Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/348/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018 року. Апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відео конференції матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000505на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року, яким:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, на утриманні має малолітню дитину, приватного підприємця, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , не маючого судимості,
визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладено відповідні обов`язки. Вказаним вироком також вирішено питання, щодо речових доказів.

За участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, за наступних обставин.

30 серпня 2015 року, близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_6 знаходячись у приміщенні веранди житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_3 , де також перебувала ОСОБА_9 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з метою заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю потерпілій, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівої скроні ОСОБА_9 , від якого остання впала на підлогу, на праву сторону тулуба. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_6 , підійшов до потерпілої та наніс їй кулаком правої руки серію ударів в ділянку носа, лівого ока та щелепи з лівої сторони, після чого наніс два удари ногою в ділянку грудної клітки (ребер) з лівої сторони. Потім взяв у руки скляну банку з консервацією, ємністю 3 літра та наніс нею ОСОБА_9 один удар в ділянку лівого стегна. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока, набряку лівої половини обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітині, перелому 7 ребра зліва по передньо-підпахвовій лінії, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як викликають тривалий розлад здоров`я.
Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, однак в ході судового розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, скориставшись своїм правом, закріпленим у ч. 1 ст. 403 КПК України, за згодою потерпілої, відмовився від поданої апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати через його безпідставність, необґрунтованість, незаконність через допущені судом при розгляді справи порушення кримінального процесуального та матеріального права, ухвалити щодо нього новий виправдувальний вирок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що органами досудового розслідування були порушені всі розумні та достатні строки для проведення слідчих дій, оскільки кримінальне провадження було зареєстровано в ЄРДР 31.08.2015 та лише 17.08.2017 (майже через два роки) направлено для розгляду до суду, а в провадженні останнього перебувало понад 7 місяців.
Вказує, що на підтвердження його вини суд послався на висновок судово-медичної експертизи № 1523 від 07.10.2015, відповідно до якого у потерпілої наявні тілесні ушкодження, як легкого ступеню тяжкості так і тілесні ушкодження у вигляді синця на грудній клітині, перелому 7 ребра зліва по передньо-підпахвовій лінії, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості. Всі наявні у потерпілої тілесні ушкодження утворились від не менше 4-х травматичних впливів. Але як орган досудового розслідування так і суд не встановили яким саме з 4-х травматичних впливів були спричинені потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження. Також є незрозумілим за якими ознаками синці на грудній клітині віднесено експертом до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Крім того, судом безпідставно приймається в якості безспірного доказу висновок експерта № 37 від 06.03.2018 за результатами проведеного слідчого експерименту за участі апелянта. Судово-медичний експерт при проведені слідчого експерименту присутній не був, обстеження потерпілої не проводив, а тому апелянт вважає даний висновок досить приблизним. Які саме пояснення ОСОБА_6 перебувають поза можливим механізмом спричинення тілесних ушкоджень потерпілій експертний висновок не містить. Вказана обставина явно перешкоджала апелянту реалізувати своє право на спростування висновку експерта в судовому засіданні, що необхідно вважати порушенням права на захист в судовому засіданні.
Враховуючи зазначене апелянт вважає, що приведені у вироку суду висновки вказаних експертиз не можливо вважати достатніми та допустимими доказами у кримінальному провадженні.
Також ОСОБА_6 звертає увагу на те, що судом не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , залишено поза увагою показання свідка ОСОБА_13 , та не надано критичної оцінки показанням потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_14 .
За таких обставин суд повинен був дійти висновку, що зібраними по справі доказами вина апелянта в заподіянні середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_9 не доведена, а тому його необхідно виправдати за недоведеністю участі у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, скасувати вирок районного суду та ухвалити новий виправдувальний вирок, вислухавши позиції прокурора та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, так як її доводи є безпідставними, натомість вважали вирок районного суду законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія судів дійшла до наступних висновків.

