АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши в залі суду в місті Києві апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0010658, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області, Коростенського району, с. Новаки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Житомирського обласного суду від 27 серпня 1998 року за п. "а" ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 81, ч. 1 ст. 145, ст. 42 КК України 1960 року до 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого 30 січня 2013 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 13 вересня 2016 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 121 КК України, та в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 125 КК України, за таких обставин.

Як визнав установленим суд першої інстанції у вироку, 13 вересня 2016 року, близько 03 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у вагоні №1 електропотягу «Київ-Коростень», який в цей час знаходився на 29 колії приміського залізничного вокзалу у м. Києві за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, вступив у словесний конфлікт з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В ході конфлікту між ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_6 виникла боротьба, під час якої останній, застосовуючи ножиці, які тримав у руці, умисно наніс ними два удари в спину ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження, серед яких проникаюче колото-різане поранення грудної клітки у вигляді рани в проекції 5-го міжребер`я між лівими середнє- та заднє-пахвовими лініями, від якої відходить раньовий канал, що своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає у плевральну порожнину, ушкоджує легеневу тканину з розвитком колапсу лівої легені та лівобічного пневмотораксу, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 1713/Е від 17 листопада 2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя потерпілого ОСОБА_8 .
Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , продовжуючи свої неправомірні дії, застосовуючи ножиці, які тримав у руці, умисно наніс ними три удари у спину ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді рани у лівій надлопатковій ділянці; рану в проекції внутрішнього краю лівої лопатки та рану у проекції нижнього краю лівої лопатки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №І713/Е від 17 листопада 2016 року відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_9 .
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, просила вирок суду першої інстанції змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, призначивши йому покарання з урахуванням ст. 50, ст. 65 КК України.
Апелянт зазначала про те, що висновки суду першої інстанції про причини конфлікту та обставини нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень для потерпілих грунтуються лише на поясненнях потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , достовірність показань якої не перевірені судом. При цьому, свідок ОСОБА_10 не була очевидцем моменту нанесення ударів, а потерпілий ОСОБА_9 під час вчинення кримінального правопорушення перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, що на думку апелянта, ставить під сумнів достовірність його показань. При оцінці показань потерпілих та свідка, суд першої інстанції не врахував обставини та нічний час вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, апелянт зазначала, що суд першої інстанції взяв до уваги лише показання ОСОБА_6 , надані ним під час промови останнього слова, та залишив поза увагою його пояснення на стадії дослідження доказів та судових дебатів.
Суд першої інстанції не надав оцінку та не спростував пояснення обвинуваченого стосовно нападу на нього потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із застосуванням скляної пляшки та ременя, та перебування у вагоні чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , який причетний до злочину та нанесення одному з потерпілих тілесних ушкоджень.
Органами досудового розслідування не допитувались інші особи стосовно обставин події, не проведено обстеження на предмет наявності у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень після його затримання.
Крім того, захисник посилалась на те, що викладене у вироку формулювання обвинувачення не містить мети нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони складу злочину.
Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій він зазначав про порушення слідчим та прокурором вимог КПК України під час проведення досудового розслідування, та взяття до уваги судом першої інстанції під час розгляду справи лише показань потерпілих.
У судове засідання потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, а тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку, доводів, викладених у апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого; вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та обвинуваченого; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому ОСОБА_6 останнє слово, вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши та обміркувавши доводи апелянтів, колегія суддів апеляційної інстанції уважає апеляційні скарги захисника та обвинуваченого такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, характеризується: дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.
Тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило 2) втрату будь-якого органа або його функцій; 3) психічну хворобу; 4) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 5) переривання вагітності; 6) непоправне знівечення обличчя.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
За нормативним визначенням злочин, передбачений ст. 125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).

Легке тілесне ушкодження другого виду характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняються короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш як три тижні (21 день).

