Ухвала
іменем україни
03 жовтня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000807 щодо

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Обмачева Бахмацького району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,
установив:
У касаційній скарзі з доповненнями до неї прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК. На думку скаржника, місцевий суд, обираючи ОСОБА_7 покарання, всупереч ст. 65 КК не врахував повною мірою ступеня тяжкості злочину, конкретних обставин, за яких його вчинено, а також особи винного, і неправомірно застосував ст. 75 вказаного Кодексу, що потягло за собою невиправдану м`якість заходу примусу. За твердженням прокурора, апеляційний суд не зважив на допущені порушення, необґрунтовано залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони обвинувачення й ухвалив рішення, яке не відповідає положенням ст. 419 КПК.

Учасникам кримінального провадження відповідно до правил ст. 430 КПК було повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду; клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; а на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у провадженні.

Судом ОСОБА_7 визнано винуватим у крадіжці, вчиненій повторно та поєднаній із проникненням у приміщення, за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_7 в ніч на 22 жовтня 2015 року із сараю на території господарства на АДРЕСА_2 викрав двох качок загальною вартістю 420 грн, а в ніч на 11 листопада 2015 року свиню вартістю 780 грн, заподіявши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 1200 грн.

Крім того, ОСОБА_7 в ніч на 23 січня 2016 року з погребу й гаражу на території господарства на АДРЕСА_3 в указаному селі викрав продукти харчування, колесо у зборі та електромотор, заподіявши ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 1091 грн.

Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 26 серпня 2016 року залишив без змін указаний вирок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання заявлених касаційних вимог, пояснення захисника, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації діянь за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 75 КК передбачено, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином мотивовано.

В силу статей 370, 419 КПК ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Цих законодавчих приписів апеляційний суд не дотримався.

За матеріалами кримінального провадження прокурор, не погодившись із вироком місцевого суду, подав на нього апеляційну скаргу. В ній він, наводячи конкретні аргументи, просив апеляційний суд скасувати оспорюване рішення в частині призначеного покарання й ухвалити новий вирок, яким обрати ОСОБА_7 більш суворий захід примусу, що належить відбувати реально.

Переглянувши кримінальне провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд правомірно застосував до ОСОБА_7 інститут умовного звільнення, а призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Як убачається зі змісту ухвали, мотивуючи свою позицію, апеляційний суд узяв до уваги встановлені у вироку пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння ним розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, примирення з потерпілими. Крім того, згаданий суд послався на тяжке матеріальне становище ОСОБА_7 , на викрадення останнім продуктів у родичів, на вжиття ним заходів для працевлаштування. З огляду на все це суд апеляційної інстанції визнав заявлені прокурором вимоги необґрунтованими й відмовив у їх задоволенні.

Однак у своїй ухвалі апеляційний суд не навів достатніх переконливих аргументів на спростування всіх доводів, викладених у скарзі прокурора щодо неправильного звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Так, без належної правової оцінки суду залишилися наявні у справі й такі, що підлягають обов`язковому врахуванню, дані про особу ОСОБА_7 , котрий раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за умисні злочини проти власності, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, а навпаки, через незначний проміжок часу знову вчинив корисливі кримінальні правопорушення. Відсутність позитивних змін у поведінці засудженого в поєднанні з його посередньою характеристикою та усталеним способом життя свідчить про суспільну небезпечність ОСОБА_7 . Апеляційний суд цього не врахував і не вмотивував, чому він вважає можливим досягнення мети виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів без відбування засудженим покарання за умови лише певного контролю за його поведінкою. Отже, висновок зазначеного суду щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК є необґрунтованим, його було зроблено без урахування особливостей правозастосування наведеної норми матеріального права.

Таким чином, згаданий закон України про кримінальну відповідальність застосовано неправильно, а рішення апеляційного суду не відповідає ст. 419 КПК.

Допущені порушення закону тягнуть за собою скасування ухвали щодо ОСОБА_7 на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно здійснити провадження з додержанням правил глави 31 КПК, ретельно перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, належно оцінити всі дані, що мають правове значення при виборі заходу примусу та порядку його відбування, й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає вимогам ст. 370 цього Кодексу.

При цьому суду слід мати на увазі, що за тих самих даних про особу засудженого та пом`якшуючих обставин призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК є неправильним, звідси і явно несправедливим через м`якість.

Тому подана касаційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_2 ОСОБА_3