Дата документу Справа № 1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/2392/17 Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/778/644/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.ст. 170-173 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року,
якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_7 , у вигляді застосування заборони на відчуження у будь-який спосіб.
Згідно з ухвалою, слідчим відділом Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000013 від 27.03.2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

10.04.2017 року слідчим Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області подано до слідчого судді клопотання про накладення арешту на зазначений об`єкт нерухомості, яке належало ОСОБА_10 , з моменту подачі зазначеного клопотання проведено ряд слідчих дій щодо встановлення обставин, які мають суттєве значення для розгляду даного клопотання. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року по справі №332/1969/16-ц та від 16.09.2016 року по справі №332/2978/16-ц встановлено факт спільного проживання однією сім`єю між померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_12 .

Крім того, вже вході розгляду даного клопотання встановлено, що зазначена квартира була відчужена та на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2017 року укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 перейшла до приватної власності останньої.

Таким чином з моменту смерті власниці вказаної квартири ОСОБА_11 три рази змінювались власники квартири.

Оскільки подальші відчуження квартири АДРЕСА_1 можуть ускладнити встановлення обставин у кримінальному провадженні та подальший розгляд цивільних спорів, а також завдати шкоди правам та інтересам інших осіб, слідчий вважав за необхідне невідкладно накласти арешт на зазначену квартиру власником якої на даний час є ОСОБА_7 .

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя зазначив, що слідчим доведено необхідність накладення арешту на об`єкт нерухомості, оскільки є достатні докази, що вказують на вчинення кримінального правопорушення. Не застосування заборони, на квартиру АДРЕСА_1 , може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню і усуненню негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилаючись на необґрунтованість ухвали слідчого судді вважає її такою, що не відповідає вимогам діючого кримінального процесуального законодавства України. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що під час постановлення ухвали, слідчий суддя не перевірив та не встановив наявність належних підстав для арешту майна, за відсутності достатніх доказів можливого повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, не встановив розмір шкоди та наявність потерпілої сторони в кримінальному провадженні, задовольнив клопотання, яке не відповідає вимогам ст. 171 КПК України та наклав арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні. У зв`язку з викладеними доводами, апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши доповідь судді; заявницю та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу слідчого судді; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала слідчого судді законна та обґрунтована, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 , підлягає задоволенню.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41. Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Ні органам досудового розслідування, ні слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону.

КПК покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Слідчий суддя розглядаючи клопотання не перевірив в повній мірі клопотання на відповідність вимогам ст.171 КПК України, правові підстави для накладення арешту, достатність доказів, які вказують на розмір можливої конфіскації, можливий розмір шкоди, та цивільного позову, наслідки арешту для інших осіб, розумність співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вказане клопотання слідчого надійшло до суду 13 квітня 2017 року, а розглянуто було 15 червня 2017 року. На момент розгляду клопотання змінився власник квартири, внаслідок чого процесуальним прокурором було подано уточнене до раніше поданого клопотання про арешт майна від 15.06.2017, хоча КПК України не передбачено такого процесуального документу.

За текстом ували слідчого судді, було задоволено клопотання слідчого, тоді як фактично було задоволено клопотання що було уточнене прокурором.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, ідо воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зі змісту клопотання випливало, що 26 листопада 2016 року невстановлені особи, діючи між собою за попередньою змовою, шляхом обману та використання завідомо неправдивих відомостей, заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , що належала потерпілій ОСОБА_11 , яка померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мала перейти до комунальної власності м. Запоріжжя, чим була завдана шкода інтересам міської громади у великому розмірі. Правова кваліфікація ч.4 ст.190 КК України.

В клопотанні слідчого було зазначено, що арешт квартири, обумовлений виникнення необхідністю у застосуванні заборони на розпорядження та користування ОСОБА_10 , оскільки незастосування таких заходів може призвести до настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а саме до відчуження вказаного майна.

Разом з тим, як зазначалося вище, ОСОБА_10 квартира була продана, тобто обставина на яку акцентувалася увага в клопотанні, як підставу для арешту майна, перестала існувати. В свою чергу це потягло за собою внесення уточнення до клопотання прокурором, з тим самим обґрунтуванням, але вже із вказівкою іншого власника - ОСОБА_7 .

Однак зазначені, як слідчим, так і прокурором обставини, не є підставою для накладення арешту на майно, оскільки не передбачені диспозицією ч.2 ст.170 КПК України.

До того ж будь яких відомостей про те що ОСОБА_7 є недобросовісним набувачем ані слідчий ані прокурор не надали.

Зі змісту ухвали слідчого судді можна зробити висновок, що арешт квартири було накладено саме з метою збереження речових доказів.

Разом з тим матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що вказана квартира визнана речовим доказом, і взагалі відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції слідчий пояснив, що будь яких слідчих дій в рамках вказаного кримінального провадження стосовно квартири, на яку було накладено арешт, не проводиться. Окрім цього не надав пояснень яким чином, можливість відчуження квартири зможе перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора в цій частині як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст.171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2017 року, якою накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_7 , у вигляді застосування заборони на відчуження у будь-який спосіб, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4