Справа № 573/81/18
Номер провадження 1-кп/573/36/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки міста Білопілля Сумської області, зі спеціальною середньою освітою, розлученої, фізичної особи - підприємця, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

- за ч. 2 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
04 вересня 2017 року близько 12 год. ОСОБА_4 прибув до швейної майстерні, яка належить його колишній дружині ОСОБА_6 та знаходиться на другому поверсі ТЦ «Вир», що розташований за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Сумська, 5 з метою з`ясувати питання щодо спілкування з неповнолітньою донькою.

В ході розмови між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, у ході якої у ОСОБА_6 на ґрунті давніх стійких особистих неприязних відносин до ОСОБА_4 виник умисел на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_4 , ОСОБА_6 схопила електрочайник, наповнений кип`ятком, та вилила кип`яток на ОСОБА_4 .

Своїми протиправними діями ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_4 наступні тілесні ушкодження: опіки: І ступеню в ділянці лівої вилиці, під лівою вилицею, під правою та лівою ключицями, біля правого соска, на лівому плечі, біля пупка, на лівому передпліччі; опіки ІІ ступеню правого променевозап`ястного суглобу та кисті. Загальна площа опікових поверхонь становить біля 1% площі тіла. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_6 розуміла їх суспільну небезпечність, усвідомлювала можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто діяла з прямим умислом.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою винуватість не визнала повністю, суду зазначила, що працює приватним підприємцем і в ТЦ «Вир» у неї мається власна швейна майстерня. З ОСОБА_4 вони розлучились ще у 2011 році, але до даного часу між ними постійно виникають конфліктні ситуації з різних причин, бо він сам їх провокує. Мешкає ОСОБА_4 окремо в м. Суми. 04 вересня 2017 року в обідню пору перебувала на роботі, коли до неї прийшов колишній чоловік ОСОБА_4 , з яким вже тривалий час існують неприязні стосунки. Він попросив побачення з донькою, але вона йому відповідала, що донька в школі, і, крім того, йому визначений день побачень з донькою в неділю з 9 до 16 години. У відповідь ОСОБА_4 влаштував сварку, став її обзивати різними поганими словами, кричав на неї. Тоді вона його виштовхала в кінець коридору та він знову повернувся. Вона зайшла в майстерню і закрила вхідні ролети, а він залишався в коридорі поряд. Перебуваючи там, він продовжував викрикувати образливі слова на її адресу. Йому робили зауваження і вона, і ОСОБА_9 , інші працівники та відвідувачі торгового центру. Тоді ОСОБА_4 попросив в неї води, вона налила воду кімнатної температури в чашку, відкрила ролети і вилила воду на ОСОБА_4 . Через декілька хвилин прийшов працівник поліції, бо поліцію викликав ОСОБА_4 , і він з ним пішов до відділення поліції. Вона відмовилась поліцейському надавати будь-які пояснення.

ОСОБА_6 наполягала на тому, що вода була кімнатної температури, а не кип`яток, набрала вона її в чашку, а електрочайник стояв в приміщенні майстерні пустий.

Хоча обвинувачена ОСОБА_6 не визнала свою винуватість в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , але вона підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які суду пояснили наступне.

