УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 640/3230/18

Провадження № 1-кп/638/917/18
08.05.2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
з участю обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання щодо можливості продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 , якому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.04.2018 року задоволено подання голови Київського районного суду м. Харкова та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України передано з Київського районного суду м. Харкова на розгляд Дзержинському районному суду м. Харкова.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.05.2018 року кримінальне провадження №0000072 від 05.01.2018 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України прийнято до провадження судді ОСОБА_1 , призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор Харківської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 зазначила, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова (головуючий суддя ОСОБА_5 ) знаходяться кримінальні провадження №0000038 від 05.01.2017 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та кримінальне провадження №0004788 від 28.09.2016 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, та у зв`язку з тим, що станом на тепер судовий розгляд триває, а судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, не ухвалено, просить вирішити питання про об`єднання вказанихкримінальних проваджень в одне.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти вирішення питання про об`єднання кримінальних проваджень відносно ньогов одне провадження.

Суд, вислухавши думку прокурора та обвинуваченого, та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.
Згідно частини 1 статті 32 КПК України, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.
Відповідно до частини 1 статті 334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.
За частиною 1 статті 217 КПК України у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами).
Згідно частини 2 статті 334 КПК України, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Таким чином, з урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність передачі кримінального провадження №0000072 від 05.01.2018 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України передати судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 для вирішення питання про об`єднання вказаних вище кримінальних проваджень.
Окрім того, прокурор також заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступних висновків.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Положеннями статті 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, визначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, ухилення від явки до суду, вчинення іншого злочину.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Частиною 1 статті 194 КПК України визначено, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, щоб обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою - незалежно від того, наскільки коротким він є, - має бути переконливо доведено органами державної влади. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пп. 56 та 59 з подальшими посиланнями).
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 26.01.2018 року ризиками, які дали суду підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розумінні положень статті 177 КПК України вказано про те, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену судимість вчинив тяжкий злочин, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, що свідчить про існування ризику реальних спроб уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та в подальшому суду; не має офіційного місця роботи, що свідчить про існування ризику реальних спроб продовження злочинної діяльності, пов`язаної із вчиненням умисних корисливих злочинів, в т. ч. проти власності.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили про те, що ті ризики, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу, відсутні.
Розглянувши обвинувальний акт, враховуючи реальне існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, враховуючи особу обвинуваченого, наявні підстави вважати, що знаходячись на волі обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, суд вважає, що підстав для заміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не вбачається.
Виходячи з цього, керуючись вимогами ст. 331 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Кримінальне провадження №0000072 від 05.01.2018 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України передати судді Дзержинського районного суду міста Харкова ОСОБА_5 для вирішення питання про об`єднання в одне провадження з кримінальним провадженням №0000038 від 05.01.2017 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та кримінальним провадженням №0004788 від 28.09.2016 року за підозрою ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених частиною 2 статті 15, частиною 2 статті 186, частиною 3 статті 15, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю Німеччини м. Веймар, українцю, громадянину України, строк тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 06 липня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: