Справа № 465/8410/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/580/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 18 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 . який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,-
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
За сукупністю злочинів покарання обвинуваченому визначено з урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та засуджено ОСОБА_7 до позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (одного) місяця.
Згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання згідно з вироком Залізничного районного суду м.Львова від 02 березня 2018 року та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 12.12.2017 року.
Вирішено питання з речовими доказами та цивільним позовом.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 в ніч на 17.10.2014 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, перебуваючи на АДРЕСА_2 , проникли у металевий гараж, зрізавши металевий навісний замок за допомогою ножиць для нарізки металу, звідки викрали майно ОСОБА_10 , загальна вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи від 03.12.2014 року №9/406 становить 1148,30 гривень.

Продовжуючи свій злочинний умисел, в ніч на 17.10.2014 року, близько 04 год., обвинувачений, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та невстановленою особою, перебуваючи на АДРЕСА_2 , проникли у металевий гараж, зрізавши за допомогою ножиць для нарізки металу металеву петлю, за яку зачіпався металевий навісний замок, звідки намагалися викрасти майно ОСОБА_11 , а саме автомобільні шини, однак були викриті ОСОБА_12 , у зв`язку з чим не змогли довести свого злочинного наміру до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та кинувши автомобільні шини біля входу у гараж, втекли з місця вчиненого кримінального правопорушення, чим завдали матеріальної шкоди ОСОБА_11 на суму 200 гривень.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, перший заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Франківського районного суду м.Львова від 18 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. З мотивувальній частині рішення виключити покликання суду на особу « ОСОБА_9 ». Вважати правильним твердження про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за попередньою змовою «з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження». В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заступник прокурора покликається на те, що в мотивувальній частині вироку суд при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки та замаху на крадіжку у співучасті з іншою особою, вказав прізвище цієї особи, незважаючи на те, що матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 судом виділено в окреме провадження, яке зупинено у зв`язку з розшуком останнього.

На адресу апеляційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_13 , в якому останній підтримує апеляційні вимоги заступника прокурора та просить розгляд поданої апеляційної скарги проводити у його відсутності.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої першим заступником прокурора Львівської області апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, що ніким не оспорюються.

Поряд з тим, відповідно ч.1 ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, однією з яких є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка у розумінні ст. 17 КПК України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

У рішенні , Європейського суду з прав людини в справі «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року (Заява № 36650/03), у п.48 зазначено, що «…право на презумпцію невинуватості полягає у тому, що порушення цього положення матиме місце, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось просто підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву про те, що особа вчинила злочин, зроблену за відсутності остаточного вироку. Суд неодноразово підкреслював важливість добору посадовими особами слів у своїх виступах, якщо вони оприлюднюють свої заяви ще до судового розгляду справи та визнання особи винною у вчиненні певного злочину (див. рішення від 3 жовтня 2002 року у справі «Бьомер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, пп. 54-56, і рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пп. 88 і 89). Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювана заява була зроблена (див. рішення від 28 червня 2005 року у справі «Каракас і Єсілірмак проти Туреччини» (Karakas and Yesilirmak v. Turkey), заява № 43925/985, п. 51).

В силу положень ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.374 КПК України та положень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 червня 1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.

Але суд позбавлений права вирішувати питання про винуватість особи, щодо якої матеріали кримінального провадження виділенні в окреме провадження.

Також про необхідність уникнення вказівки в обвинувальному вироку на конкретні прізвища осіб, вину яких не доведено, з огляду на принцип презумпції невинуватості звертав увагу Верховний Суд України в своєму узагальненні від 01 серпня 2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення».

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, розглядаючи справу про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, в мотивувальній частині вироку вказав, що зазначені правопорушення він учинив за попередньою змовою з ОСОБА_9 . Водночас матеріали кримінального провадження щодо останнього, як встановлено судом, було виділено в окреме провадження у зв`язку з його розшуком.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, такий висновок у вироку щодо співучасті ОСОБА_9 у вчиненні крадіжки та замаху на крадіжку з ОСОБА_7 , є констатацією винуватості ОСОБА_9 у цих кримінальних правопорушеннях за відсутності відносно нього обвинувального вироку, який набрав законної сили.

Зазначена преюдиція щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,суперечить передбаченим ст. 7 КПК України загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає слушними доводи апеляційної скарги заступника прокурора Львівської області, а тому вважає на необхідне змінити вирок, виключивши з його мотивувальної частини посилання суду першої інстанції на особу « ОСОБА_9 ». Вважати правильним твердження про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за попередньою змовою «з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 18 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити, виключивши з його мотивувальної частини покликання на особу « ОСОБА_9 ».

Вважати вірним твердження про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за попередньою змовою «з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження».

У решті вирок залишити без змін.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4