, 177, 182, 183, 194, 196, 370-372, 376, 419 КПК України,

постановив:

Поновити судове провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси, від 30 грудня 2015 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , та на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, від 30 грудня 2015 року, стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 .
Клопотання прокурора прокуратури Одеської області, від 03.09.2018 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід тримання під вартою в Державній установі «Одеська установа виконання покарань № 21» - до 26.10.2018 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2