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 ст. 125 КК.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, форми вини і мотивів кримінальних правопорушень,та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що 13 вересня 2016 року, він разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 , батьком ОСОБА_13 , матір`ю ОСОБА_14 , братами ОСОБА_9 , ОСОБА_15 та іншими родичами, перебували у вагоні №1 електропотягу із сполученням «Київ-Коростень», коли до них підійшов ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, почав висловлюватися в їхню адресу нецензурною лайкою та погрожувати заподіянням тілесних ушкоджень. Він висловив ОСОБА_6 зауваження, на яке останній не відреагував, та натомість дістав ножиці. Тримаючи в руках ножиці, ОСОБА_6 продовжував висловлювати погрози, та наніс кулаком удар його брату ОСОБА_9 в область обличчя, від якого останній впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_6 схопив ОСОБА_9 руками за шию та почав душити. Він намагався захистити брата, у зв`язку з чим між ним та обвинуваченим розпочалась боротьба, в ході якої ОСОБА_6 наніс йому та його братуудари ножицями в область спини /том 1, а.с.к.п. 89-95/.
Показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які є аналогічними показанням потерпілого ОСОБА_8 /том 1, а.с.к.п. 106-114/.
Поясненнями свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що 13 вересня 2016 року він разом зі своєю сім`єю, у тому числі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , поверталися додому та чекали електропотяг. Близько о 03 год. 40 хв. прибув електропотяг, та його сім`я зайшли до вагону, в той час як він відійшов у магазин. Повернувшись до вагону, він побачив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з слідами крові. Поряд знаходився ОСОБА_6 з ножицями в руках, який перебував у стані алкогольного сп`яніння /том 1, а.с.к.п. 106-114/.
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 вересня 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень за допомогою ножиць 13 вересня 2016 року приблизно о 03 год. 35 хв. на приміському вокзалі станції Київ-Пасажирський невідомим чоловіком /том 1, а.с.к.п. 157/.

Даними протоколів пред`явлення особи для впізнання від 03 жовтня 2016 року та 08 жовтня 2016 року, складених слідчим СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 , з яких убачається, що потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, серед пред`явлених їм для впізнання чотирьох осіб, впізнали обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка 13 вересня 2016 року близько 03 год. 40 хв., знаходячись у вагоні потягу «Київ-Коростень», завдала їм тілесні ушкодження /том 1, а.с.к.п.а.с.к.п. 147- 150, 158-161/.
Даними протоколів проведення слідчихекспериментів від 03жовтня 2016 року, з фототаблицями до них, проведених слідчим з метою уточнення та перевірки відомостей, які мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до результатів слідчих експериментів, проведених в умовах, що максимально наближені до тих, в яких подія мала місце в минулому, та проведених за участі потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та двох понятих, потерпілі показали та розповіли обставини спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_6 13 вересня 2016 року близько 03 год. 40 хв. у вагоні потягу, що знаходився на 29 колії приміського вокзалу. При цьому, потерпілі відтворили локалізацію та спосіб нанесення їм обвинуваченим ОСОБА_6 двох ударів ножицями у спину ОСОБА_8 та три удари ножицями у спину ОСОБА_9 /том 1, а.с.к.п.а.с.к.п. 151-156, 162-167/.

Даними рапорту інспектора роти № 4 батальйону №1 УПП в м. Києві ДПП ОСОБА_17 , з якого вбачається, що 13 вересня 2016 року, близько 03 год. 20 хв., до нього звернулася громадянка ромської національності і повідомила, що на колії №29 приміського вокзалу двом особам нанесено тілесні ушкодження. Прибувши о 03 год. 30 хв. до місця події, ним виявлено двох осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з колотими ранами на спині. Також у вагоні електропотягу виявлено ОСОБА_6 , в руках якого знаходилися ножиці, після чого останнього затримано, викликано швидку медичну допомогу та слідчо-оперативну групу /том 1, а.с.к.п. 168/.
Даними протоколу огляду місця події від 13 вересня 2016 року, проведеного слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 у присутності понятих ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , в ході якого оглянуто платформу колії №29 приміського вокзалу м. Києва, де 13 вересня 2016 року близько 03 год. 30 хв. відбувся словесний конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в ході якого потерпілому ОСОБА_8 діями обвинуваченого ОСОБА_6 завдано тяжкі тілесні ушкодження, а потерпілому ОСОБА_9 завдано легкі тілесні ушкодження /том 1, а.с.к.п. 167-171/.
Даними протоколу огляду місця події від 13 вересня 2016 року, проведеного слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_21 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , у ході якого оглянуто приміщення Київської міської клінічної лікарні № 17, що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Лабораторний, 14. У відділенні хірургії вказаної лікарні виявлено потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у яких вилучено одяг зі слідами крові /том 1, а.с.к.п. 173-175/.
Даними протоколу огляду місця події від 13 вересня 2016 року, проведеного слідчим Солом`янського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_18 у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , за участю ОСОБА_6 , під час якого оглянуто приміщення кімнати слідчих дій, розташованої у приміщенні лінійного відділу поліції на ст. «Київ-Пасажирський» Солом'янського УП ГУНП в м. Києві за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1. При огляді вказаного приміщення виявлено ОСОБА_6 , при поверхневому огляді одягу якого виявлені сліди речовини бурого кольору /том 1, а.с.к.п. 177-179/.
Даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 13 вересня 2016 року, складеного слідчим СВ Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_16 , з якого убачається, що свідок ОСОБА_15 у присутності двох понятих, серед пред`явлених їм для впізнання чотирьох осіб, впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, яка 13 вересня 2016 року близько 03 год. 30 хв. у вагоні потягу, перебуваючи на залізничному вокзалі м. Києва, завдав ножицями тілесних ушкоджень його братам ОСОБА_25 та ОСОБА_8 /том 1, а.с.к.п. 181-184/.
Зазначені слідчі (розшукові) дії проведені слідчим з дотриманням правил, передбачених ст.ст. 223, 228, 237, 240 КПК України, зокрема, у присутності понятих. Перед пред`явленням для впізнання у потерпілих та свідка попередньо з`ясовано, чи можуть вони впізнати особу, опитано про її зовнішній вигляд та прикмети, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу. Особі, яка пред`являється для впізнання, у відсутності особи, що впізнає, запропоновано зайняти будь-яке місце серед інших осіб, в числі яких він пред`являється для впізнання. Перед проведенням слідчих дій понятим роз`яснено їх права і обов`язки, передбачені КПК України. Хід і результати проведення процесуальних дій зафіксовані у протоколах, які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 104 КПК України, у протоколах докладно викладено умови і результати проведення пред`явлення для впізнання, слідчого експерименту, та оглядів місць подій, які проведені в межах строків досудового розслідування.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для визнання вказаних слідчих (розшукових) дії недійсними, а встановлених унаслідок них доказів - недопустимими.
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано допустив відомості, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання, протоколах оглядів та слідчого експерименту як докази кримінального провадження.
Даними висновку судово-медичної експертизи №481 від 26 жовтня 2016 року, проведеної судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України, згідно якого кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В з супутнім антигеном Н. Кров потерпілого ОСОБА_9 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В, тобто його організму властивий антиген Н. На наданих на експертизу футболці та шортах, вилучених у ОСОБА_6 , виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлені антигени А та Н, що не виключає можливості її походження від потерпілого ОСОБА_8 . Можливість присутності крові потерпілого ОСОБА_9 в даних плямах у вигляді домішки не виключається (антиген Н) /том 1, а.с.к.п. 185-189/.

Даними висновку судово-медичної експертизи №482 від 26 жовтня 2016 року, проведеної судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_26 у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України, згідно якого на гігієнічній паличці зі змивами, вилученими під час огляду місця події з поверхні колії№29, виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлені антигени А та Н, що не виключає можливості її походження від потерпілого ОСОБА_8 . Можливість присутності крові потерпілого ОСОБА_9 в даних плямах у вигляді домішки не виключається (антиген Н) /том 1, а.с.к.п. 190-194/.
Даними висновку судово-медичної експертизи №1713/Е від 17 листопада 2016 року, проведеної судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України, відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено проникаюче колото-різане поранення грудної клітки у вигляді рани в проекції 5-го міжребер`я між лівими середнє- та заднє-пахвовими лініями, від якої відходить раньовий канал, що своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину, товщу м`язів грудної клітки, проникає у плевральну порожнину, ушкоджує легеневу тканину з розвитком колапсу лівої легені та лівобічного пневмотораксу, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя потерпілого ОСОБА_8 і за строком утворення вказаних тілесних ушкоджень можуть відповідати терміну 13 вересня 2016 року /том 1, а.с.к.п. 200-205/.
Даними висновку судово-медичної експертизи № 1712/Е від 31 жовтня 2016 року, проведеної судово-медичним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_27 у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено непроникаючі колото-різані поранення задньої поверхні грудної клітки зліва, у вигляді: ранив лівій надлопатковій ділянці - на рівні 1-го грудного хребця по лопатковій лінії, від якої ззаду допереду відходить раньовий канал, що за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину та сліпо закінчується в товщі трапецієвидного м`язу (глибиною до 3 см); рани і проекції внутрішнього краю лівої лопатки - на рівні 4-го грудного хребця; рани в проекції нижнього краю лівої лопатки - на рівні 6-го грудного хребця та на 14,0 см вліво від серединної лінії, від якої відходить раньовий канал, що йде паралельно ребер допереду, за своїм ходом ушкоджує шкіру, підшкірно-жирову клітковину та закінчується з товщі м`язів грудної клітки (глибиною до 4 см) , які відносяться легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_9 , тривалістю понад шість днів, але не більше ніж три тижні (21 добу), і вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок трьохкратної дії гострого (гострих) предмету (предметів), якому (яким) притаманні колюче-ріжучі властивості, за строком їх виникнення можуть відповідати терміну 13 вересня 2016 року, до 03 год. 33 хв. / том 1, а.с.к.п. 206-211/.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначених експертиз колегією суддів не встановлено. Експертизи проведені у порядку, визначеному ст.ст. 242, 243 КПК України.

Досліджені судом першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду висновки експертиз складені з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 101,102 КПК України, містять в собі докладні описи проведених досліджень, зроблені за їх результатами висновки, та обгрунтовані відповіді на поставлені запитання, які грунтуються на відомостях, які сприймалися експертами безпосередньо, та які стали відомі їм під час дослідження матеріалів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України.
Покарання ОСОБА_6 як за вчинені кримінальні правопорушення, так і на підставі ст. 70 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

При цьому до обставин, які характеризують особу обвинуваченого, судом віднесено те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується задовільно, має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше судимий.

При виборі заходу примусу судом першої інстанції враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши конкретні обставини кримінальних правопорушень, провівши аналіз особи винного як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, виходячи з підвищеної небезпеки кримінальних правопорушень, які посягають на життя та здоров`я особи, зухвалості дій обвинуваченого, способу вчинення кримінальних правопорушень, зокрема застосування ножиць при їх вчиненні, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у максимальних межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 125 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано призначив остаточне покарання, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не вказав у вироку мету заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, та посилання захисника на необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, є безпідставними.
Наявність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, зокрема, вищевикладеними показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , показаннями допитаних судом свідків, даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 вересня 2016 року, даними протоколів огляду місця події від 13 вересня 2016 року, даними протоколу проведення слідчого експерименту з фототаблицею до нього від 03 жовтня 2016 року, які були перевірені під час апеляційного розгляду та яким судом першої інстанції дана належна оцінка у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Локалізація та характер завданих потерпілому ОСОБА_8 ударів, а також спосіб їх нанесення - із застосуванням ножиць, свідчать про спрямованість умислу обвинуваченого на заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

При цьому, з`ясування мотиву та мети умисного тяжкого тілесного ушкодження сприяє лише правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого злочину та індивідуалізації покарання. На кваліфікацію цього злочину мета впливає лише в разі, коли умисне тяжке тілесне ушкодження вчинене з метою залякування потерпілого або інших осіб, що передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, а тому доводи захисника обвинуваченого про відсутність у вироку суду першої інстанції мети нанесення тяжких тілесних ушкоджень, не є підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції шляхом перекваліфікації дій обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що під час судового розгляду допитані у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 дали завідомо неправдиві показання стосовно обставин події, є необґрунтованими, оскільки як убачається із матеріалів кримінального провадження, перед допитом свідка та потерпілого, вони попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та у відповідності до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України приведені до присяги говорити суду правду і лише правду, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави визнати їх показання недопустимим доказом при ухваленні вироку /том 1, а.с.к.п. 89-95, 106-114/.
Зазначені потерпілий та свідок під час допиту у суді першої інстанції надали змістовні та послідовні пояснення щодо обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень. Показання потерпілого та свідка узгоджуються між собою та не викликають сумніви у їх правдивості, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що свідок ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений звертався до правоохоронних органів із заявою про вчинення потерпілим ОСОБА_9 завідомо неправдивого повідомлення про вчинення злочину.

Доводи обвинуваченого та його захисника про нанесення ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 з метою захисту в ситуації, яка загрожувала його життю, обумовленої нападом на нього потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із застосуванням скляної пляшки, ременю, та ножа, обґрунтовано визнані судом першої інстанції такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.
Такі доводи ґрунтуються виключно на показаннях самого обвинуваченого та спростовуються наведеними у вироку доказами, які суд оцінив як послідовні та такі, що узгоджуються між собою, а тому обґрунтовано визнав їх такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
На переконання колегії суддів, у вироку суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви неврахування таких показань обвинуваченого, відповідно до яких зазначені доводи обвинуваченого спростовуються показаннями потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , які, будучи допитаними у відповідності до вимог ст.ст. 352, 353 КПК України, надали детальні пояснення щодо вчинених відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, та даними висновків експертиз, які доводять заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та ОСОБА_28 легких тілесних ушкоджень. що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, на досудовому розслідуванні із заявами до правоохоронних органів стосовно нанесення йому тілесних ушкоджень з боку потерпілих або здійснення ними інших протиправних дій стосовно нього, обвинувачений не звертався. Дані про звернення ОСОБА_6 для проведення медичного обстеження на наявність тілесних ушкоджень, у матеріалах справи відсутні.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на те, що суд першої інстанції не допитав свідків сторони захисту, які могли б підтвердити невинуватість ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, зокрема осіб на ім`я ОСОБА_29 та ОСОБА_11 , є безпідставними.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений не вказав прізвищ вказаних осіб, засоби зв`язку з ними та обставини, які вони могли повідомити.
Згідно ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Під час судового розгляду судом першої та апеляційної інстанцій обвинувачений, який згідно ч. 2 ст. 17 КПК України не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, однак згідно ст. 42 КПК України наділений правом під час судового розгляду подавати клопотання про допит свідків, не подавав відповідних клопотань про допит свідків. Не містять матеріали кримінального провадження даних про наявність таких клопотань і від захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на стадії судового розгляду судом першої інстанції.
Доводи обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків. Під час судового розгляду судом першої інстанції досліджено обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення слідчим та прокурором вимог КПК України під час проведення досудового розслідування, ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні під час апеляційного розгляду.
Крім того, як убачається з матеріалів кримінального провадження, зі скаргами на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора на досудовому провадженні, обвинувачений не звертався.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15 березня 2018 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3