Так, потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що тривалий час між ним та колишньою дружиною ОСОБА_6 існують неприязні стосунки, оскільки вона не впускає його в квартиру, яка є їх спільною власністю, тому він змушений був поїхати жити до своєї матері в м. Суми, налаштовує проти нього дітей, не дає спілкуватись з ними. 04 вересня 2017 року він приїхав з м. Суми до м. Білопілля оформляти документи на квартиру, яку за рішенням суду вони з колишньою дружиною ОСОБА_6 поділили. В обідню пору зайшов до ТЦ «Вир» з метою придбати собі та дітям взуття. Так як в даному торгівельному центрі працює і його колишня дружина, то зайшов до неї спитати, що саме придбати дітям та попросив піти з ним до магазину. Але ОСОБА_6 не погодилась та стала кричати на нього. Він попросив її не робити цього. Але вона стала лаятись на нього, виштовхнула в коридор. Тоді ОСОБА_4 сказав їй, що викликає поліцію, якщо вона не припинить своїх дій. ОСОБА_6 стала заважати йому по телефону набирати поліцію та била його руками, ногами і виштовхнула з коридору до сходів. Але він повернувся до приміщення, де ОСОБА_6 працює, та викликав поліцію, сів біля вікна на лавочці навпроти вхідних дверей і став чекати поліцію. До нього підійшов охоронець та запитав, що трапилось. Він йому відповів, що ОСОБА_6 свариться, веде себе неадекватно, побила його, тому він викликав працівників поліцію і чекає їх приїзду. Охоронець пішов далі. ОСОБА_6 в цей час зайшла до майстерні. Але поки прибув працівник поліції, вона декілька раз вибігала та била його ногами, руками по голові, ногах, спині. А тоді забігла до майстерні, декілька хвилин не виходила. Потім з дверей майстерні з електрочайника вилила на нього кип`яток. Він зразу підскочив від болю і став закачувати мокрий одяг, щоб полегшити біль. В цей час і прийшов працівник поліції, який запитав, що сталось, та запропонував пройти до відділення поліції. Але ОСОБА_6 в грубій формі відповіла, що пояснювати нічого не буде і нікуди не піде. Він разом з працівником поліції пішов до Білопільського відділення поліції. Там його опитали, стали оформляти відповідні документи та викликали експерта, який його оглянув та виявив опіки. В цей день з поліції він вийшов лише ввечері, до лікаря не звернувся, придбав в аптеці «Пантенол», яким і лікувався. Через декілька днів звернувся до лікаря, оскільки самолікування не дуже допомагало.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що знає ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Вони давно вже розірвали шлюб і між ними з різних причин склались неприязні стосунки. Вона теж є підприємцем і поряд зі швейною майстернею ОСОБА_6 працює в магазині. 04 вересня 2017 року в обідню пору почула крики ОСОБА_6 про допомогу. Вона зайшла до її майстерні і побачила, що ОСОБА_4 тримає своїми руками за руки ОСОБА_6 та прижав її до стіни. Свідок стала говорити, щоб ОСОБА_4 відпустив її. Хвилин 5 вона його вмовляла, а тоді стала між ними та стала віджимати руки ОСОБА_4 . Після цього він відпустив ОСОБА_6 . ОСОБА_7 стала говорити ОСОБА_4 , що йди звідси та не провокуй ОСОБА_6 , на що він їй відповів, що викликав поліцію і чекає її приїзду. Він сів на лавочці в коридорі навпроти майстерні ОСОБА_6 , а вона пішла до себе в магазин, бо прийшли покупці. Що далі було вона не бачила. Зазначила, що ОСОБА_4 часто приходить на роботу до ОСОБА_6 та провокує її на скандали, неодноразово бачила їх сварки, також бачила синці у ОСОБА_6 від побоїв ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що працює охоронцем в Торгівельному центрі «Вир» в м. Білопілля. 04 вересня 2017 року перебував на роботі. Десь в обідню пору до нього звернулись працівники з другого поверху та повідомили, що в приміщенні №8 сваряться люди.

Він прийшов до зазначеного місця та побачив, що біля вікна на лавочці сидіть чоловік, це був ОСОБА_4 . Він у нього запитав, що трапилось. Той відповів, що чекає поліцію. В цей час ніяких сварок не було.

Також винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

-витягом з ЄДРДР про внесення в нього 04 вересня 2017 року о 18.05 год. інформації про спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_4 шляхом виливання на останнього кип`ятку (а. п. 52);

-картками прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 вересня 2017 року та 11 вересня 2017 року, відповідно до яких від ОСОБА_4 та від оператора 102 ОСОБА_10 до Білопільського відділення поліції надійшли повідомлення про конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та про звернення ОСОБА_4 до лікаря лікарні №4 м. Суми Бондаренко з приводу термічних опіків на тілі (а. п. 54, 56);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 вересня 2017 року, відповідно до якого інспектором Білопільського відділення поліції ОСОБА_11 від потерпілого ОСОБА_4 прийнята усна заява про нанесення йому 04 вересня 2017 року о 12.14 год. тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а. п. 55);

-протоколом огляду місця події і фототаблицею до нього від 04 вересня 2017 року, де під час огляду приміщення швейної майстерні та коридору поряд з майстернею в ТЦ «Вир» виявлені електрочайник в самій майстерні та дві плями води неправильної форми в коридорі на лавочці (а. п. 58-68);

-висновком судово-медичної експертизи №215 від 03 жовтня 2017 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлені пошкодження у вигляді опіків: І ступеню в ділянці лівої вилиці, під лівою вилицею, під правою та лівою ключицями, біля правого соска, на лівому плечі, біля пупка, на лівому передпліччі; опіки ІІ ступеню правого променевозап`ястного суглобу та кисті. Загальна площа опікових поверхонь становить біля 1% площі тіла. Зазначені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня (а. п. 71-72);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 12 вересня 2017 року та фототаблицею до нього, що був проведений з участю потерпілого ОСОБА_4 , який розказав та показав на місцевості обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а. п. 73-94);

-висновком додаткової судово-медичної експертизи №231 від 06 жовтня 2017 року, з якого вбачається, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_4 , може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованих самим потерпілим під час слідчого експерименту (а. п. 97);

-протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 13 вересня 2017 року про вилучення відеозапису з камер спостереження Торгівельного центру «Вир» за 04 вересня 2017 року (а. п. 107-109);

-протоколом огляду відеозапису від 11 січня 2017 року та оптичним лазерним диском до нього, який був переглянутий в судовому засіданні, під час перегляду якого встановлено, що ОСОБА_6 наносить удари ОСОБА_4 руками та ногами по різним частинам тіла та виливає воду з приміщення майстерні (а. п. 111-116).

