Справа № 303/3338/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

02.10.2017 року м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працюючий, розлучений, відповідно до ст..89 КК України не судимий,
засуджений за ч.2 ст.121 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_6 з моменту затримання 14 квітня 2015 року.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі: з дня затримання - 14 квітня 2015 року до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення дактилоскопічної експертизи в розмірі 245 грн. 52 коп.
Питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст..100 КПК України.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим і засуджений за те, що 12 квітня 2015 року, близько 01-ої години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вчинив сварку зі своєю матір`ю - ОСОБА_8 , в процесі якої умисно наніс їй декілька ударів долонею руки по затилку голови. Після чого ОСОБА_6 взяв в руки дерев`яну палицю (ціпок) та наніс нею потерпілій ОСОБА_8 множинні удари в область спини, ребер, грудей та ніг, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді: важкої тупої травми грудної клітки , яка супроводжувалась множинними переломами ребер з обох сторін по кількох анатомічних лініях з порушенням каркасної цілісності грудної клітки, множинних розривів реберної плеври справа, забою легенів та органів середостіння, кровотечі в праву плевральну порожнину, з розвитком травматичного, плеврального та гіповолемічного шоку, які згідно висновку судово-медичної експертизи за №152/2015 від 27.05.2015 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення і знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, та які виникли внаслідок дії обмеженої поверхні тупих твердих предметів по уданому механізму спричинення, чим могла бути дерев`яна палиця. Своїми умисними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження від яких настала її смерть .
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 31 березня 2016 року щодо нього скасувати і призначити новий судовий розгляд . В обґрунтування своїх вимог вказує, що судовий розгляд кримінального провадження був неповним та однобічним, оскільки судом відмовлено в допиті свідків, які були присутні при проведенні слідчих дій та свідка, який був очевидцем застосування працівниками поліції психологічного та фізичного тиску, зокрема, примушування його до вживання алкоголю та побиття під час затримання, а також застосування інших незаконних методів слідства під час проведення слідчого експерименту, що призвело до обмови на досудовому слідстві. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції однобічно та неповно дослідив докази у справі, взяв до уваги неправдиві показання свідка ОСОБА_9 , з яким він перебуває у неприязних стосунках, та навпаки не взяв до уваги докази, які свідчили на його користь, а саме: відсутність у нього мотиву для вчинення злочину та невірність висновків про локалізацію виявлених на тілі потерпілої тілесних ушкоджень. Також зазначає, що є недостатньо грамотним, хворіє на туберкульоз, його захист адвокатом ОСОБА_10 здійснювався неефективно, а переклад в судовому засіданні здійснювався вибірково, що вплинуло на його можливість здійснювати самозахист.
В чергових доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , наводячи аналогічні попереднім вимоги, зазначають про допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону та порушення права обвинуваченого на належний захист, оскільки неподання попереднім захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_10 апеляційної скарги на вирок суду та документів, що характеризують обвинуваченого та його стан здоров`я, а також не підтримання клопотання про виклик в судове засідання лікаря під час судового розгляду справи судом першої інстанції, на їх думку, свідчать про порушення права ОСОБА_6 на ефективний правовий захист та принцип змагальності сторін і, як наслідок тягнуть за собою недопустимість доказів, отриманих в такому порядку. Також вказують на нероз`яснення судом обвинуваченому його прав, у зв`язку з врученням пам`яток про права та обов`язки без перекладу на мову, якою володіє обвинувачений. Крім того, зазначають про невиконання судом першої інстанції вказівок апеляційного суду Закарпатської області, викладених в ухвалі від 02.12.2015 року за наслідками апеляційного перегляду постановленого в цьому кримінальному провадженні попереднього вироку щодо ОСОБА_6 . Також зазначають про відсутність в матеріалах провадження обвинувального акту та доданого до нього реєстру в перекладі на угорську мову, які мали здійснюватись компетентним перекладачем, а відсутність постанови слідчого про залучення перекладача, свідчить про те, що слідчим не перевірялась компетентність перекладача, у зв`язку з чим вважають здійснюваним перекладачем ОСОБА_11 переклад незаконним. Просять звернути увагу на наявну в матеріалах справи скаргу обвинуваченого щодо неправильного перекладу, а також відсутність документів, які б підтверджували компетентність перекладача, чи її професійну діяльність за цим фахом. Стверджує про недопустимість показів