Обвинувачений ОСОБА_6 , у ході розгляду кримінального провадження судом першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України не визнав та надав суду показання, з яких вбачається, що 30.08.2015, близько 17-18 години, він прибув до домоволодіння своєї матері, яка проживає в АДРЕСА_3 цей час, він пішов до колодязя, що розташований на межі між домоволодіннями його матері та потерпілої, щоб відновити водопостачання. Оглянувши водяний насос, переставивши на територію домоволодіння потерпілої ємності з-під гербіцидів, які знаходилися поруч з колодязем, він став повертатися до домоволодіння матері. Коли зайшов за паркан, то перед його обличчям пролетів предмет схожий на піку ( як пізніше з`ясувалося держак від лопати з металевим кінцевиком), а слідом, разом з парканом, перед ним впала на землю невідома йому особа ( як пізніше з`ясувалося потерпіла ). Остання була в схвильованому стані та висловлювала образливі слова. Після падіння потерпілої разом з парканом, ОСОБА_6 відкинув піку на територію домоволодіння ОСОБА_9 , а сам пішов до будинку своєї матері. Потерпіла самостійно підійнялася та пішла у напрямку свого будинку. Обвинувачений стверджував, що вказаного дня він не знаходився на території домоволодіння ОСОБА_9 , а тим паче не наносив їй будь-яких ударів.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вина останнього в повному обсязі доведена зібраними по кримінальному провадженні доказами, а саме:
- показаннями, наданими в суді першої інстанції потерпілою ОСОБА_9 , з яких слідує, що 30 серпня 2015 року, у вечірній час, вона знаходилася у веранді свого сусіда та помітила, як невідомий їй на той момент чоловік, високого зросту, взяв секцію огорожі довжиною, близько 3 метрів, та перемістив її таким чином, що колодязь був відгороджений від її домоволодіння. Водночас, потерпіла зазначила, що по сусідству з нею проживає матір ОСОБА_6 і між ними існує спір з приводу колодязя, який розташований на межі між їхніми домоволодіннями. Будинок, в якому вона проживає, розділений на дві частини. В іншій половині вказаного приміщення проживає чоловік її нині покійної сестри. Після цього, через незначний проміжок часу ОСОБА_9 помітила, що вказана особа рухається до неї, тримаючи в руках предмет, схожий на лом та впізнала, що то був ОСОБА_6 . Вона запитала: "Хто ви такий і що тут робите?", на що обвинувачений висловив образливі слова та прискорив ходу. З метою уникнення конфлікту, потерпіла забігла до веранди власного житлового будинку та замкнула вхідні двері на запори. Однак ОСОБА_6 вибив двері та зайшовши у веранду, відразу наніс їй один удар кулаком руки в ділянку скроні, внаслідок чого ОСОБА_9 впала на підлогу в положенні на правий бік. Далі, ОСОБА_6 став наносити їй удари кулаком руки по обличчю, в ділянки щелепи та носа, висловлюючи при цьому погрози фізичною розправою. Кількість ударів вона не пам`ятає, але вони були дуже сильні. Потерпіла стала просити, щоб ОСОБА_6 її не бив. Потім обвинувачений наніс їй кілька ударів, можливо ногою, в ліву частину грудної клітки та вийшов на подвір`я. В цей час, ОСОБА_9 почула крики на вулиці. Потім, ОСОБА_6 , повернувся до неї, взяв скляну банку, якою наніс удар ОСОБА_9 по стегну. Після цього, обвинувачений залишив місце злочину. Потерпіла, з метою покликати на допомогу, вийшла на вулицю та помітила біля будинку матір ОСОБА_15 та його дружину. Прямуючи до них, ОСОБА_9 почула позаду себе голос ОСОБА_6 , який вимагав повернутися назад. З метою уникнути подальшого побиття, вона зайшла на подвір`я до ОСОБА_15 та заховалася за гаражем. Через деякий час до потерпілої підійшла її племінниця - ОСОБА_14 і вони всі разом на вулиці чекали приїзду швидкої медичної допомоги. В момент побиття потерпілої на подвір`ї також перебувала ОСОБА_14 . Також, ОСОБА_9 стверджувала, що того дня вона не падала на паркан, а всі тілесні ушкодження їй спричинив ОСОБА_6 ;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , з яких слідує, що 30 серпня 2015 року, близько 17-18 години, вона прийшла провідати свого батька ОСОБА_16 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , де в іншій частині цього ж будинку проживає потерпіла. Зайшовши на подвір`я, вона взяла відра та пішла до сусіда по воду. Повернувшись, побачила, як ОСОБА_6 перемістив огорожу на межі домоволодінь та розпочав рух у напрямку ОСОБА_9 , яка на той момент знаходилася на подвір`ї. Потерпіла зайшла до веранди власного житлового будинку, а слідом за нею зайшов ОСОБА_6 . Останній наніс ОСОБА_9 удар кулаком правої руки, а коли та впала на підлогу, наніс їй кілька ударів правою ногою. Потерпіла стала просити обвинуваченого, щоб він припинив побиття, однак останній відповів: "За маму уб`ю". Свідок від побаченого була в шоковому стані та почала відходити від