Заслухавши обвинувачену ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

Обвинувачена ОСОБА_6 наполягала на тому, що на ОСОБА_4 вилила воду кімнатної температури.

Але даний факт спростовується тим, що після виливання кип`ятку ОСОБА_6 на ОСОБА_4 на місце події зразу прибув працівник поліції, який спільно з ОСОБА_4 прибули до Білопільського відділення поліції. В цей же день ОСОБА_4 в приміщенні поліції оглянув судово-медичний експерт і виявив у нього опіки на обличчі та тілі. За весь цей час ОСОБА_4 постійно був в полі зору працівників поліції, нікуди не відлучався, тобто в будь-якому іншому місці отримати тілесні ушкодження не міг.

Також ОСОБА_6 зазначила, що можливо він вже з опіками прибув до неї.

Але це спростовується показаннями самої ОСОБА_6 , яка зазначила, що будь-яких тілесних ушкоджень на обличчі та відкритих частинах тіла у ОСОБА_4 не бачила. Також про відсутність тілесних ушкоджень на обличчі у ОСОБА_4 суду зазначили свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_6 зазначила, що потерпілий звернувся до лікаря за медичною допомогою лише 11 вересня 2017 року, тому ніяких тілесних ушкоджень у вигляді опіків 04 вересня 2017 року він не міг отримати.

Але звернення потерпілого до лікаря не в день отримання тілесних ушкоджень не свідчить про їх відсутність. Крім того, у висновку судово-медичної експертизи експерт зазначив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_4 могли бути отримані 04 вересня 2017 року.

Під час перегляду відеозапису з камери спостереження ТЦ «Вир», коли ОСОБА_6 наносить удари ОСОБА_4 та виливає на нього воду, на питання суду, хто зображений на відеозапису, ОСОБА_6 підтвердила, що на ньому дійсно зображена вона та ОСОБА_4 .

Жоден із наданих суду стороною обвинувачення доказів обвинувачена ОСОБА_6 не просила визнати неналежним чи недопустимим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_4 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, доведена повністю і зазначеними діями вона вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило потерпілому короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, її особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання ОСОБА_6 характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не знаходиться, не інвалід.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що вона утриманні має двох неповнолітніх дітей та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_6 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Також суд враховує і те, що ОСОБА_6 не розкаюється у вчиненому, не попросила вибачення у потерпілого.

На підставі викладеного суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді штрафу.

Прокурор заявив клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки вона має двох неповнолітніх дітей, відносно яких не позбавлена батьківських прав.

ОСОБА_6 проти звільнення від покарання по амністії не заперечувала.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», має на утриманні неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких не позбавлена батьківських прав. Проти застосування до неї амністії не заперечує.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась, їй роз`яснені наслідки застосування амністії, а саме що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне ОСОБА_6 звільнити від покарання у виді штрафу на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Потерпілим ОСОБА_4 до обвинуваченої заявлений цивільний позов, у якому він просить стягнути на його користь 2000 грн. майнової шкоди, яка полягає у витратах на правову допомогу, та 5000 грн. моральної шкоди.

Обвинувачена ОСОБА_6 позов не визнала в повному обсязі.

Суд звертає увагу на те, що витрати ОСОБА_4 на правову допомогу в сумі 2000 грн., надану йому захисником ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження, є процесуальними витратами, а не майнової шкодою, тому ці витрати в сумі 2000 грн. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілого відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України (а. п. 98-101).

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в якому зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди згідно з приписами п. 6.4 «Методичних рекомендацій» (лист Міністерства юстиції від 13.05.2004 №35-13/797), враховуються вимоги розумності і справедливості, оскільки моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченої ОСОБА_6 .

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про те, що заявлений ОСОБА_4 цивільний позов до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди у сумі 5000 грн. є завищеним, тобто таким, що не відповідає обсягу фізичних та моральних страждань потерпілого, що мали місце внаслідок спричинення йому тілесних ушкоджень.

При цьому суд приймає до уваги, що потерпілому було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Як пояснив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 , спричинену йому моральну шкоду він пов`язує із подією злочину, а також із тим, що в подальшому він зазнав моральних страждань у зв`язку із ушкодженням здоров`я та відчуттям фізичного болю, вимушений був звернутись за допомогою в лікарню.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_4 , суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та засад розумності, виваженості та справедливості, при цьому враховуючи характер і обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_4 , а також і те, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілого моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_6 не обирався.

У відповідності до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ оптичний диск з інформацією з камери спостереження ТЦ «Вир» необхідно залишити в матеріалах провадження.

Судові витрати в провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання за цим злочином у виді штрафу в доход держави в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідають 1190 грн.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання у виді штрафу в доход держави в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідають 1190 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 2000 грн. витрат на правову допомогу та 3000 грн. моральної шкоди.

Речовий доказ - оптичний диск з інформацією з камери спостереження ТЦ «Вир» залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя