Дата документу Справа № 335/834/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/43/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/834/15-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він 22 грудня 2014 року, приблизно о 09 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в приміщенні кіоску №1066, який розташований на території «Критого ринку» по вул.40 років Радянської України, 47 в м.Запоріжжі, шляхом вільного доступу таємно викрав радіопрогравач «Кіро», вартістю 77 грн. та світлову гірлянду «Led», вартістю 92 грн. 60 коп., після чого направився до кафе «Бомонд», яке розташоване по вул.Сталеварів, 15 в м.Запоріжжі, де продовжуючи свій злочинний намір продав гірлянду ОСОБА_9 , далі направився до ринку «Ювілейного», який розташований по пр.Ювілейному в м.Запоріжжі, де продав радіопрогравач ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 169 грн.60 коп.

11 січня 2015 року, приблизно о 17 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло міжкімнатних дверей проник до кімнати №1 квартири АДРЕСА_2 , звідки викрав майно: холодильник «Норд» в корпусі білого кольору, вартістю 2450 грн., печатки вартістю 700 грн., навчальні посібники в кількості 9 штук загальною вартістю 47 грн. 79 коп., яке належить ОСОБА_12 , тим самим завдав останній матеріальну шкоду на загальну суму 3197 грн.79 коп.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано

за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;

за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до житла.

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складення призначеного судом покарання з покаранням за вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2015 року, остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вирішено питання про запобіжний захід.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарання, призначити остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд не в повній мірі врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів та особу винного, який раніше неодноразово судимий, після відбуття покарання за попереднім вироком, знову вчинив нові злочини. Зазначені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання, а тому застосування до нього положень ст.75 КК є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.420 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку злочинів та правильність кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оспорюються. В зв`язку з чим, з огляду на положення ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався. А тому апеляційний суд вважає встановленими вчинення ОСОБА_8 злочинів за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку суду.

Відповідно до ст.65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуватись загальних принципів, встановлених законом щодо призначення покарання. У вироку суду, яким особу звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК, мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення в цій частині.

Згідно з вимогами ч.1 ст.75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд всупереч наведених вимог ст.75 КК не навів переконливих обставин, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання.

Районний суд не врахував в повній мірі, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став та знову вчинив дві крадіжки чужого майна. Наявність обставин, що пом`якшують покарання, і дані про особу обвинуваченого, на які посилався суд, із урахуванням конкретних обставин справи не дають достатніх підстав для застосування ст.75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, районний суд при розгляді справи щодо ОСОБА_8 не дотримався вимог кримінального закону, а тому вирок суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Крім того, судова колегія, вирішуючи питання про неможливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, виходить також з того, що попередня ухвала апеляційного суду Запорізької області від 18.06.2015 року, якою апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення, була скасована ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.12.2015 року саме через безпідставне звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК. Висновки ж касаційного суду відповідно до ст.439 КПК для апеляційного суду при новому розгляді є обов`язковими.

Оскільки судова колегія дійшла висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання без звільнення від відбування покарання, з огляду на положення п.23 Постанови №7 Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.01.2015 року щодо ОСОБА_8 підлягає самостійному виконанню. У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30 березня 2015 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8

за ч.2 ст.185 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі;

за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27 січня 2015 року виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання визначити з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4