Справа №480/176/17 14.12.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2017 року, яким

Обвинувачений: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нечаяне, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянин України, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
- визнаний винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
потерпіла: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_8
обвинувачений: ОСОБА_5
Провадження 11-кп/784/784/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.115 ч.1 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Короткий зміст апеляційної скарги.
Прокурор, не оспорюючи відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, вважає незаконним рішення суду першої інстанції та просить скасувати вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2017 року з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 7 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), у строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення у період з 19 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції закону від 18.05.2017 року), у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення у період з 21 червня 2017 року по день набрання вироком суду законної сили, зараховано із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_5 , залишено попереднім до набрання вироком суду законної сили.
Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Не оспорюючи відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що судом при призначенні покарання не дотримано вимог закону, оскільки згідно з вимогами ст. 69 КК України та роз`ясненнями, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р. №7 призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України може мати місце лише за наявності не менше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Стверджує, що місцевим судом безпідставно враховано наявність кількох обставин, що на думку суду пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, а саме позитивна характеристика, щире каяття обвинуваченого, його безпосередня участь в АТО, поведінка потерпілого, який систематично заподіював тілесні пошкодження матері обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують покарання, що дало можливість застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

На думку апелянта, судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який є особливо тяжким, обставини його вчинення, а також данні про особу винного. Крім того, така обставина, як щире каяття не може бути застосована в даному випадку, оскільки не може виправити ситуацію, що склалася, обвинувачений вже жодним чином не поверне життя загиблому.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Приблизно о 03:00 годині 19 листопада 2016 року ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою з`ясування стосунків, що склалися між ним та його вітчимом ОСОБА_10 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, та маючи намір на позбавлення життя останнього, прийшов за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де з приміщення літньої кухні взяв сокиру та направився в приміщення кімнати, де відпочивав ОСОБА_10 . Перебуваючи в кімнаті, ОСОБА_5 підійшов до ліжка, де в цей момент ОСОБА_10 прокинувся, і ОСОБА_5 , не промовивши ні слова, наніс один удар сокирою в область голови ОСОБА_10 , однак останній підставив руку, тому удар прийшовся по правій руці. Від отриманого удару ОСОБА_10 почав кричати, а ОСОБА_5 наніс йому близько п`яти ударів в область голови, проте ОСОБА_10 закривався ковдрою та руками, тому удари приходились по рукам та тулубу. Після цього ОСОБА_10 зліз з ліжка та вибіг з будинку у двір. ОСОБА_5 побіг за ним, де біля літньої кухні наздогнав ОСОБА_10 та наніс йому сокирою близько п`яти ударів в область тулуба. Від отриманих ударів ОСОБА_10 впав на землю та почав повзти в глиб двору. Однак, ОСОБА_5 , бажаючи закінчити свій злочинний протиправний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , наніс йому близько десяти ударів сокирою в область тулубу, шиї, голови та обличчя, спричинивши своїми діями поєднану травму тіла у вигляді множинних рубаних ран голови ОСОБА_10 , тіла та кінцівок з пошкодженням магістральних судин, хребта, головного і спинного мозку, яка ускладнилася гострою крововтратою, що згідно висновку експерта № 3241 від 21.11.2016 року призвело до смерті останнього.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку потерпілої, обвинуваченого та його захисника про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.
Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 115 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються, як і відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Враховуючи визначені ст. 404 ч. 1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 69 КК України і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.8 постанови "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 23.10.2003 року № 7 призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за такий злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному випадку застосування ст. 69 КК України суд у мотивувальній частині вироку зобов`язаний зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував характер та тяжкість кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Суд визнав щире каяття обвинуваченого, його безпосередню участь в АТО та поведінку потерпілого, який систематично заподіював тілесні ушкодження матері обвинуваченого як обставини, які пом`якшують покарання. Зазначені обставини, суд першої інстанції вважав не тільки пом`якшуючими покарання, а і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а через це обґрунтовано застосував ст. 69 КК України. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Твердження апелянта, що судом не достатньо враховано тяжкість кримінального правопорушення, обставини вчинення злочину і особу винного, оскільки ОСОБА_5 розпочав злочин на очах у матері, наніс вітчиму численні удари сокирою, що характеризує його як аморальну та жорстку людину, яка становить підвищену небезпеку для суспільства не знайшли підтвердження дослідженими матеріалами провадження.

Так, згідно характеристики наданої зі школи та звернення підписаного численними сусідами ОСОБА_5 характеризується, як спокійна, добра, врівноважена та працелюбна людина. При цьому, в зверненні сусідів відмічено, що виховувався обвинувачений у тяжких умовах, через знущання вітчима над ним та матір`ю неодноразово жив на вулиці, а потім був влаштований в інтернат із-за таких відносин, де характеризувався позитивно, вважають що злочин ним вчинено внаслідок збігу обставин.

Згідно висновку судово психіатричного експерта №488 від 28.12.2016р. ОСОБА_5 у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, знаходився у стані вираженого емоційного збудження (фрустрації) з гострим переживанням образи та приниження, переживань жорстокого відношення, побиття, знущань, погрозами фізичного покарання, постійним напруженням, страхом за матір та себе, молодшого брата, що реалізувалось у злочині по типу «останньої краплі».

Під час судового засідання в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, потерпіла просила не карати суворо її сина. Зазначала, що все відбулось внаслідок того, що в той вечір, коли було вчинено злочин, син від знайомих дізнався про те, що коли він знаходився в АТО, незадовго до вказаних подій, вона отримала значні тілесні ушкодження і потрапила до лікарні в тяжкому стані, не внаслідок ДТП, як вона йому повідомила, а їх заподіяв вітчим ОСОБА_10 .

Крім того, вона зазначила, що ОСОБА_10 постійно знущався над ними, погрожував вбити її старшого сина, вона не зверталась до поліції, оскільки боялась останнього, перед самим вчиненням злочину старший син попросив її, щоб вона забрала молодшого сина та вийшла з хати і викликала поліцію, але вона йому не повірила.

Доводи апелянта, що суд при призначенні покарання ОСОБА_5 не вірно врахував таку пом`якшуючу обставину, як щире каяття у вчиненому, оскільки обвинувачений вже жодним чином не поверне життя загиблому є безпідставними.

Так, щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, а як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений відразу після злочину сам викликав поліцію, розповів про обставини вчинення злочину, згідно висновку судово психіатричного експерта у ОСОБА_5 виявлений високий рівень почуття вини, болісне переживання здійснених ним помилок, докори сумління щодо вчиненого.

Під час засідання в апеляційному суді ОСОБА_5 підтвердив, що жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, готовий понести покарання.
Щодо врахування судом таких пом`якшуючих покарання обставин, як безпосередня участь обвинуваченого в АТО та поведінка потерпілого, який систематично заподіював тілесні ушкодження матері обвинуваченого, то колегія суддів вважає, що вони характеризують особу і таким чином, у сукупності з іншими даними про особу ОСОБА_5 свідчить про те, що він не несе підвищеної небезпеки суспільству.

Тому, доводи апелянта, що суд безпідставно врахував вищезазначені пом`якшуючі обставини не заслуговують на увагу.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для скасування вироку та ухвалення нового вороку, про що просить апелянт, а тому його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.08.2017 року стосовно ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: