АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №:11-кп/790/2461/18 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 07 2018 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскарженого судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 07 2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України,раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі, частково задоволено цивільний позов потерпілого: ні відшкодування моральної шкоди 7482 грн. 78 коп., матеріальної 10000 грн., із стягненням в дохід держави судових витрат на проведення судової авто технічної експертизи та на підставі ст.85, ч.2 ст.86 КК України, п.є) ст.1 ЗУ «Про амністію» повністю звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання (а.с.163-166).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з рішенням районного суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, та на підставі ст.85, ч.2 ст. 86 КК України, п. «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання.

Крім того на вказаний вирок подав апеляційну скаргу обвинувачений, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку районного суду в частині часткового задоволення позовних вимог потерпілого, просить змінити оскаржуваний вирок в цій частині та задовольнити позовні вимоги потерпілого у частині витрат, пов`язаних із втратою працездатності в сумі 4712 грн. 57 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги.

ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги поданої обвинуваченим апеляційної скарги та просили задовольнити її вимоги у повному обсязі, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпілий ОСОБА_9 погодився з доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки, на його думку, покарання, призначене районним судом, занадто м`яке.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, доводи обвинуваченого та його захисника, думку потерпілого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з рішення районного суду, 05 05 2017 року, приблизно о 18 год. 05 хв., ОСОБА_10 знаходився за кермом технічно справного автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , який стояв на під`їзній дорозі до буд. №70 по пр. Перемоги в м.Харкові. В подальшому, не переконавшись в безпеці, ОСОБА_7 почав рух і став рухатися заднім ходом, діючи необережно порушив вимоги п.п. 10.1, 10.9 ПДР України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину справа наліво по ходу руху автомобіля, внаслідок чого останній був травмований, йому були спричинені середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які тягнуть за собою тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині та фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Прокурор свої вимоги, зазначені у апеляційній скарзі обґрунтовує тим, що з огляду на обставини справи, суспільно-небезпечні наслідки у виді тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, суд при призначенні обвинуваченому покарання не врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, призначивши явно несправедливе (м`яке) покарання в частині не призначення додаткового покарання, що не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З оскаржуваного вироку вбачається, що приймаючи рішення про призначення покарання судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_11 скоїв злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий, до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» впродовж п`яти останніх років не звертався, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на основі засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання з урахуванням інших обставин справи, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо досягти, призначивши йому покарання у виді обмеження волі, без призначення додаткового покарання, в межах, встановлених санкцією ч.1 ст. 286 КК України.

Призначення додаткового позбавлення права керування транспортними засобами, на думку колегії суддів, не є необхідним заходом щодо попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, передбачених ст.286 КК України.

Підстав вважати таке покарання надмірно м`яким колегією суддів не встановлено, а тому наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є необґрунтованими.

Обвинувачений у поданій ним апеляційній скарзі не погоджується із збільшенням стягнення на користь потерпілого витрат, пов`язаних із втратою працездатності, яка виникла у 2017 році з 06 05 по 04 07 та вважає необґрунтованою необхідність виплати моральної шкоди, оскільки, на його думку, потерпілим не обґрунтовано чому саме у такому розмірі він оцінює завдану йому моральну шкоду.

Як вбачається з рішення районного суду, обвинувачений визнав заявлений цивільний позов в частині стягнення з нього матеріальної шкоди, у зв`язку з чим судом першої інстанції і було задоволено в цій частині цивільний позов у повному обсязі, тому оскарження даної позиції суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є недоречним.

Визначаючи розмір заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, суд керувався тим, що ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 спричинена моральна шкода, яка виразилася в душевних стражданнях, пов`язаних з самим фактом спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, понесеного ним фізичного болю від травм, душевними стражданнями, пов`язаними з тим, що він тривалий час проходив лікування.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги потерпілого, в частині визначення моральної шкоди, врахував характер, тривалість та обсяг страждань (фізичних,душевних, психічних), яких зазнав потерпілий та врахував вимоги розумності та справедливості, тому доводи потерпілого про незаконність та необґрунтованість висновків суду, в частині часткового задоволення позовних вимог потерпілого, є безпідставними.

Висновок суду про необхідність звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання в апеляційних скаргах не оспорюється.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає рішення районного суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 1 року обмеження волі, без визначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами достатнім та необхідним для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а тому залишає без задоволення вимоги апеляційної скарги прокурора.

Рішення районного суду в частині визначення часткового задоволення цивільного позову потерпілого колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що відповідає завданій моральній та матеріальній шкоді потерпілому.

Істотних порушень кримінального процесуального закону органами досудового слідства та судом першої інстанції, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.117, п.4 ч.3 ст.399, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 07 2018 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4