Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/828/18
Провадження № 1-кс/723/2019/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2018 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького районного

суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець, клопотання ОСОБА_5 , подане в порядку ст.174 КПК України, в рамках кримінального провадження

встановив:

ОСОБА_5 , звернувся в суд із клопотанням, про скасування арешту, накладеного на належний йому на праві власності автомобіль марки «ЗІЛ-130», д.н.з. НОМЕР_1 , посилаючись на те, що ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 06.04.2018 року на цей автомобіль було накладено арешт. Вказаним арештом було досягнуто тих завдань які стояли перед слідством . З ним проведено всі слідчі дії і в подальшому його утриманні під арештом немає необхідності. Крім цього автомобіль не відповідає ознакам доказу злочину, а метеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба в застосуванні арешту майна заявника, оскільки він жодним чином не причетний до вилученої лісодеревини і не може нести також і цивільну відповідальність.

Посилаючись на вказане та з тих підстав, що він не був присутнім при розгляді питання щодо накладення арешту на його автомобіль просив скасувати накладений на його майно арешт.

В судовому засіданні представник заявника, адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання посилаючись на викладені обставини та просив його задовольнити, оскільки повний арешт на автомобіль порушує право власності ОСОБА_5 .

Прокурор в судовому засіданні не погодився із клопотанням та просив відмовити в його задоволенні посилаючись на не завершення досудового слідства по кримінальному провадженню та інтереси розслідування.

Розглянувши клопотання, заслухавши учасників провадження та дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що клопотання є передчасне і задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Із матеріалів кримінального провадження № 0000220 та ухвали Апеляційного суду Чернівецької області від 06.04.2018 року, висновки якої і піддаються сумніву заявником вбачається, що кримінальні провадження зареєстровані за попередньою кваліфікацією за ознаками злочинів передбачених ст.ст. 185 ч.1 та 246 ч.1 КК України, щодо вчинення самовільної рубки 5 дерев породи «дуб» та перевезення раніше викраденої лісодеревини транспортним засобом марки «ЗІЛ-130» під керуванням водія ОСОБА_6 .

Арешт на автомобіль, який і є предметом клопотання, Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області, було здійснено з метою збереження його як речового доказу, а також забезпечення можливого відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в разі виявлення причетності власника чи законного володільця автомобіля, яким є ОСОБА_5 , до його вчинення.

Крім цього суд Апеляційної інстанції в ухвалі про накладення арешту зазначив що особи на прохання яких ОСОБА_7 , зі слів останнього, перевозив автомобілем «ЗІЛ-130» вказану деревину, не встановлені.

В даний час ці особи так і не встановлені, а причетність чи не причетність власника автомобіля ОСОБА_5 до вчинення злочину органами досудового розслідування не визначена, що свідчить про неможливість скасування арешту автомобіля так як таке скасування буде перешкоджати розслідуванню, а отже і про передчасність заявленого клопотання.

На думку слідчого судді, Апеляційний суд, при обранні виду арешту, застосував найменш обтяжливий, оскільки арешт стосується тільки заборони права розпорядження автомобілем в т.ч. і права на його відчуження.

Всіх же інших правомочностей, які входять в зміст права власності ОСОБА_5 , на арештований автомобіль, а саме права володіння і користування, суд його не позбавляв і ОСОБА_5 вправі здійснювати їх на свій розсуд.

Будь-яких доказів того, що органи Національної поліції не повертають і свавільно утримують автомобіль у себе, до суду не надано, а тому пояснення представника заявника щодо перебування автомобіля на спеціальному майданчику органу поліції, суд не сприймає як твердження про порушення прав заявника, оскільки навіть при умові, що це відповідає дійсності, слід вважати, що власник не забравши, після постановлення ухвали Апеляційним судом автомобіль, сам допустив порушення своїх прав володіння і користування автомобілем.

Керуючись ст.ст. 64-2, 84, 98, 170-174 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту автомобіля марки «ЗІЛ-130» д.н.з. НОМЕР_1 відмовити.

Слідчий суддя ОСОБА_8