Справа № 577/3558/17
Провадження № 1-кп/577/436/17

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 25 липня 2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, освіта вища, неодруженого, непрацюючого, учасника бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 15 в Україні оголошено часткову мобілізацію та з цього часу відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» в Україні діє особливий період.

Обвинувачений ОСОБА_5 , який має звання капітана, 19 червня 2015 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21 вересня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № НОМЕР_2 ОСОБА_5 був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду командира протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Однак 19 грудня 2015 року ОСОБА_5 в умовах особливого періоду, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, без поважних причин, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби - військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 10 липня 2017 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 у період часу з 19 грудня 2015 року до 10 липня 2017 року був відсутній за місцем несення служби.

10 липня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 добровільно з`явився у розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю та пояснив, що він має звання капітана та 19 червня 2015 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21 вересня 2015 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 232 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначений на посаду командира протитанкової артилерійської батареї противотанкового артилерійського дивізіону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 яка дислокується в АДРЕСА_3 . 19 грудня 2015 року він дійсно самовільно без дозволу командування залишив місце розташування військової частини та знаходився вдома. 10 липня 2017 року він добровільно повернувся до військової частини. Щиро розкаюється у скоєному. Прохає звільнити його як учасника бойових дій від відбування покарання по амністії, застосувавши ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Таким чином, вина обвинуваченого повністю доведена та своїми діями, які виразилися у самовільному залишенні ним як військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, у період з 19 грудня 2015 року до 10 липня 2017 року військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду він скоїв злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду військовослужбовцем.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , суд не вбачає.

До обставин, які пом`якшуючих покарання, суд відносить: обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем попереднього проходження служби.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, складену Луцьким міськрайонним відділом з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції, відповідно до якої орган пробації, вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження його волі на певний строк та його особа не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 20-21).

Суд враховує, що, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 33 рішення Європейського Суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» (п. 38 рішення від 6 листопада 2008 року), вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»». Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним».

Виходячи з принципу індивідуалізації та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання ОСОБА_5 , досудову доповідь органу пробації, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений самостійно повернувся у розташування військової частини, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та реального відбування ним покарання, а тому при призначенні йому покарання слід застосувати ст. 75 КК України.

Вказана міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_5 і попередження скоєння ним нових злочинів.

ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року.

Прокурор проти звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року не заперечує.

Суд враховує, що 7 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року. Дія вказаного закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року передбачено, що необхідно звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

Обвинувачений ОСОБА_5 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що підтверджується відповідними довідками від 3 листопада 2014 року № 7955 та від 31 березня 2015 року № 289. Отримав статус учасника бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 5 травня 2015 року.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у період з 19 грудня 2015 року до 10 липня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року (7 вересня 2017 року).

Обмежень щодо застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, визначених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» судом не встановлено, раніше амністія до ОСОБА_5 не застосовувалася.

ОСОБА_5 роз`яснені наслідки застосування до нього амністії, передбачені п. «е» ч. 1 ст. 4 України «Про застосування амністії в Україні».

Керуючись ст. 2, ст. ст. 3, 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом встановленого йому судом іспитового строку терміном 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання, призначеного за вказаним вироком суду, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» № 1810-УІІІ від 22 грудня 2016 року.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1