Дата документу Справа № 317/1928/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1544/17
Єдиний унікальний № 317/1928/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 82 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, не одруженого, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
1)06.01.2015 р. Старобільським районним судом Луганської області за ч. 2 ст. 146, ст.ст. 75-76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

за його клопотанням щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 вважає, що осудний ОСОБА_6 має право на застосування відповідної пільги. Наявність заохочень чи стягнень у відповідних установах мають, у більшості випадків, суб`єктивний характер. Місцеве керівництво чомусь не бере до уваги, що осудний приймав активну участь, у 2014 році, на Майдані, а пізніше, у військовому формуванні «Айдар» на території ДНР-ЛНР, ризикував життям. Отримав контузію, результатом чого є проблеми зі здоров`ям. Прокурор ОСОБА_9 теж висловив свою думку про те, що клопотання слід задовольнити, надаючи суду позитивні аргументи свого бачення відповідної ситуації. Розглянувши клопотання, вислухавши пояснення засудженого, суд не підтримав клопотання і відмовив у його проханні. Просить ухвалу судді Запорізького районного суду, від 31 серпня 2017 року, відносно засудженого ОСОБА_6 , про відмову у задоволенні клопотання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким - скасувати. Винести нову ухвалу про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - відповідно ч.4 ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника ОСОБА_8 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більм м`яким відмовлено.
Згідно ухвали, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. Клопотання мотивоване тим, що рішенням комісії йому було відмовлено в застосуванні заохочувальної пільги, хоча за законом він має право на таку пільгу.
Під час розгляду вказаного клопотання судом встановлено, що згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 09.01.2015 р. Під час тримання у Старобільському слідчому ізоляторі характеризувався негативно. Допустив три порушення режиму тримання, які виразилися у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. Стягнення накладені до набуття вироком законної чинності, заохочень не мав. З 07.05.2016 р. відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії (№99), характеризується посередньо. Грубих порушень режиму відбування покарання не допускає. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався один раз правами начальника відділення СПС. На виробництві установи не працевлаштований, у взаємовідносинах до засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими, як негативної так і позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд, не завжди дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, належного догляду за ними не здійснює, може використовувати не за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Роботи із самообслуговування виконує лише під контролем персоналу установи, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься посередньо. Порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці не допускає, участі у організації виховних заходів у відділені СПС не приймає, не бере участі реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисної активності в організації їх роботи, до складу самодіяльних секцій не входить. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримує від них передачі та посилки. У скоєному злочині вину визнає повністю, але робить це з метою отримання поблажливості, за вироком суду позову не має.
В даній характеристиці адміністрація колонії вказує, що засуджений ОСОБА_6 у повному обсязі не став на шлях виправлення, тому застосовувати до нього заохочувальну норму, передбачену ст. 82 КК України, передчасно.
Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_6 має одне заохочення, мав три стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.
Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною. Наразі засуджений має лише одне заохочення, яке датоване ще 01.11.2016 р., він не приймає участі у суспільному житті установи, програмах диференційованого виховного впливу, роботі самодіяльних організацій, на виробництві установи не працевлаштований, лише намагається утримувати у чистоті та порядку спальне ліжко та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання тільки за призначенням, виконує роботи із самообслуговування тільки під контролем, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст. 107 КВК України та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.
Суд також врахував, що попередні характеристики на засудженого за 2016 рік також є задовільними, а також те, що наразі засуджений вважає себе винним лише частково, не визнавав своєї провини й під час розгляду кримінального провадження у суді, не розкаявся.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що на теперішній час не знайдено достатніх підстав для заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі, оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про те, що він став на шлях виправлення та перевиховання, внаслідок чого відмовив у задоволенні клопотання.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як вбачається з матеріалів справи, суд розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, належним чином врахував, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною. Наразі засуджений має лише одне заохочення, яке датоване ще 01.11.2016 р., він не приймає участі у суспільному житті установи, програмах диференційованого виховного впливу, роботі самодіяльних організацій, на виробництві установи не працевлаштований, лише намагається утримувати у чистоті та порядку спальне ліжко та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання тільки за призначенням, виконує роботи із самообслуговування тільки під контролем, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться посередньо.
Враховуючи вищевказане, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не став на шлях виправлення, а тому на законних підставах відмовив у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Доводи апелянта про те, що районний суд не врахував, що засуджений ОСОБА_6 приймав активну участь у військовому формуванні «Айдар», отримав контузію, є необґрунтованими, оскільки апелянтом не представлено, як в суд першої інстанції, так і в апеляційний суд, жодного доказу про те, що засуджений ОСОБА_6 є учасником бойових дій, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції.
При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: