Провадження №1-кп/638/1088/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0002535 від 02.07.2018 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ровни Сумської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

27.11.2017 року Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень, який сплачений,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:

01.07.2018 року приблизно о 12 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , проходячи повз трибуни волейбольних майданчиків, що розташовані у Центральному парку культури та відпочинку ім. М.Горького, що за адресою: м.Харків, вул. Сумська буд.81, звернув увагу на рюкзак, належний ОСОБА_7 , після чого у нього виник раптовий умисел на таємне заволодіння вищезазначеним чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном з метою незаконного збагачення, діючи повторно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправність своїх умисних дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, упевнившись та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити його злочинному наміру, діючи таємно, шляхом вільного доступу, ОСОБА_6 підійшов до рюкзака, належного ОСОБА_7 , розстібнув його та витягнув з нього мобільний телефон марки «MEIZU U20», модель «U685H 32Gb», плеєр марки «Apple iPod shuffle 1GB», загальна вартість яких, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №15891 від 20.07.2018 року становить 3400 гривень, та навушники, які не становлять для потерпілого матеріальної цінності та, заволодівши вище переліченим майном, яке належить ОСОБА_7 , покинув територію волейбольних майданчиків, однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг, оскільки був зупинений гравцями волейбольної команди, а саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

У судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив вищезазначене в повному обсязі. У скоєному щиро кається.

Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та кваліфікує його дії за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше судимий, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде призначення покарання у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що ОСОБА_6 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Цивільний позов не заявлявся.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч. 2 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_6 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень в дохід держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи №15891 від 20.07.2018 року.

Речові докази по справі мобільний телефон «MEIZU U20», модель «U685H 32Gb», плеєр марки «Apple iPod shuffle 1GB», навушники з регулятором звуку залишити у володінні ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1