Справа № 183/1007/18
№ 1-кп/183/644/18

У Х В А Л А
26 березня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Прокурор ОСОБА_4 просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисників та свідків, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Вважає, що кримінальне провадження підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акта немає. Також прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, оскільки на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу. Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння з наслідками у виді смерті потерпілої. Тому, перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків або інших учасників кримінального провадження, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, та не здатен запобігти вказаним ризикам.
Захисник ОСОБА_7 не заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду. Заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово. Клопотання обгрунтовано тим, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, його дружина вагітна другою дитиною. Вказані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_3 міцних соціальних зв`язків. Також, ОСОБА_3 раніше не судимий і вперше вчинив злочин з необережності, щиро розкаюється у вчиненому, спричинену матеріальну шкоду потерпілому відшкодував. Захисник вважає, що жодних ризиків та обставин, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою немає, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків і не потребує застосування найсуворішого запобіжного заходу. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт цілодобово.
Захисник ОСОБА_6 також не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, заперечував проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та підтримав клопотання захисника ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з позицією своїх захисників, не заперечував проти призначення кримінального проваджння до судового розгляду, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт. Пояснив, що має постійне місце проживання, працює, одружений та має на утриманні малолітню дитину, дружина вагітна. Не збирається ухилятися від явки до суду та впливати на свідків і потерпілого, запевнив суд, що буде своєчасно з`являтися до суду за викликами.
Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, повідомив, що обвинувачений відшкодував спричинену йому матеріальну шкоду.
Прокурор ОСОБА_4 заперечував проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу з наведених ним вище підстав.
Заслухавши прокурора, потерпілого, захисників та обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисників та свідків, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки воно підсудне Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області, підстав для його закриття чи зупинення суд не вбачає, обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України.
Вирішуючи заявлені прокурором та захисником клопотання щодо запобіжного заходу обвинуваченому суд враховує наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.
Згідно з ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на те, що відносно ОСОБА_3 складено обвинувальний акт, який розглядається судом, це свідчить про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд також вважає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, продовжує бути актуальним з огляду на тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому. Тобто існують обставини, визначені п. 1,2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
В той же час, суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаному вище ризику, як і не доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, заперечуючи проти задоволення клопотання захисника прокурор лише перелічив ризики, які, на його думку, є актуальними, однак достатніх і переконливих доводів, доказів щодо необхідності продовження застосування до обвинуваченого саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, не навів. Отже, прокурор своє клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою фактично обгрунтував лише тяжкістю обвинувачення та значною мірою покарання.
Суд, крім того, керується положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі Конвенція), а також практикою і правовими позиціями Європейського суду з прав людини, викладеними в п.п. 75-85,98 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року, рішенні у справі «Гавула проти України» від 16.05.2013 року, рішенні у справі «Коберник проти України» від 25.07.2013 року, рішенні у справі «Таран проти України» від 17.10.2013 року, рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року, рішенні у справі «Адам`як проти Польщі», п. 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», п. 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії», п. 36 рішення від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України», п. 30 рішення від 3 жовтня 2006 року у справі «МакКей проти Сполученого Королівства», в яких Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на неприпустимості порушення прав людини, гарантованих ст.ст. 5,6 Конвенції, а саме щодо необґрунтованого і тривалого тримання обвинуваченого під вартою, необхідності розгляду судом питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого, особливо який вже тривалий час утримується під вартою, про обов`язковий періодичний судовий контроль щодо доцільності продовження перебування особи під вартою, а також щодо того, що тяжкість обвинувачення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання, самі по собі, не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Так, згідно з практикою застосування Європейським судом з прав людини пункту 3 статті 5 Конвенції після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»). Отже, обґрунтованість застосування запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, зокрема тримання під вартою, має піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу, періодично об`єктивним та неупередженим судом на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказані запобіжні заходи застосовуються.
Частина друга статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Отже, основною метою ст. 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи.
Про фундаментальність права на свободу та особисту недоторканність свідчить також факт його закріплення у більшості міжнародних правових актів. Зокрема, у Загальній декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання (стаття 9), у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року вказано, що ніхто не повинен бути позбавлений волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом (пункт 1 статті 9).
Право на свободу та особисту недоторканність, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням чи позбавленням свободи та особистої недоторканності, що має здійснюватися у визначені законом часові інтервали.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Так, судом враховуються обставини, визначені ст. 178 КПК України. Зокрема, ОСОБА_3 раніше не судимий, працює машиністом автомобільного крана в ТОВ «Укрбудтранс-Трейд» де характеризується з позитивної сторони. Суд бере до уваги, що обвинувачений має зареєстроване місце проживання в м. Дніпро, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2006 року народження. Вказане свідчить, в свою чергу, про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, що істотно знижує можливість настання ризику переховування від суду. Суд також враховує, що згідно пояснень потерпілого ОСОБА_5 матеріальна шкода йому відшкодована. В той же час, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Однак сама по собі тяжкість обвинувачення і покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, на переконання суду, не може бути самостійною і достатньою підставою для подальшого продовження застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу. До того ж заслуговує на увагу і суб`єктивна сторона злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , яка характеризується необережною формою вини до наслідків своїх дій у виді смерті потерпілого згідно диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України обвинувачений ставиться необережно. Вказане додатково свідчить про відсутність найвищого степеня суспільної небезпечності обвинуваченого з огляду на пред`явлене йому обвинувачення.
Таким чином, з огляду на всі вищезазначені обставини, суд приходить до переконання про відсутність достатніх і вагомих підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою та можливість і доцільність зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною залишати житло цілодобово, з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України. Застосування такого запобіжного заходу, на думку суду, зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, а клопотання захисника підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 314-316 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Кримінальне провадження розглядати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні за участю прокурора, потерпілого, захисників, обвинуваченого та свідків зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів по 24 травня 2018 року включно.
Заборонити ОСОБА_3 цілодобово залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти негайно із зали суду.
Зобов`язати ОСОБА_3 по 24 травня 2018 року включно:
1)з`являтися своєчасно до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за першою вимогою;
2)носити електронний засіб контролю;
3)утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Ухвалу направити для виконання до Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на процесуальних керівників у даному кримінальному провадженні.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1