Справа № 645/2318/18
Провадження №1-кп/645/461/18
У Х В А Л А
Іменем України

09 листопада 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана вище кримінальна справа, де відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 18.11.2018 р.
В судовому засіданні на виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України прокурором заявлено про доцільність продовження обвинуваченому застосування вказаного запобіжного заходу на строк 60 днів. На думку прокурора, у разі скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, вчинити новий злочин, впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані.
Обвинувачений проти продовження запобіжного заходу не заперечував, покладався на розсуд суду.
Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
У справі «Сергій Волосюк проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою. Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що хоча суворість можливого вироку є елементом, який має бути прийнятим до уваги при оцінці ризику переховування від правосуддя або вчинення злочину повторно, необхідність продовження строку тримання під вартою не може оцінюватися з виключної абстрактної точки зору та лише з точки зору тяжкості злочину (рішення у справі «Мамедов проти Росії»).
Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд вважає, що характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень свідчать про підвищену суспільну небезпеку, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується, серед іншого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який є тяжким злочином. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
При розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, окрім тяжкості обвинувачення та покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, суд також враховує дані про особу обвинуваченого, можливий вплив на потерпілих та свідків, які не допитані, суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що у сукупності свідчить про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вказані вище обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, продовжити скоєння кримінальних правопорушень, впливати на потерпілих та свідків, які не допитані, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу або зміна раніше обраного запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З огляду на вищевикладене, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, суд вважає, що на цей час не має підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , або його скасування, тому дійшов висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, суд -

П о с т а н о в и в:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 07.01.2019 р.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: