Справа № 425/3250/14-к
Провадження № 11-кп/782/107/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«10» квітня 2018 року місто Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 17 березня 2014 року у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" №303/2014, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" №1126-VII від 17.03.2014, оголошено проведення часткової мобілізації на території України. Таким чином, у відповідності до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-ХІІ від 21.10.1993 року зі змінами, на території України встановився особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає в момент оголошення рішення про мобілізацію.
11 травня 2014 року у начальника відділу організаційного, юридичного та кадрового забезпечення виконавчого апарату Новоайдарської районної ради Луганської області ОСОБА_8 , у зв`язку з незгодою з офіційною позицією керівництва держави щодо врегулювання конфлікту на Донбасі, виник умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період. З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_8 , обізнаний про те, що через с. Колядівка Новоайдарського району Луганської області, будуть прямувати військові підрозділи Збройних Сил України до місця проведення Антитерористичної операції, використовуючи власний авторитет депутата Новоайдарської районної ради, приблизно об 11 годині, з невстановленого в ході досудового розслідування телефону, зателефонував Колядівському сільському голові Новоайдраського району Луганської області ОСОБА_10 . Під час телефонної розмови з останнім ОСОБА_8 переконав залучити населення с. Колядівка для перешкоджання подальшого руху підрозділів Збройних Сил України через вказаний населений пункт до місця несення служби.
У той же день, приблизно о 14 годині 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, Колядівський сільський голова ОСОБА_10 , вважаючи, що реалізує офіційну позицію влади району та його вчинок не допустить кровопролиття й жертв на території Колядівської сільської ради, підбурив місцеве населення заблокувати рух колони військової техніки військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України через вказаний населений пункт, тобто перешкодити їх законній діяльності.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, ОСОБА_8 упродовж травня 2014 року в неодноразових телефонних розмовах з головою Колядівської сільської ради ОСОБА_10 , переконав останнього не припиняти протидію законній діяльності військових підрозділів Збройних Сил України, розташованих на території Колядівської сільської ради. У зв`язку з чим, упродовж травня 2014 року, ОСОБА_10 , вважаючи, що це офіційна позиція влади району, що його вчинок не допустить кровопролиття й жертв на території Колядівської сільської ради, особисто перешкоджав особовому складу військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України, які здійснювали законну діяльність у АДРЕСА_1 , проводити земляні роботи, та облаштовувати блокпости. Водночас, ОСОБА_10 виказував публічне невдоволення перебуванням особового складу військової частини № НОМЕР_1 Збройних Сил України у населеному пункті Вовкодаєве, розташованого на території Колядівської сільської ради та закликав військових покинути свої позиції, мотивуючи це тим, що місцеве населення не потребує їх допомоги.
Так, з посиланням на положення ч.4 ст.110, п.3 ч.3 ст.314 та ч.2 ст.292 КПК України, суд у своїй ухвалі зазначив, що відповідно до обвинувального акту у даному кримінальному провадженні потерпілих немає, матеріальна шкода відсутня.
Між тим, як зазначено в судовому рішенні, ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 20.09.2015 року було скасовано вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.06.2015 року відносно ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.114-1 КК України та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому зазначено, що необхідно перевірити, чи була заподіяна шкода підрозділам Збройних Сил України, при необхідності розглянути питання про залучення потерпілих в порядку ч.7 ст.55 КПК України.
Крім того, судом першої інстанції вказано, що згідно з ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30.10.2017 року вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.06.2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.114-1 КК України також було скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції, при цьому зазначено, що прокурор не скористався правом змінити обвинувачення з урахуванням встановлених в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінального провадження, а саме, що військова частина НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) визнана потерпілим по справі, в результаті вчиненого злочину їй спричинено шкоду у розмірі 3164 гривні 73 коп., в результаті чого, в порушення вимог ч.1 ст.3 ст.337 КПК України, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження фактично вийшов за межі висунутого обвинувачення, визнавши військову частину НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_2 ) потерпілим по справі.
Отже, враховуючи вищезазначені доводи Апеляційного суду Луганської області та вимоги ч.1 ст.337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд першої інстанції дійшов висновку, що на підготовчому судовому засіданні він не має права встановлювати наявність потерпілих у кримінальному провадженні. В той же час потерпілі на стадії підготовчого провадження мають процесуальні права.
Окрім цього, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що в обвинувальному акті не зазначено кому була заподіяна шкода зазначеним кримінальним правопорушенням так в якому розмірі, не вирішено питання про залучення потерпілих по даному кримінальному провадженню, прокурором не було змінено обвинувачення, в підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що саме даний обвинувальний акт може бути призначено до судового розгляду. Тому зазначені недоліки обвинувального акту, на думку суду, є суттєвими, наявність яких унеможливлює призначення його до судового розгляду.
На ухвалу суду першої інстанції прокурором подана апеляційна скарга, в якій порушується питання про скасування ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2018 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В обгрунтування своїх доводів апелянт зазначає, що відповідно до положень ч.2 ст.283 КПК України прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з дій, передбачених зазначеною статтею, у т.ч. звернутися до суду з обвинувальним актом, що є по суті однією з форм закінчення досудового розслідування. При цьому, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України (ч.4 ст.110 КПК України).
Таким чином, як зазначається в апеляційній скарзі прокурора, обвинувальний акт складається за результатами проведеного досудового розслідування. Водночас прокурор зазначає, що в рамках даного кримінального провадження т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 визнано представником потерпілого ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області внаслідок встановлення цих фактичних обставин у ході судового розгляду, а не під час досудового розслідування. Тому, як зазначає апелянт, первісний обвинувальний акт, що був спрямований до суду для розгляду по суті, не містить відомостей про потерпілого і завдану шкоду.
Також у своїй скарзі прокурор зазначає, що відповідно до норм КПК України на підготовчому судовому засіданні суд не може вирішувати питання, які стосуються особи обвинуваченого та меж висунутого обвинувачення, у т.ч. наявність потерпілих чи завданої шкоди, оскільки згідно з ч.1 ст.337 КПК України перевірка і встановлення цих відомостей відбувається під час судового розгляду.
Тому, на думку апелянта, посилання суду в своїй ухвалі на вимоги ч.1 ст.337 КПК України щодо проведення судового розгляду лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, є необгрунтованим, оскільки в такому разі суд фактично вдається до оцінки доказів у провадженні, проте на даній стадії процесу суд першої інстанції не має права встановлювати обставини, які підлягають встановленню лише в ході судового розгляду, а саме про наявність чи відсутність потерпілого та завданої шкоди.
Разом з тим, зазначається в апеляційній скарзі, у зв`язку зі скасуванням ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30.10.2017 року вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 12.06.2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.114-1 КК України та призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, перевірка і доказування усіх обставин кримінального провадження, а також обсягу обвинувачення має відбуватися під час розгляду судом обвинувального акту по суті. При цьому, як вважає апелянт, у разі встановлення нових обставин згідно з ч.2 ст.337 КПК України прокурор наділений правом під час судового розгляду змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.
Також у своїй скарзі апелянт зазначає, що за змістом ч.1 ст.338 КПК України прокурор має право змінити обвинувачення під час судового розгляду тільки після дослідження доказів, оскільки нові фактичні обставини кримінального правопорушення можуть бути встановлені лише шляхом дослідження доказів. Отже, як зазначає прокурор, не можна змінювати обвинувачення під час підготовчого судового засідання.
Крім того, на думку прокурора, згідно з вимогами ч.3 ст.415 КПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді, проте суд їх врахував на стадії підготовчого удового засідання.
У зв`язку з вищевикладеним прокурор вважає, що винесення судом у підготовчому судовому засіданні ухвали про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 у зв`язку невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу України з мотивів відсутності в обвинувальному акті потерпілих і матеріальної шкоди, є необгрунтованим, адже дані питання мають вирішуватись під час судового розгляду.
В судове засідання апеляційної інстанції представник потерпілого ОСОБА_11 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив.
З урахуванням наведеного та керуючись положеннями ч.4 ст.405 КПК України апеляційний суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутністю представника потерпілої сторони, явка якого не є обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі та наполягав на її задоволенні, вислухавши думку обвинуваченого та його захисників, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Як зазначено у п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, зі змісту вказаного обвинувального акту вбачається, що під час досудового розслідування слідчими органами не було з`ясовано, чи була заподіяна діями обвинуваченого шкода підрозділам Збройних Сил України, не було встановлено розмір такої шкоди та не вирішено питання щодо залученням до участі у кримінальному провадженні потерпілого в порядку ч.7 ст.55 КПК України.
На ці обставини посилався Апеляційний суд Луганської області в своїй ухвалі від 20.09.2015 року (т.1 а.с.197-205) при скасуванні вироку Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.06.2015 року стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.114-1 КК України та призначенні нового судового розгляду у суді першої інстанції.
Як свідчать матеріали кримінального провадження під час нового судового розгляду судом було визначено розмір спричиненої ЗСУ шкоди у особі в/ч НОМЕР_2 в сумі 3164,73 грн. та ухвалою суду у якості потерпілого до участі у кримінальному провадженні було залучено т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_11 (т.2 а.с.189-190). Однак, прокурор не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.338 КПК України, та при встановлені нових фактичних обставин кримінального правопорушення, не змінив обсягу обвинувачення ОСОБА_8 під час судового розгляду, а суд першої інстанції не звернув на це своєї уваги, вийшов за межі висунутого обвинувачення та постановив вирок, який було скасовано ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 30.11.2017 року (т.4 а.с.141-148).
Отже, за таких обставин колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст.27, ч.1 ст.114-1 КК України не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України.
З урахування наведеного апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги прокурора безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 вважає законною та обгрунтованою.
Підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, визначених ст.409 КПК України, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.291, 404, 405, 407 та 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора Рубіжанського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3