Справа № 466/5801/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«09» липня 2018 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000806 від 22 жовтня 2015 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семки Маневицького району Волинської області, українця, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, інваліда І групи, непрацюючого, проживаючого за адресою - АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_4 22 жовтня 2015 року, приблизно о 12.45 год., керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110387», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Липинського в напрямку вул. Б. Хмельницького, біля будинку №22, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями відповідно до постанов КМУ №136 від 06.03.2013, а саме: Р.1 п.1.5, п.1.10 ( в частині значення термінів «пішохідний перехід», «небезпека для руху»), Р.2 п.2.3, п.п. «б» та «д», Р.12 п.12.3, Р. 18 п.18.1 ПДР України, що проявилося у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, по якому в цей час переходила проїзну частину дороги зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу пішохід ОСОБА_6 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо транспортна пригода наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 вимог правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 22 жовтня 2015 року рухався на автомобілі марки «ЗАЗ 110387», їхав зі Львова до с. Любеля Жовківського району Львівської області. Була погана погода, він доїхав до вул. Липинського у м. Львові, до пішохідного переходу. Права сторона дороги була свобідна, автомобілів попереду нього не було. Перед переходом призупинився, побачив пішохода затормозив, було слизько, але наїзду уникнути не вдалося. Не бачив, щоб потерпіла дивилася чи їде автомобіль. Коли збив потерпілу, то вона впала на капот і ліктем розбила скло. Цивільні позови потерпілої ОСОБА_6 та прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги не визнає. Однак, в разі якщо суд визнає його винуватим, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році»

Суд знаходить, що незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України, його винуватість доводиться іншими доказами, здобутими під час судового розгляду справи:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 даними в судовому засіданні про те, що 22 жовтня 2015 року, приблизно о 12.45 год., переходила дорогу біля Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. Переконалася, що немає автомобілів та почала переходити дорогу. Дійшла до половини, подивилася, що автомобілі стояли. Несподівано відчула удар, після чого впала на дорогу. Після пригоди перехожі почали надавати їй допомогу, в подальшому госпіталізували в медичний заклад. Просила задовольнити цивільний позов;

- показаннями свідка ОСОБА_8 даними в судовому засіданні про те, що ОСОБА_9 є її чоловіком. 22 жовтня 2015 року вона з ОСОБА_4 їхали в автомобілі марки «ЗАЗ 110387» зі Львова до с. Любеля Жовківського району Львівської області. По вул. Липинського у м. Львові її чоловік перед пішохідним переходом призупинився, потерпіла була у капішоні. Вона не бачила коли саме стався наїзд на потерпілу. Потерпіла впала на капот, побила головою лобове скло;

- показаннями експерта ОСОБА_10 даними в судовому засіданні про те, що ним було проведено судову інженерно транспортну експертизу та складено висновок №1/1262 від 10 грудня 2015 року. Предметом дослідження був автомобіль марки «ЗАЗ -110387» , д.н.з. НОМЕР_1 . На момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля була у працездатному стані;

- показаннями експерта ОСОБА_11 даними в судовому засіданні про те, що ним було проведено судову автотехнічну експертизу та складено висновок №2890 від 23 червня 2016 року, який він підтримує;

- показаннями експерта ОСОБА_12 даними в судовому засіданні про те, що нею було проведено судову медичну експертизу та складено висновок №413/2015 від 28 жовтня 2015 року, який вона підтримує;

- показаннями свідка ОСОБА_13 даними в судовому засіданні про те, що слідчий експеримент не було проведено, оскільки ОСОБА_9 визнавав на досудовому слідстві свою вину у вчиненому злочині і крім того, було проведено ряд експертиз по кримінальному провадженні;

- даними, які містяться у повідомленні зі служби 102 про вчинене кримінальне правопорушення від 22 жовтня 2015 року (т. 1а.с.159-161);

- даними, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо транспортної пригоди та фототаблицею до протоколу огляду місця ДТП (т.1 а.с. 162 -170);

- даними, які містяться у схемі до протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди (т.1 а.с.171);

- даними, які містяться у висновку експерта №413/2015 від 28.10.2015 року про те, що у гр. ОСОБА_6 були наступні ушкодження: закритий перелом середньої третини обох кісток правої гомілки, забій м`яких тканин потиличної ділянки зліва, які утворилися від дії тупих предметів на зовнішню поверхню правої гомілки та потиличну ділянку голови, могли бути спричинені 22 жовтня 2015 року від удару виступаючими частинами легкового автомобіля при автонаїзді справа, відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я (т. 1 а.с.181);

- даними, які містяться у висновку експерта №1/1262 від 10 грудня 2015 року про те, що на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля ЗАЗ -110387, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією (по зменшенню швидкості та утриманню автомобіля на місці). Будь яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було; на момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля ЗАЗ -110387, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в працездатному стані та може виконувати функції, передбачені конструкцією (по збереженню та зміні напрямку руху автомобіля. Будь яких технічних несправностей вказаної системи виявлено не було (т.1 а.с.186-189);

- даними, які містяться у висновку експерта №1/1279 від 10 грудня 2015 року (т.1 а.с.193-194);

- даними, які містяться у висновку №2890 судово автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП по кримінальному провадженні №0000806 від 23 червня 2016 року про те, що, зокрема, при заданих вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є несвоєчасне застосування водієм ОСОБА_4 гальмування (т.1 а.с.197-194);

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться в об`єктивному зв`язку з матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами по справі.

Судом не приймаються до уваги показання обвинуваченого та розцінюється як обраний ним метод захисту, щоб уникнути від відповідальності за вчинений злочин.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає їх належними і допустимими, такими, що містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винність обвинуваченого.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід вірно кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, оскільки ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правила дорожнього руху України, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Хан проти Сполученого королівства» від 20.04.1999, «Хеглас проти Чеської республіки» від 01.03.2007, «Думітру Попеску проти Румунії» від 26.04.2007, зокрема, у частинах 2 таких рішень йдеться про відсутність порушень ст. 6 Конвенції з прав людини щодо порушення права на справедливий суд та статті 8 Конвенції щодо порушення права на приватне спілкування, якщо поряд із записами існують інші докази вини.

Цивільним позивачем у кримінальному провадженні ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до цивільного відповідача ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Розглядаючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 суд приходить до висновку про необхідність його задоволення частково з наступних підстав. На думку суду беззаперечним є факт заподіяння моральної шкоди потерпілій внаслідок ДТП. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з тяжкості та ступеня тілесних ушкоджень заподіяних потерпілій внаслідок ДТП, їх кількості, тривалість перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні, душевні страждання. З обвинуваченого в користь потерпілої підлягає стягненню заподіяна моральна шкода у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає залишенню без розгляду з наданням можливості звернутися в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_4 .

Розглядаючи заявлений цивільний позов прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_4 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Так, в матеріалах справи міститься лист № 05-06 вих- 3884 від 15 листопада 2015 року, виданий Комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, яким стверджується перелік медикаментів, які використовувалися на лікування ОСОБА_6 у розмірі 2 604,88 грн.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно з ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину і обставин його вчинення.

При обранні виду та строку покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, те що згідно з ст. 12 КК України вчинений злочин є злочином невеликої тяжкості, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, його наслідки, особу обвинуваченого, який є інвалідом І групи, раніше не судимого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено, а тому суд вважає, що покарання слід призначити ОСОБА_14 в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочин, у виді штрафу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення від відбуття покарання згідно з п. «г», п. «ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

Пунктом «г», п. «ґ» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої групи та які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, ОСОБА_4 на момент прийняття Закону України «Про амністію в 2016 році» №1810-VІІІ від 22 грудня 2016 року та набрання ним чинності 07 вересня 2017 року, згідно з довідки є інвалідом першої групи та 03 січня 2017 року досяг пенсійного віку. Обмежень застосування щодо нього амністії не встановлено.

Суд встановивши, що ОСОБА_4 зрозумілі правові наслідки звільнення від кримінального покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» з нереабілітуючих підстав, прийшов до висновку, що він підлягає звільненню від відбування покарання на підставі п. «г», п. «ґ» ч.1 ст.1 «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року.

З ОСОБА_4 слід стягнути в доход держави витрати за проведення судової інженерно транспортної експертизи №1/1262 від 10.12.2015 року у розмірі 1152 грн., судової інженерно транспортної експертизи №1/1279 від 10.12.2015 року у розмірі 920,70 грн., судово автотехнічної експертизи від 23.06.2016 року у розмірі 1321,20 грн., а всього 3 393,20 грн.

Речовий доказ: автомобіль марки «ЗАЗ 110387», д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 по справі не обирався.

Керуючись п. «г», п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (п`ять тисяч сто гривень).

Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді штрафу з підстав передбачених п. «г», п. «ґ» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 50 000 грн. ( п`ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

Цивільний позов заявлений ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишити без розгляду з наданням можливості звернутися в порядку цивільного судочинства до ОСОБА_4 .

Цивільний позов прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_4 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2 604,88 грн. ( дві тисячі шістсот чотири гривні вісімдесят вісім копійок) .

Речовий доказ: автомобіль марки «ЗАЗ 110387», д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_4 повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати за проведення судової інженерно транспортної експертизи №1/1262 від 10.12.2015 року у розмірі 1152 грн., судової інженерно транспортної експертизи №1/1279 від 10.12.2015 року у розмірі 920,70 грн., судово автотехнічної експертизи від 23.06.2016 року у розмірі 1321,20 грн., а всього 3 393,20 грн. (три тисячі триста дев`яносто три гривні двадцять копійок).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1