дверей. Однак, ОСОБА_6 наздогнав свідка на подвір`ї та наніс їй один удар в ділянку носа та один удар по потилиці. ОСОБА_14 не може пояснити такі дії обвинуваченого. Після цього, ОСОБА_6 , повернувся назад у веранду до ОСОБА_9 , взяв скляну банку ємністю 3 літра з консервацією та перебував там близько 1-2 хвилин. ОСОБА_14 в цей час сховалася за гаражем та бачила, як ОСОБА_6 зайшов до будинку її батька, а після цього пішов у напрямку спірного колодязя. Потім вона почула, як ОСОБА_6 крикнув: "Куди пішла, повернись". По слідах крові на асфальтованому покритті свідок зрозуміла, що ОСОБА_9 пішла до сусідів, які проживають навпроти. На той момент на подвір`ї сусіда були його мати на ім`я ОСОБА_17 та дружина. Свідок, разом з потерпілою, зателефонували до ОСОБА_18 та розповіли, що сталося, а самі чекали на вулиці приїзду швидкої допомоги;

- з показань свідка ОСОБА_19 , наданих ним суду першої інстанції слідує, що в один із днів теплої пори року, близько двох років тому, орієнтовно о 17-18 годині, до нього зателефонувала його сестра ОСОБА_14 та повідомила, що їх тітку ОСОБА_9 побили. Приїхавши до неї, свідок побачив ОСОБА_9 , яка сиділа на стільцю на вулиці. Все обличчя потерпілої було в крові. Поруч з останньою була ОСОБА_14 . Свідок викликав швидку медичну допомогу. Того дня ОСОБА_9 скаржилася на біль в грудях, запаморочення. У неї з носа текла кров. Зі слів ОСОБА_9 та ОСОБА_14 потерпілу побив ОСОБА_6 . Інших людей на вулиці не було. У домоволодінні ОСОБА_15 по подвір`ю ходила його дружина ОСОБА_20 ;

- показаннями свідка ОСОБА_21 , наданими районному суду встановлено, що він працює лікарем у КЗ "Помічнянська лікарня". 30.08.2015, о 19 год 35 хв він знаходився на чергуванні в лікарні. В цей час до нього звернулася ОСОБА_9 , яка скаржилася на біль в ділянці носа та грудної клітини. Після огляду було вставлено діагноз: закритий перелом ребер грудної клітини зліва, численні забої м`яких тканин обличчя та грудної клітки, можливий перелом носа. Про обставини отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_21 відомо зі слів ОСОБА_9 .
Вина ОСОБА_6 також підтверджується зібраними у кримінальному провадженні письмовими доказами, таким як:
- заявою потерпілої від 30 серпня 2015 року в якій остання просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 , який 30.08.2015, близько 18 год 30 хв, прийшовши до її будинку , спричинив їй тілесні ушкодження ( а.п. 113 );
- протоколом огляду місця події від 20.09.2015 та фото таблиці до нього встановлено, що вказаного дня було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_3 . Під час огляду житлового будинку на вхідних дверях виявлено пошкодження замикаючого пристрою, а саме зігнутий металевий засув. В приміщенні веранди ліворуч під стіною виявлено: металевий лист зеленого кольору з плямами рідини бурого кольору; мішок, гардину, шлакоблоки та скляну банку з консервацією на яких виявлено плями рідини бурого кольору (а.с. 124-131);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2015 та додатків до нього, якими встановлено, що потерпіла ОСОБА_9 добровільно розповіла та відтворила обставини нанесення їй ОСОБА_6 ударів, що мало місце 30.08.2015, близько 18 год 30 хв, у приміщенні веранди її житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_3 ( а.п. 114- 118);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 16.09.2015 та додатків до нього встановлено, що свідок ОСОБА_14 добровільно розповіла та відтворила обставини нанесення потерпілій ОСОБА_9 ударів обвинуваченим ОСОБА_6 , що мало місце 30.08.2015, близько 18 год 30 хв, в приміщенні веранди її житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_3 ( а.п. 119- 123);
- висновком судово-медичної експертизи № 1523 від 07.10.2015 встановлено, що згідно наданої медичної документації у ОСОБА_9 мались тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо лівого ока, набряку лівої половини обличчя; двох синців на грудній клітині, перелому 7 ребра зліва по передньо-підпахвовій лінії. Тілесні ушкодження у вигляді синця навколо лівого ока та набряку м`яких тканин обличчя зліва утворилися в результаті травматичного контакту з тупим об`єктом (об`єктами), можуть відповідати строку вказаному в постанові та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Пошкодження у вигляді синця на грудній клітині та перелом 7 ребра зліва утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом(об`єктами), могли утворитись в строк вказаний в постанові та відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я. Вищезазначені тілесні ушкодження утворились від не менше 4-х травматичних впливів. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи, а також не характерні для спричинення власноруч. Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, на які вказує як потерпіла ОСОБА_9 , так і свідок ОСОБА_14 в протоколах проведення слідчих експериментів (а.п.132-134);
- протоколу проведення слідчого експерименту від 26.01.2018 року та додатків до нього, якими встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно розповів та відтворив обставини отримання потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок її одноразового самовільного падіння разом із секцією дерев`яного паркану на землю, що мало місце 30.08.2015, близько 18 год 30 хв, на межі між домоволодіннями його матері та потерпілої, що знаходяться в АДРЕСА_3 ;
- висновком судово-медичної експертизи № 37 від 06.03.2018 з`ясовано, що ознайомившись з протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , від 26.01.2018, висновком експерта № 1523 від 07.10.2015, переглянувши відеозапис проведення слідчого експерименту від 26.01.2018, експерт вважає, що механізм утворення виявленого у потерпілої ОСОБА_9 тілесного ушкодження у вигляді перелому 7-го ребра зліва по передньо-пахвинній лінії, не відповідає механізму утворення даного ушкодження, на який вказує обвинувачений під час проведення слідчого експерименту. Зазвичай, ізольований перелом одного ребра утворюється від локальної дії тупого предмету маючого обмежену контактуючу поверхню. Утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 у вигляді синця навколо лівого ока та набряку лівої половини обличчя від зіткнення обличчя з поверхнею землі внаслідок її падіння разом із парканом, малоймовірне. Враховуючи локалізацію та морфологічний характер усіх виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що вони не могли утворитися внаслідок одного самовільного падіння потерпілої на поверхню землі разом з парканом ( а.с. 207-208 ).
Аналізуючи вище наведені докази, зокрема кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, на переконання судової колегії, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Так, як вбачається з показань потерпілої та свідка ОСОБА_14 , яка була очевидцем подій, саме обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілій тілесні ушкодження, за обставин, які були встановлені судом. Такі показання вказаних осіб є логічними, послідовними, взаємопов`язаними, як між собою, так і з іншими доказами, зокрема з протоколами проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідка, протоколом огляду місця події, яким в свою чергу підтверджуються показання потерплої щодо пошкодження замикаючого пристрою, виявлення металевого листу зеленого кольору з плямами рідини бурого кольору, мішка, гардини, шлакоблоків та скляної банки з консервацією на яких виявлено плями рідини бурого кольору. Також, висновком судово-медичної експертизи № 1523 від 07.10.2015 встановлені тілесні ушкодження, які мались у потерпілої ОСОБА_9 , їх тяжкість та механізм виникнення, який, у свою чергу, відповідає обставинам, на які вказувала потерпіла та частково, тобто в частині спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень, які бачила свідок ОСОБА_14 .
Водночас, твердження обвинуваченого, на яких він наполягав як під час надання показань суду, так і в ході проведення за його участю слідчого експерименту, щодо отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння на огорожу, в повному обсязі були спростовані висновком судово-медичної експертизи № 37 від 06.03.2018, в якому експерт стверджував, що виявлені у потерпілої тілесні ушкодження не могли виникнути за обставин, на які вказував обвинувачений, тобто внаслідок її падіння разом із парканом.
Колегія суддів погоджується із висновком суду з приводу неналежності показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_22 , так як останні не були свідками подій і таке рішення суду є достатньо вмотивованим.
Також є вмотивованими та не спростованими належними аргументами доводи суду щодо зацікавленості у результатах розгляду кримінального провадження свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Як зазначено ЄСПЛ у п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча
пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Колегія суддів не погоджується із доводами обвинуваченого ОСОБА_6 , які наведені в апеляційній скарзі з приводу необхідності визнання дій органу досудового розслідування та суду нікчемними через недотримання розумних строків досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, а прийняті в такий спосіб рішення протизаконними, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить (…) дванадцять місяців - у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості. Досудове розслідування повинно бути закінчено (…) протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Частиною другою згаданої статті КПК України передбачається, що строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу.
Як убачається із матеріалів провадження, всі докази були отримані в межах строків, визначених ч. 1 ст. 219 КПК України. Після повідомлення ОСОБА_6 про підозру, яке мало місце 30.05.2017, обвинувальний акт складено 31.07.2017, що також свідчить про дотримання органом досудового розслідування визначених законодавцем строків. Що стосується строку розгляду кримінального провадження судом, варто зазначити, що ч. 1 ст. 318 КПК України визначено строк судового розгляду кримінального провадження, який має бути розумним. З огляду на те, що по даному кримінальному провадженні судом було допитано ряд свідків, надано доручення органу досудового розслідування щодо необхідності проведення слідчих дій та в подальшому за наслідками виконання судового доручення судом призначено судово-медичну експертизу, що в свою чергу потребує додаткового часу, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що судовий розгляд кримінального провадження був проведений не у розумні строки.
Не відповідають дійсності аргументи обвинуваченого з приводу того, що його доводи щодо непричетності до інкримінованого кримінального правопорушення не були спростовані безспірними доказами, адже із вироку суду убачається, що судом надано оцінку як доказам, які були надані стороною обвинувачення так і тим, що надавались стороною захисту. Як вже зазначалось раніше, стороною обвинувачення надано беззаперечні докази, які доводять винуватість ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів констатує, що жоден наданий суду доказ не залишився поза його увагою. Також, судом було приведено відповідні аргументи, з яких він відкинув той, чи інший доказ і такі доводи суду були визнані обґрунтованими колегією суддів апеляційного суду.
Що стосується доводів обвинуваченого про не розмежування отриманих потерпілою тілесних ушкоджень, так як у останньої було виявлено як легкої тяжкості так і середньої тяжкості тілесні ушкодження, а також не визначення від яких саме травматичних впливів у потерпілої утворились тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, колегія суддів зазначає наступне.
Як убачається із висновку судово-медичної експертизи № 1523 від 07.10.2015 експертом було розмежовано отримані тілесні ушкодження та чітко визначено які саме тілесні ушкодження відносяться до легких, а які до середнього ступеню тяжкості. Водночас, визначення від яких саме травматичних впливів у потерпілої утворились тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, у даному випадку жодним чином не може впливати на доведеність вини обвинуваченого, адже як беззаперечно встановлено судом, тілесні ушкодження потерпілій, окрім обвинуваченого ОСОБА_6 , ніхто інший не спричиняв, а тому в установленні таких фактів жодної необхідності не було.
Безпідставними є аргументи обвинуваченого щодо приблизності висновку експерта № 37 від 06.03.2018 через те, що останній не приймав участь під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та не проводив огляд потерпілої, оскільки з протоколу проведення слідчого експерименту від 26.01.2018 убачається, що вказана процесуальна дія проведена за участю судово-медичного експерта, який в подальшому надав свій висновок із запропонованих судом питань та який був предметом дослідження судом. Той факт, що експерт не оглядав потерпілу, в даному випадку не може слугувати підставою, яка б ставила під сумнів його висновки, адже слідчий експеримент був проведений через значний проміжок часу після вчиненого кримінального правопорушення, більш ніж через 2 роки, а тому проведення огляду потерпілої експертом було взагалі не доцільно. Водночас, слід зауважити, що у експерта у розпорядженні були матеріали кримінального провадження, на підставі яких останнім і було зроблено висновок. Жодних зауважень щодо недостовірності тих чи інших доказів, від сторони захисту до суду не надходило. Наведені вище факти свідчать про відсутність у суду підстав ставити під сумнів висновки експертів.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної оцінки судом показань свідків, колегія суддів зазначає, що таким доводам була надана ґрунтовна відповідь, як судом першої інстанції, так і колегією суддів, а тому зупинятись знову на цих аргументах немає підстав.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягнуло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та такі дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 122 КК України.
Жодних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлено не було.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України.
Так, судом першої інстанції належним чином враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_6 , обставину, що пом`якшує покарання, а саме знаходження на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини і відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, наявності обставини, яка пом`якшує покарання та відсутності обставин, які його обтяжують, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.
Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину та беручи до уваги висновки досудової доповіді, суд першої інстанції, на переконання судової колегії, правильно дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбуття ним призначеного покарання з випробуванням у встановлений судом іспитовий строк.
Таким чином, з урахуванням наведених вище підстав, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, а тому вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року залишає без змін.

Керуючись статтями 376, 404-405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді - підписи
Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2