свідка ОСОБА_12 , оскільки в матеріалах справи відсутній відеозапис проведеного слідчого експерименту та відсутністю в доданому до обвинувального акту реєстрі даних про її допит в якості свідка. Вказують на відсутність в матеріалах кримінального провадження постанов про призначення проведених експертиз та відсутність оцінки судом першої інстанції їх змісту на відповідність постановленим питанням, в тому числі не звернув увагу на те, що зміст висновку експерта №152/2015 від 27.05.2015 року не відповідає вимогам КПК України, Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та Правилам проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро СМЕ. Зазначають також про невручення обвинуваченому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, одночасно зазначаючи про нездійснення її перекладу, а також нероз`яснення судом прав обвинуваченому та права відводу суду, секретарю судового засідання та прокурору в кожному судовому засіданні. Стверджують, що всупереч вимогам ст.ст..348, 363 КПК України судом не було роз`яснено обвинуваченому суті обвинувачення та після закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами не з`ясовано в учасників судового розгляду про доповнення судового слідства та безпідставну відмову в задоволенні клопотання обвинуваченого про виклик для допиту лікаря, яка проводила його огляд на стан сп`яніння. Зазначають про відсутність в матеріалах кримінального провадження повідомлення ОСОБА_6 про підозру, а в доданому до обвинувального акту реєстрі - відомостей про залучення до участі в справі потерпілих, а також даних про повноваження слідчого та прокурора на здійснення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні. Вважають, що суд першої інстанції неналежно дослідив письмові докази у справі, обмежившись лише їх формальним оголошенням, при цьому не звернув увагу на те, що під час проходження ОСОБА_6 судово-психіатричної експертизи, останньому на його вимогу не було надано перекладача, а протокол огляду місця події є недопустимим доказом, оскільки дозвіл на його проведення надано ОСОБА_9 , яка не являється власником оглядуваного приміщення. Крім того стверджують про нероз`яснення судом першої інстанції ОСОБА_6 суті обвинувачення, змісту ст..63 Конституції України та ігнорування його та потерпілого версії про те? що інкримінований ОСОБА_6 злочин могла вчинити інша особа.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про скасування вироку суду у зв`язку з допущеними судом першої інстанції, на їх думку, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону при розгляді даного кримінального провадження, промову прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим, потерпілого ОСОБА_6 , дослідивши частково наведені в клопотанні обвинуваченого та адвоката ОСОБА_13 докази, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляції та скасування вироку щодо ОСОБА_6 не вбачається, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 судом першої інстанції були дотримані.
Так, висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведеними у вироку.
В судовому засіданні були ретельно перевірені показання обвинуваченого ОСОБА_6 , який вину в кримінальному правопорушенні не визнав та показав, що 11 квітня 2015 року близько 8.00-8.30 год. повернувшись додому, виявив свою матір ОСОБА_8 на сходах, підняв її та допоміг зайти у будинок, яка із-за хворих ніг пересувалася за допомогою двох палиць .Будь-яких тілесних ушкоджень на матері він не помітив, вона знаходилась в стані сп`яніння і сказала, що впала. Також показав, що протягом цього ж дня він вживав алкогольні напої і ліг спати близько 21 год. 30 хв. В ніч на 12 квітня 2015 року будь-якого шуму в будинку не чув, а вранці виявив матір мертвою на ліжку в кухні , де вона лежала на спині, вкрита ковдрою. Згодом він викинув цю ковдру на вулицю, оскільки на ній були сліди крові, походження якої пояснити не зміг. Місцезнаходження дерев`яних палиць, якими користувалася ОСОБА_8 також пояснити не зміг. Також показав, що близько 23-ої години мати попросила вина, але з будинку нікуди не виходила, оскільки звечора 11 квітня 2015 року вхідні двері були зачинені зсередини і він відчинив їх зранку наступного дня, коли йшов повідомити ОСОБА_9 про смерть матері. Заперечив нанесення матері тілесних ушкоджень, а свої визнавальні показання, які давав при проведенні слідчого експерименту пояснив наслідком застосування до нього працівниками поліції фізичного насильства .
Проте з такими доводами обвинуваченого і аналогічними доводами апеляційної скарги його та захисника ОСОБА_7 колегія суддів, як і суд першої інстанції, погодитись не може, оскільки ці доводи були предметом перевірки в судовому засіданні та свого підтвердження не знайшли. Суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив таку позицію ОСОБА_6 і визнав, що вона направлена на ухилення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин і спростовується послідовними і у сукупності узгодженими між собою доказами, які були зібрані органами досудового слідства та належним чином дослідженими і проаналізованими судом першої інстанції у вироку.
Із матеріалів кримінальної справи видно, що судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, ці показання ОСОБА_6 перевірені та досліджено усі наявні докази у справі, дано їм належну правову оцінку.
Винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , висновками експертиз, протоколом медичного освідчення, актом судово-психіатричної експертизи та протоколом огляду місця події, поясненнями судового медичного експерта ОСОБА_14 , які були безпосередньо допитані та, або, досліджені в судовому засіданні і підтверджують його вину.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_6 в суді першої інстанції показав, що обвинувачений проживав зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , спільно з якою часто вживали алкогольні напої. Про обставини вчинення ОСОБА_6 злочину щодо ОСОБА_8 нічого не знає? оскільки очевидцем події не був, також давно покинув сім`ю.
Відповідно до показів свідка ОСОБА_9 , яка ствердила, що проживає по сусідству разом з ОСОБА_6 , 11 квітня 2015 року , вийшовши на веранду чула, що між ОСОБА_8 та її сином ОСОБА_6 виникла сварка. Також чула удари і хлопки, а також просьбу ОСОБА_8 до свого сина, не бити її. Після цього бачила, як обвинувачений виштовхнув матір на вулицю, після чого остання попросилася до хати і він її впустив. Вранці наступного дня, близько 07-ої години ОСОБА_6 прийшов до неї додому та повідомив, що ОСОБА_8 померла. Зайшовши в їх будинок, вона побачила померлу ОСОБА_8 на ліжку, після чого викликала поліцію. Свідок ОСОБА_9 також зазначила, що не бачила, щоб хто небудь сторонній заходив в будинок ОСОБА_8 11 квітня 2015 року. Також ствердила, що обвинувачений ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_8 зловживали алкогольними напоями? після чого обвинувачений бив матір. Крім того свідок зазначила про відсутність в будинку відра та ковра, які були в коридорі, при цьому килим зі слідами крові був виявлений позаду сарая. Також свідок ОСОБА_9 показала, що обвинувачений телефонував їй з місця ув`язнення та просив, щоб вона не розказувала, що чула та бачила. Вона також повідомила, що ОСОБА_6 спілкувався з нею на українській мові на закарпатському діалекті та розумів її.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначила про добровільність дачі свідчень ОСОБА_6 в ході проведення з ним слідчого експерименту, куди вона була запрошена в якості понятої. Згідно показів свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_6 давав докладні показання про обставини вчинення ним злочину та на залученому статистові показував як саме палкою наносив удари своїй матері в область грудей та інших частин тіла за те, що вона відмовилася мити посуд, а також показував місце біля сараю, де викинув килим в крові. Свідок ОСОБА_12 акож зазначила, що при проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_6 давав показання добровільно, без будь-якого примусу та впливу на нього. Усі ці дії об`єктивно відображено у протоколі слідчої дії.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показами потерпілого та цих свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, висновком судово медичної експертизи №152/2015 від 27.05.2015 року, згідно якого смерть ОСОБА_8 наступила внаслідок важкої тупої травми грудної клітки , яка супроводжувалась множинними переломами ребер з обох сторін по кількох анатомічних лініях з порушенням каркасної цілісності грудної клітки, множинних розривів реберної плеври справа, забою легенів та органів середостіння, кровотечі в праву плевральну порожнину, з розвитком травматичного, плеврального та гіповолемічного шоку, що і явилося безпосередньою причиною її смерті. Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії обмеженої поверхні тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливі при нанесенні множинних ударів затиснутими в кулак руками та обутими ногами сторонньої людини, чи іншим тупим предметом, в тому числі дерев`яною палицею. По давності виникнення можуть вкладатися в дату події 12.04.2015 року і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент спричинення із настанням смерті. Від моменту спричинення тілесних ушкоджень до моменту настання смерті пройшов невеликий проміжок часу у межах кількох десяток хвилин, за який потерпіла ОСОБА_8 могла самостійно вчиняти обдумані дії(говорити) . Можливість ходити та вчиняти інші активні дії малоймовірна, але не виключена. В крові трупа виявлено, 3,36% етилового спирту.
Протоколом огляду місця події від 12 квітня 2015 року підтверджено, що в ході проведення огляду будинку АДРЕСА_1 , в коридорі, на ліжку виявлено труп потерпілої ОСОБА_8 , на тілі якої виявлено множинні тілесні ушкодження та трупні плями.
Згідно протоколу №108 12 квітня 2015 року медичного освідчення для встановлення стану сп`яніння, ОСОБА_6 знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння.
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_14 , який проводив судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_8 , викладені у висновку від 27.05.2015 року за №152/2015 результати дослідження підтвердив повністю та пояснив, що можливість спричинення наявних у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, які призвели до смерті, при падінні тіла з висоти власного зросту із наданням тілу прискорення чи без такого, виключена. Спричинені тілесні ушкодження у виді важкої травми грудної клітини ОСОБА_8 вкладаються у дату події, яка мала місце 11-12 квітня 2015 року. Дана травма спричинена дорослою людиною і є несумісною із життям, така була спричинена за кілька десятків хвилин до смерті. Інші тілесні ушкодження могли бути спричинені і раніше, однак не є такими, що потягли за собою смерть потерпілої. Експерт ОСОБА_14 також показав, що приймав участь як спеціаліст у слідчому експерименті, який проводився за участю обвинуваченого. В ході зазначеної слідчої дії ОСОБА_6 добровільно показував та розказував про обставини події, тілесних ушкоджень на ньому не було, як і скарг обвинуваченого на те, що йому ким-небудь спричинені будь-які ушкодження та він діє під примусом..
Згідно медичної довідки Закарпатської УВП №9, по прибуттю до цієї установи ОСОБА_6 був оглянутий медичними працівниками, за результатами якого будь-яких скарг чи зауважень щодо спричинення йому тілесних ушкоджень, не висловлював.
Цим обставинам, з врахуванням сукупності доказів, судом першої інстанції дано належну оцінку і обґрунтовано визнано показання ОСОБА_6 про спричинення йому тілесних ушкоджень, психологічного тиску з метою примушування давати визнавальні покази в ході проведення досудового розслідування, безпідставними.
Суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив, що доводи обвинуваченого про те, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_9 , поясненнями експерта ОСОБА_14 , висновками судово-медичних експертиз, його ж поясненнями та іншими об`єктивними доказами у справі.
З матеріалів кримінального провадження та вироку також видно, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом з`ясовано всі обставини, які могли мати значення для справи, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч.
Таким чином, дослідивши в судовому засіданні усі докази у справі та оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад злочину, передбачений ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї на незаконність та необґрунтованість вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 , не ґрунтується на матеріалах справи і доказах, які досліджено судом і наведено в вироку.
Твердження, викладені в апеляційній скарзі про те, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 побудовані на показах свідка ОСОБА_9 , яка знаходиться в неприязних стосунках з ОСОБА_6 , а тому вона обмовила його, бо сама вчинила цей злочин, не заслуговують на увагу, оскільки ці обставини були предметом перевірки судом першої інстанції. Як видно, ОСОБА_9 давала такі показання неодноразово, будучи попередженою про кримінальну відповідальність, не змінювала їх, а на питання учасників судового розгляду вільно і добросовісно доповнювала та уточнювала такі, не будучи абсолютно заінтересованою у даній справі. Судом апеляційної інстанції такі показання відтворено в судовому засіданні і зміст їх точно відповідає наведеному у вироку.
Наявні у справі докази, в тому числі і показання обвинуваченого, не вказують на те, що протягом 11-12 квітня 2015 року в будинку де він проживав з потерпілою, знаходились сторонні особи. На це вказала і свідок ОСОБА_9 . Крім того, у своєму поясненні в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 ствердив, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 настали від дії обмеженої поверхні тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливі при нанесенні множинних ударів затиснутими в кулак руками та обутими ногами сторонньої людини, чи іншим тупим предметом, в тому числі дерев`яною палицею. Самостійне спричинення таких тілесних ушкоджень та їх виникнення внаслідок падіння виключається .
Згідно Акту судово-психіатричного експерта №88 від 14.05.2015 року, ОСОБА_6 психічним захворюванням не страждав і не страждає, а виявляє ознаки алкогольної залежності, примусових заходів медичного характеру не потребує.
На думку колегії суддів, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, а також поведінка обвинуваченого та потерпілої, що передувала події, їх стосунки, вказують на суто безвідповідальні, необдумані та умисні дії ОСОБА_6 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, спрямовані на спричинення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.
