Провадження № 1-кп/761/641/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 120 161 001 000 118 24, у якому
гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, українець, який має середню освіту, у шлюбі не перебуває, зареєстрований та фактично проживає за адресою - АДРЕСА_1 , раніше засуджувався;

обвинувачується за ч. 3 ст. 289 КК України,
у с т а н о в и в :
Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Обвинувачений утримується під вартою, дія вказаного запобіжного заходу спливає 24.06.2017, у зв`язку з цим суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України у порядку судового контролю виніс на обговорення сторін кримінального провадження питання доцільності продовження дії вказаного запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_5 наполягала на необхідності продовження тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вважала, що ризики неправомірної процесуальної поведінки останнього не зменшилися, зокрема, існує ймовірність вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, не виключила прокурор ризику переховування обвинуваченого від суду.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 погодилися з думкою прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_8 заперечували проти продовження строку дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою, доводячи відсутність у діях ОСОБА_9 складу інкримінованого йому злочину, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з перебуванням особи в умовах слідчого ізолятору, оскільки вважали недоведеними ризики, на які посилалась прокурор.

Обвинувачений також просив суд розглянути його письмове клопотання про зміну застосованого щодо нього запобіжного заходу, обґрунтовуючи це своїм наміром відшкодувати завдану ним шкоду. Перебування в умовах несвободи позбавляє його такої можливості.

Суд, заслухавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши наявні матеріали судового провадження, дійшов висновку про таке.

На стадії досудового розслідування відповідно до ст. 194 КПК під час вирішення питання застосування запобіжного заходу або продовження строку його дії має бути встановлена наявність трьох складових - чи є обґрунтованою підозра; чи наявні достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Під час судового розгляду і вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу оцінка обґрунтованості підозри не може бути надана через те, що особі висунуте обвинувачення і суд за наслідками дослідження наданих доказів має встановити, чи доведена винуватість особи поза розумним сумнівом.

Отже, до завершення судового розгляду оцінка доведеності винуватості особи є передчасною, тому неможлива.

Таким чином, підлягає встановленню існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого та можливість запобігання ризикам у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав віднесені: наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами. (Becciev v. Moldova, § 59).
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно з ст.178 КПК суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Надаючи оцінку можливості ОСОБА_9 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого міцних сімейних зв`язків, утриманців, постійного місця роботи, тобто тих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання у невизначеному майбутньому, тобто після його можливого затримання, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд також не виключає, що обвинувачений може прийняти заходи щодо перешкоджання кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, у т.ч. свідків, які на цій стадії судового розгляду не допитані.

Згідно з даними про особу обвинуваченого він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності у зв`язку з вчиненням злочинів, відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення у стані алкогольного сп`яніння злочину за ч.2 ст.286 КК України.

Вказаний фактор у сукупністю з висунутим у цьому кримінальному провадженні обвинуваченням, свідчить про схильність ОСОБА_9 до протиправної поведінки, чим підтверджується ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Оцінюючи можливість здійснення тиску на свідків, суд не виключає того, що такий ризик існує, однак він не є настільки суттєвим, щоб стати самостійною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У той же час, у сукупністю з іншими ризик незаконного впливу на свідків набирає достатньої ваги для прийняття його до уваги.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин, з урахуванням доводів сторін кримінального провадження, суд дійшов переконання про доведеність чинників, які передбачені ч.1 ст. 194 КПК.

Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження щодо ОСОБА_9 строку дії застосованого до нього запобіжного заходу.
Зазначений висновок не спростовується наявністю у обвинуваченого наміру компенсувати потерпілому завдану шкоду.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 13 серпня 2017 року включно.

Визначити ОСОБА_9 заставу у розмірі 320 000 (триста двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Застава може бути внесена обвинуваченим, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві (, Банк-одержувач Державна казначейська служба України в м. Києві, МФО 820172, розрахуноквий рахунок № 2089, призначення застава для Шевченківського районного суду м. Києва).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі вважається, що до обвинуваченного обрано запобіжний захід у виді застави.

У випадку внесення застави покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

-прибувати до суду за першою вимогою;

-не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_6 .

У разі внесення застави, встановити 2-х місячний термін дії покладених на обвинуваченого обов`язків, починаючи з дня внесення застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1