УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/7555/18

Провадження №: 1-кс/755/4232/18

"08" серпня 2018 р.
м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного 17.11.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001449, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 205, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 364 КК України, встановив :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна, яке умотивоване наявністю обставин визначених ст. 170 КПК України.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підвердження

Другим слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва (адреса 2 СВ відповідно до наказу прокурора м. Києва Р. Говди від 20.04.2018 № 52 «Про визначення місць розташування органу досудового розслідування слідчих відділів управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва» - м. Київ, вул. Каунаська, 3-В) проводиться досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактами створення невстановленими особами суб`єктами підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, зловживання службовим становищем та ухилення від сплати податків посадовими особами ПАТ ДАК «Автомобільні дороги України», що призвело до істотної шкоди державним інтересам.

В ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено ряд підприємств які задіяні в злочинній схемі, а саме: ПАТ «Уманьавтодор» () та ТОВ «АВАНГАРД» ().

Встановлено, що особи, які фактично здійснюють керівництво діяльністю ПАТ «Уманьавтодор» (), з листопада 2015 року на посаду голови правління, головного бухгалтера, голови наглядової ради ПАТ «Уманьавтодор» назначають «підставних» осіб з неблагонадійних сімей, які жодного відношення до фінансово-господарської діяльності даного підприємства не мають, а лише надали свої паспортні дані та поставили підписи в установчих документах за грошову винагороду.

В ході розслідування кримінального провадження, встановлено та допитано голову правління ПАТ «Уманьавтодор» () ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_1 ), колишнього головного бухгалтера та діючого голову наглядової ради ПАТ «Уманьавтодор» () ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_2 ), які повідомили що жодних фінансово-господарських операцій на даному товаристві не здійснювали, договірних відносин з підприємствами контрагентами не укладали та нікого не уповноважував діяти від свого імені. Всі дії ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , виконували за вказівкою осіб, які фактично здійснювали управляння ПАТ «Уманьавтодор». Також ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 повідомили що погодились підписувати документи (не розуміючи їх змісту) у зв`язку з скрутним матеріальним становищем з метою отримати грошову винагороду за вказані дії.

Також, встановлено та допитано кінцевих бенефіціарних власників ПАТ «Уманьавтодор» (), а саме засновників ТОВ «Центр Архітектури» () ОСОБА_6 (іпн НОМЕР_3 ) та ОСОБА_7 (іпн НОМЕР_4 ), які повідомили що у зв`язку з скрутним матеріальним становищем зареєстрували дане підприємство за грошову винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності. Жодних фінансово-господарських операцій ні на ТОВ «Центр Архітектури» (), а ні на ПАТ «Уманьавтодор» () не здійснювали, договірних відносин з підприємствами контрагентами не укладали та нікого не уповноважував діяти від свого імені.

Крім цього встановлено, що колишнім бенефіціарним власником ПАТ «Уманьавтодор» () являвся ОСОБА_8 , який в 2017 році продав контрольний пакет акцій підприємству ТОВ «Центр Архітектури» (), на даний час ОСОБА_8 являється засновником ТОВ «АВАНГАРД» (). Дане підприємство звітує до податкових органів з однієї IP адреси, що й ПАТ «Уманьавтодор».

В свою чергу ТОВ «АВАНГАРД» () у період 2015-2017 років придбало у ПАТ «Уманьавтодор» () основні засоби, виробничі складські приміщення та нерухомість. Грошові кошти за нерухомість перераховувались з розрахункових рахунків ТОВ «АВАНГАРД» на рахунки ПАТ «Уманьавтодор», в подальшому через короткий проміжок часу повертались з рахунків ПАТ «Уманьавтодор» на рахунки ТОВ «АВАНГАРД» як оплата за виконання зобов`язань. На запит, щодо надання документів які підтверджують взаємовідносини ТОВ «АВАНГАРД» та ПАТ «Уманьавтодор», - ТОВ «АВАНГАРД» не надало документів стосовно фінансово- господарських операцій, які вище перелічені.

