АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/7952/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/972/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Херсонської області на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2017 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсона, громадянина України, не одруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:

-12.11.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ст. 186 ч. 1 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1020грн.,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України. Призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України (в редакції Закону України №1254-У1 від 14.04.2009) покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації), повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) про зміну місця проживання, роботи або навчання, з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації). Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Вказаним вироком встановлено, що 27.09.2015 року в період часу з 11.00 год. до 13.00 год., ОСОБА_7 , переслідуючи прямий умисел та корисливий мотив, спрямований на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, таємно, незаконно через вхідні двері, а саме: відчинивши двері ключем, що знаходився у замочній скважині, проник до квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав належні ОСОБА_8 : телевізор «Philips 3000, series LCD TV, 32/81 см» вартістю 3800грн., монітор «LG» 16 дюймів, рідкокристалічний, вартістю 700грн., системний блок (Pentium 4 відеокарта Nvidia 1Гб., жорсткий диск об`ємом 80Гб) вартістю 1075грн., DVD- програвач марки «Philips DVD 728» вартістю 683грн., акустичну систему (колонки) «Philips CSW3600» вартістю 599грн., електром`ясорубку марки «Zelmer» модель «887,5 Sumbio» вартістю 1000грн., мобільний телефон марки «Nokia» модель «1100» вартістю 150грн., а всього на суму 8007 грн., заподіявши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Херсонської області просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки у кримінально виконавчій установі. В решті вирок залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, завдані потерпілій матеріальні збитки відшкодував лише у зв`язку з викриттям злочину, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, у зв`язку з чим призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України є надто м`яким, і суперечить вимогам ст. 65 КК України. Суд безпідставно врахував, пом`якшуючу обставину - щире каяття у скоєному злочину, оскільки обвинувачений свою вину визнав лише під тиском зібраних у провадженні доказів та викриттям його злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів. Крім того, суд в мотивувальній частині вироку взагалі не обґрунтував, яким чином пом`якшуючі обставини дають можливість звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, який просив відхилити апеляційні вимоги прокурора, виступ сторін в судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Колегією суддів встановлено, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуто за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора в частині безпідставного застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом ст.75 КК України при звільненні засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд має враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, що дають підстави вважати можливим виправлення засудженого без відбування покарання.

Як вбачається з вироку, суд, при звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України, зазначених вимог закону не дотримався.

Обґрунтовуючи звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, суд послався на те, що він характеризується посередньо, визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині.

Разом із тим, суд не звернув належної уваги на те, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України є тяжким корисним злочином, вчиненим у період непогашеної судимості за умисний корисний злочин.

Крім того, суд не звернув уваги на інші відомості, що негативно характеризують особу обвинуваченого, зокрема, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів (а.п. 25), не має стійких соціальних зв`язків та законних джерел доходів, характеризується як особа, що схильна до вживання спиртних напоїв, підтримує зв`язки з особами, що ведуть антисуспільний спосіб життя (а.п. 26), що може зумовити продовження ним злочинної діяльності у разі призначення покарання, не пов`язаного з триманням засудженого в умовах ізоляції.

Отже за наведених обставин, звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням слід вважати явно несправедливим унаслідок м`якості, оскільки воно не забезпечить мету кримінального покарання, що передбачає не тільки виправлення засудженого, але й запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі вказаної норми кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із ухваленням нового вироку із призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що буде необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні покарання, колегія суддів враховує, характер та ступніть тяжкості вчиненого злочину, а також наведені вище відомості про особу обвинуваченого. При цьому наявність обставин, що пом`якшують покарання, встановлених судом першої інстанції - щирого каяття та відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди потерпілому (а.п.19) дають підстави колегії суддів для призначення ОСОБА_7 покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.

З наведених підстав, апеляційні вимоги прокурора підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Херсонської області задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22.09.2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та звільнення від відбування покарання з випробуванням скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання засудженого в порядку виконання вироку апеляційного суду.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2