УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 120 181 000 000 001 62 від 02.03.2018,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого СУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 у зв`язку з неповерненням вилученого майна звернувся адвокат ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_3 .

На обґрунтування скарги її ініціатор зазначив, що 22.06.2018 слідчим ОСОБА_6 проведений обшук автомобіля «Lexus 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті якого вилучені вказаний автомобіль, ключі, грошові кошти, мобільний телефон, що належать ОСОБА_3 .

Враховуючи, що арешт на вказаний автомобіль та речі не накладався, заявник просив слідчого суддю визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_6 незаконною та зобов`язати останнього повернути ОСОБА_3 вилучене майно.

У судовому засіданні власник майна та його захисник просили скаргу задовольнити з підстав, які в ній наведені. Наголошували, що під час обшуку рішення слідчого судді про дозвіл на обшук власнику майне не надане, тому автомобіль, грошові кошти та інше майно вилучене безпідставно, тобто підлягає негайному поверненню.

Слідчий ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення скарги, наполягаючи, що слідча дія проведена на підставі ст. 233 КПК України, тобто до постановлення рішення слідчого судді. На теперішній час орган досудового розслідування звернувся з відповідним клопотанням до слідчого судді, однак на момент розгляду скарги ухвала не отримана, що спростовує твердження заявників щодо статусу вилученого майна.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторони захисту, аргументи слідчого, дослідивши надані документи, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23.05.2018, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове обмеження права власності є фактичне позбавленням власника майна можливості на свій розсуд користуватися та розпоряджатися цим майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що позбавлення будь-якої особи права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на законних підставах майном у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті клопотання, що є предметом цього розгляду, першочергово має бути надана оцінка правомірності втручання державного органу у реалізацію особою свого права власності, таке втручання полягає у примусовому, тобто без добровільної згоди власника, обмеженні його права розпорядження нерухомим майном.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження, до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифікована Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції кожна фізична або юридична особа мають право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, що передбачені законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Смірнов проти Росії» від 07.06.2007 ЄСПЛ зазначив, що найбільш важлива вимога ст. 2 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-який акт втручання державного органу у здійснення права на безперешкодне користування своїм майном повинен бути законним.

Крім того, наведена засада закріплена у ст. 16 КПК та визначає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального процесуального законодавства, їх внутрішній, змістовний зв`язок доводять, що будь-які процесуальні рішення, дії слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинені під час досудового розслідування, мають відповідати вищевказаним засадам.

Крім того, процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення зазначеними повноваженнями з метою суворого дотримання закону, забезпечення рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Як встановлено під час розгляду скарги, слідчим СУ ГУ НП в Київській області проведений обшук автомобіля «Lexus 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті якого вилучені вказаний автомобіль, грошові кошти та інші речі, які належать ОСОБА_3 .

Водночас, як вбачається зі скарги та підтверджено слідчим у судовому засідання, обшук проведений до постановлення рішення слідчого судді про проведення відповідного обшуку.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 23.05.2018 у задоволенні клопотання СУ ГУНП в Київській області про надання дозволу на проведення обшуку у зазначеному вище автомобілі відмовлено у зв`язку з тим, що слідчим не доведено, що було вчинене кримінальне правопорушення та вилучені автомобіль, грошові кошти та інші речі мають значення для досудового розслідування.

З викладеного витікає, що майно, яке належить ОСОБА_3 , вилучене без відповідного дозволу слідчого судді та утримується органом досудового розслідування безпідставно.

Слідчий суддя також враховує, що слідчим не надано ухвали про накладення арешту на вилучене майно, що покладає на останнього безумовний обов`язок повернути майно його власнику.

Подальше утримання вилученого органом досудового розслідування продовжує суттєво обмежувати право власності ОСОБА_7 , що вимагає від слідчого судді прийняття рішення, яке б відновило право власності вказаного суб`єкта у його первісному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 8, 9, 16, 235, 303, 307, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
Скаргу захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Зобов`язати слідчого СУ ГУ НП в Київській області, яким розслідується кримінальне провадження № 120 181 000 000 001 62 від 02.03.2018,повернути ОСОБА_3 майно, вилучене 22.05.2018 під час обшуку:

- автомобіль «Lexus 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- технічний паспорт на автомобіль «Lexus 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- ключ від автомобіля «Lexus 350», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1