Допитана, в ході розслідування кримінального провадження, головний бухгалтер ТОВ «АВАНГАРД» () ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомила, що голова правління ПАТ «Уманьавтодор» () ОСОБА_4 (іпн НОМЕР_1 ) їй не знайомий, вона його ніколи не бачила. Також ОСОБА_9 повідомила що їй не відомо хто підписував документи щодо фінансово-господарської діяльності по взаємовідносинам між ПАТ «Уманьавтодор» () та ТОВ «АВАНГАРД» ().

Допитаний в якості свідка директор ТОВ «АВАНГАРД» () ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що особисто з головою правління ПАТ «Уманьавтодор» () ОСОБА_4 ніколи не зустрічався, з питань фінансово-господарських взаємовідносинах (укладання договорів, придбання та реалізації товарів, робіт та послуг) між ПАТ «Уманьавтодор» () та ТОВ «АВАНГАРД» () нібито розмовляв з ОСОБА_4 лише по телефону, при цьому ніяких контактних даних останнього надати не зміг.

Вищевказане свідчить про фіктивність проведення фінансово-господарських операцій між ПАТ «Уманьавтодор» () та ТОВ «АВАНГАРД» ().

Відповідно до аналітичної довідки, за результатами аналізу стосовно дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Авангард» (код за ) при взаємовідносинах з ПАТ «Уманьавтодор» (код за ) за період грудень 2015 року квітень 2018 року, встановлено порушення вимог Податкового законодавства, що призвело до заниження ТОВ «Авангард» () податкового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 3 232 519,76 грн. та податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 641 810,87 грн.

Таким чином службові особи ТОВ «Авангард» () нанесли державним інтересам значної шкоди у розмірі 6 874 330, 63 грн.

Також, в ході проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження встановлено, що ТОВ «АВАНГАРД» () має відкриті банківські рахунки в наступних банківських установах: ПАТ «АЙБОКС БАНК» (МФО 322302) № НОМЕР_5 ; ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (МФО 305299) № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 .

У слідства є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які розміщені на вказаних рахунках, є предметом та доказом розслідуваних злочинів, передбачених ч.1 ст.205, ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 212 КК України, тобто здобуті злочинним шляхом, а тому заявник просить накласти на них арешт.

Указує прокурор і на те, що не застосування арешту може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення.

Вказані фактичні дані прокурор підтверджує дорученнями про проведення слідчих дій, рапортом о/у ОВС відділу ПОЗУБС ОУ ГУ ДФС у м. Києві, аналітичною довідкою щодо дотримання вимог податкового законодавства ТОВ «Авангард» при взаємовідносинах з ПАТ «Уманьавтодор», протоколами допиту свідків, податковими накладними, виписками по рахунках.

Позиція сторін

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Також, враховуючи положення ст.ст. 22, 26, 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглядати дане клопотання у відсутність інших учасників процесу.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, в даному випадку, прокурором в клопотанні взагалі не визначено мету, з якою останній просить накласти арешт, а саме по собі клопотання лише містить вказівку на те, що «у слідства є достатні підстави вважати, що грошові кошти, які розміщені на вказаних рахунках, є предметом та доказом розслідуваних злочинів» та цитування ч. 3 ст. 170, ч. 1 ст. 98 КК України.

При цьому, слід ураховувати, що необхідність арешту майна з ціллю досягнення тієї чи іншої мети з переліку визначених ч. 2 ст. 170 КПК України є можливим лише у разі наявності обставин визначних абз. 2 ч. 1 ст. 170 того ж Кодексу, яка передбачає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У цій ситуації, реальну можливість приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження грошових коштів у разі не застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження доведено не було.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У даному випадку прокурором не доведено, що майно на яке заявник просить накласти арешт відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як і інші докази, що могли б дати змогу прийти до висновку про наявність в даних гроших коштів ознак речового доказу.

Як наслідок є відсутніми обставини визначені п.п. 2-3 ч. 3 ст. 131 КПК України.

Також, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛвстановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи.

За таких обставин, слідчий суддя враховуючи правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, оскільки відсутнє обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного 17.11.2017 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001449, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 205, ч. 1 ст. 212, ч. 1 ст. 364 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1