Визначаючи правильність кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені зокрема у постановах від 19.03.2015 року, 28 травня 2015 року № 5-4кс15, №5-25кс15, де за схожих фактичних обставин Верховний Суд України констатував наявність непрямого невизначеного умислу в діях осіб щодо спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, за якого особа, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
З наведених підстав, посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_8 тяжкого тілесного ушкодження яке спричинило смерть, є безпідставними.
Не знайшло свого підтвердження і посилання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 щодо неналежного, неефективного, на їх думку, захисту адвокатом ОСОБА_10 прав та законних інтересів ОСОБА_6 в суді першої інстанції. Як видно, з матеріалів кримінального провадження і не заперечується самим обвинуваченим, захисник ОСОБА_10 приймав участь у всіх процесуальних діях по кримінальному провадженню, де надавав обвинуваченому правову допомогу, згідно своїх повноважень.
В той же час, такі твердження не підкріплено жодними належними та об`єктивними доказами, а ґрунтуються виключно на звинуваченнях попереднього захисника адвоката ОСОБА_10 в його некомпетентності, що викликано, на думку апеляційного суду, невдоволенням ОСОБА_6 рішенням суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим.
Крім того, тенденцію про відмову від захисників ОСОБА_6 продовжив і при розгляду справи апеляційним судом , заявивши про це щодо адвоката ОСОБА_7 та перекладачів.
Із матеріалів кримінального провадження видно, що на досудовому слідстві та в процесі судового розгляду, ОСОБА_6 повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника та перекладача, давати пояснення, подавати докази, тощо. Згідно журналів судових засідань та інших матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 яких-небудь скарг щодо некомпетентності призначеного йому захисника, чи неефективного ним захисту, в порядку ст.48-49 КПК України не заявляв, крім того, відповідно до ст.54 КПК України від призначеного йому захисника не відмовлявся.
Відтак, ставлячи питання про скасування вироку, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , конкретних фактів порушення його прав та законних інтересів органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися загальним перерахунком та декларуванням норм права. Такі твердження мають абсолютно абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.
Відповідно до ч.3 ст.29 КПК України слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуватись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Із матеріалів кримінального провадження видно, що судом першої інстанції на першу вимогу ОСОБА_6 , яка до цього не заявлялась ним, для участі у справі був залучений перекладач - ОСОБА_11 , яка приймала участь у всіх процесуальних діях, що проводились судом перщої інстанції за участю ОСОБА_16 .. Будь-яких клопотань, заяв обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником з приводу перекладу та відводів перекладачу заявлено не було. Згідно наданих апеляційному суду документів, ОСОБА_11 відповідала вимогам перекладача і її компетентність не викликає будь-яких сумнівів.
Суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах досліджених в процесі судового розгляду, як обвинуваченому ОСОБА_6 , так і його захиснику було надано право, з допомогою перекладача ознайомитися з усіма доказами, поставити питання та отримати на них відповіді, оспорювати та заперечувати їх, давати показання по їх змісту, а тому, колегія суддів вважає, що обвинуваченому повністю забезпечені, передбачені КПК України, в тому числі право користуватися допомогою перекладача.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 проживає на території України, повною мірою розуміє українську мову, в процесі судового розгляду повністю забезпечені його права, в тому числі мати перекладача і дослідження доказів проведено за участю останнього, відсутність у нього перекладача в процесі досудового розслідування, при тому, що він таких вимог не заявляв, не утворює порушення прав та законних інтересів останнього та не тягне за собою визнання вищеназваних доказів недопустимими, в чому намагається переконати колегію суддів обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 .
Зокрема, на зауваження останнього перекладачу ОСОБА_17 , який брав участь в судовому засіданні апеляційного суду, останній повідомив, що ОСОБА_6 повідомив йому, щоб він перекладав йому лише ті пояснення сторін, які йому не будуть зрозумілі і він його про це повідомить і скаже.
Згідно вимог ч.ч.4 ,5 ст. 68 КПК України перед початком процесуальної дії сторона кримінального провадження, яка залучила перекладача, чи слідчий суддя або суд пересвідчуються в особі і компетентності перекладача, з`ясовують його стосунки з підозрюваним, обвинуваченим, потерпілим, свідком і роз`яснюють його права і обовязки. За завідомо неправильний переклад або за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків перекладач несе відповідальність, встановлену законом. Про це перекладач надає суду письму присягу.
Таким чином, перекладачем є особа , яка може вільно спілкуватися з особою , яка надає пояснення чи показання, розуміє мову , якою складено відповідний документ , який підлягає перекладу , та вільно володіє мовою , якою ведеться кримінальне провадження.
При цьому, вимог щодо необхідності спеціальної освіти в галузі перекладу чинний КПК України до перекладача не передбачає , єдиною вимогою є достатній рівень володіння мовою судочинства та рідною мовою обвинуваченого, або мовою, якою він володіє.
Враховуючи викладене, посилання обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що залучена органом досудового слідства у якості перекладача, заступник дикретора Сернянської ЗОШ І-ІІ ступенів з угорською мовою навчання - ОСОБА_11 , яка працює за цим фахом з 1990 року, але не має відповідної освіти та не займає посаду перекладача, само по собі не свідчить про некомпетентність здійснюваного перекладу.
Також, всупереч твердженням, наведеним в доповненнях до апеляційної скарги, в матеріалах кримінального провадження наявний вирок із перекладом на угорську мову із належним посвідченням перекладача, копія якого вручена обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідає вимогам ч.4 ст.376 КПК України.
Твердження обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про нібито нероз`снення судом першої інстанції обвинуваченому суті обвинувачення, змісту ст..63 Конституції, України та права відводу, спростовуються матеріалами кримінального провадження, зокрема журналами судових засідань від 22.02.2016 року, від 02.03.2016 року, від 16.03.2016 року, від 23.03.2016 року, від 31.03.2016 року та змістом відтворених в судовому засіданні апеляційного суду звукозаписах цих судових засідань.
Усі інші процесуальні документи та докази у справі не підлягають перекладу і таких вимог від ОСОБА_6 не поступало. Переклад їх здійснювався усно, як цього і вимагає кримінальний процесуальний закон.
Посилання обвинуваченого та його захисника в доповненнях до апеляційної скарги на незаконність та невідповідність протоколу огляду місця події від 12 квітня 2015 року фактичним обставинам справи та висновку судово медичної експертизи трупа ОСОБА_8 №152/2015 від 27.05.2015 року вимогам КПК України та іншим нормативно-правовим актам, свого підтвердження під час апеляційного провадження також не знайшли. Вказані документи складені та оформлені відповідно до вимог ст.ст.102, 104 КПК України, підписані усіма учасниками, пропозиції та зауваження на них від учасників кримінального провадження не надходили, відтак є належними і допустимими доказами у справі, а доводи апеляції в цій частині, безпідставними.
Не знайшли свого підтвердження і апеляційні доводи обвинуваченого про застосування правоохоронними органами до нього фізичного тиску. Крім цього, ця обставина перевірялась судом першої інстанції, проте свого підтвердження не знайшла, а тому їх доводи в цій частині підлягають відхиленню.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.
В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Такі твердження ґрунтуються виключно на твердженнях самого обвинуваченого, який є прямо зацікавленою особою, його систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та суду в упередженості і необ`єктивності, хибному тлумаченні окремих норм кримінального закону на свою сторону, що не можна визнати обґрунтованими твердженнями.
При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, що ОСОБА_6 чи його захисник звертались із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.
Перебування ОСОБА_6 в закладах охорони здоров`я, як вбачається з матеріалів справи, викликано його захворюванням на туберкульоз.
Посилання в апеляції та доповненнях до неї на те, що судом першої інстанції не допитано в якості свідків, осіб, які були присутні при проведенні слідчого експерименту і це впливає на встановлення істини у справі є необґрунтованими. Із матеріалів кримінального провадження видно, що вказані особи очевидцями події не були, отже інформацією, яка підлягала доказуванню у кримінальному провадження щодо ОСОБА_6 не володіють, і це не зазначено в апеляції, відтак винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не спростовують.
Апеляційні доводи сторони захисту про немотивованість судового рішення також є необґрунтованими. У вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, які досліджені судом, так і кваліфікації дій обвинуваченого, і спростування наведених доводів сторін.
Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення справи.
Переконливих доказів на підтвердження доводів, викладених підсудним та його захисником в апеляційній скарзі не наведено, і такі не були встановлені судом апеляційної інстанції.
Разом з тим, наведені у вироку інші дані, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_6 судом враховані при призначенні покарання, однак такі не дають підстав для його пом`якшення.
Як видно із вироку при обранні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини за яких було вчинено злочин і призначив йому покарання згідно санкції ч.2 ст.121 КК України.
Таке покарання ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
На думку колегії суддів при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , судом першої інстанції були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення цієї справи, а тому доводи апеляційної скарги про незаконність вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , є безпідставними.
З врахуванням наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2016 року щодо нього - без зміни.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді