Справа № 459/3144/17
Провадження № 1-кп/459/93/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

його представника ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

головного лікаря Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_9

голови профспілки Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді Львівської області клопотання трудового колективу Червоноградської центральної міської лікарні та ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки в кримінальному провадженні за № 0004008 від 22.11.2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинуваченому ОСОБА_6 ставиться у вину те, що він будучи медичним працівником завідувачем відділення анестезіології та інтенсивної терапії Червоноградської центральної міської лікарні, що у м. Червонограді на вул. Івасюка, 2, перебуваючи у приміщенні цього відділення, під час надання медичної допомоги неповнолітньому хворому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проводячи його анестезіологічне забезпечення, у період часу з 10:35 год. по 10:50 год. 16.11.2016 р. неналежно виконував свої професійні обов`язки внаслідок недбалого до них ставлення, а саме: після проведення медичної маніпуляції інтубації пацієнта, не пересвідчившись належним чином в її правильності та адекватності дихання пацієнта (відсутності екскурсії грудної клітки, вислуховування дихальних шумів), які він мав можливість виявити протягом кількох перших секунд, запевнив всіх медичних працівників, присутніх в операційному залі, у правильності розташування інтубаційної трубки в трахеї пацієнта та залишив приміщення операційного залу, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому пацієнту ОСОБА_11 у вигляді зупинки серцевої діяльності 16.11.2016 р. о 10:40 год. (яку відновлено о 10:42 год.) та о 10:50 год. (яку відновлено о 10:57 год. внаслідок повторної інтубації) та в кінцевому результаті призвело до розвитку гіпоксії важкого ступеню, мозкової коми та прогресуючої поліорганної та дихальної недостатності, що в подальшому спричинило смерть пацієнта о 12:10 год. 22.11.2016 у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії комунального закладу «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «ОХМАТДИТ», що знаходиться в м. Львові, по вул. Лисенка, 31, куди він був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги о 17:50 год. 18.11.2016 р..

До суду подано клопотання за підписом головного лікаря Червоноградської ЦМЛ ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у зв`язку з передачею його на поруки трудового колективу лікарні. В обґрунтування останнього зазначено, що 13.12.2017 р. на зборах трудового колективу одноголосно вирішено про передачу обвинуваченого на поруки та клопотати перед судом про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 47 КК України. Саме клопотання та додатки до нього містять обов`язки трудового колективу та обвинуваченого щодо здійснення заходів виховного характеру відносно останнього.

Одночасно обвинувачений ОСОБА_6 подав через канцелярію суду письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності з передачею на поруки трудовому колективу Червоноградської центральної міської лікарні. В обґрунтування останнього зазначено, що 13.12.2017 р. відбулися загальні збори трудового колективу лікарні, на яких прийнято рішення взяти його на поруки. Вказав, що розуміє необхідність виправдати довіру колег, виконати заходи виховного характеру та решту зобов`язань.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали. Окремо обвинувачений пояснив, що визнає свою вину, та підтвердив, що після інтубації пацієнта не пересвідчився належним чином в правильності її проведення. Висловив слова каяття у вчиненому. Пояснив, що як через свого захисника, так і особисто намагався примиритися з потерпілим, однак безрезультатно. Відносно відшкодування шкоди вказав, що готовий на таку компенсацію в межах своїх фінансових та сімейних умов та обставин, а висловлену потерпілим суму у 25 тис.дол. вважає надто завищеною, оскільки не має змоги її виплатити.

Підтримуючи клопотання в судовому засіданні головний лікар Червоноградської центральної міської лікарні ОСОБА_9 , попросив вибачення у потерпілого за трагедію та зазначив, що працівники зробили висновки з даної ситуації з метою недопущення її повторення. ОСОБА_6 охарактеризував як сумлінного працівника, який з 1989 р. працює у даній лікарні. Підтвердив обставини проведення загальних зборів трудового колективу та рішення про взяття обвинуваченого на поруки. Просив звільнити останнього від кримінальної відповідальності.

Допитаний у судовому засідання голова зборів трудового колективу Червоноградської центральної міської лікарні ОСОБА_10 зазначив, що збори були безпрецедентним заходом, на якому всі присутні одноголосно поручилися за обвинуваченого та вирішили клопотати перед судом про звільнення його від кримінальної відповідальності.

Прокурор у судовому засіданні зазначила, що наявні підстави, визначені ст. 47 КК України, для передачі ОСОБА_6 на поруки трудового колективу Червоноградської ЦМЛ, проте при вирішені відповідного клопотання покладається на розсуд суду.
Представник потерпілого вказав, що відсутнє щире каяття як умова звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а клопотання трудового колективу трактує як неналежно оформлене. По суті з аналогічних підстав висловив заперечення щодо клопотання обвинуваченого, мотивуючи тим, що за чинними редакціями КК і КПК України останній не має права на подання такого клопотання. У підсумку просив відмовити в задоволенні даних клопотань.
Потерпілий висловив категоричну не згоду з можливою порукою обвинуваченого, вважає, що останній у такий спосіб намагається уникнути кримінальної відповідальності. Зазначив, що спроби обвинуваченого найти спільну мову щодо компенсації шкоди були зведені до умови примирення. Пояснив, що з часу смерті дитини, ні лікарня, ні обвинувачений не вживали активних і щирих дій, спрямованих на відшкодування шкоди, незважаючи на те, що можливість для цього була, оскільки дружина є працівником цього ж закладу. Тому просив відмовити у задоволенні клопотань.
Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала клопотання ОСОБА_6 , просила звільнити останнього від кримінальної відповідальності не зважаючи на їх складні особистісні відносини.
Вислухавши думку учасників судового засідання, розглянувши матеріали клопотання, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

За приписами ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначив Конституцій Суд України у рішенні від 02.11.2004 р. по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання), «верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність … Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права» (п. 4.1).

За правилами ст. 47 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.

Згідно роз`яснень, що викладені у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Воно має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи. За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі (але не зобов`язаний) звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу.

Відповідно до клопотання головного лікаря Червоноградської центральної міської лікарні від 21.12.2017 р. № 9277, уповноваженого на відповідне звернення зборами трудового колективу, колектив закладу просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та передати його їм на поруки.

Згідно протоколу загальних зборів вище вказаного трудового колективу від 13.12.2017 р., клопотання підтримали одноголосно всі члени зборів. Колектив зобов`язався здійснювати заходи виховного характеру, спрямовані на недопущення обвинуваченим ОСОБА_6 нових правопорушень, його виховання і виправлення.

Оцінюючи подане клопотання колективу лікарні з доданими до нього документами, суд вважає, що останнє формально та змістовно відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону.

Фактичні обставини справи у світлі викладених норм права свідчать, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; визнав вину у інкримінованому злочині середньої тяжкості; висловив слова про щире каяття у вчиненому; подане клопотання трудового колективу належно оформлене.

Також встановлено, що з часу надходження обвинувального акту до суду обвинувачений ОСОБА_6 не примирився з потерпілим, шкоду не компенсував, останній категорично не згідний з його звільненням від кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу сторін на те, що підставою звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки є позитивна посктримінальна поведінка, що охоплює як щире розкаяння особи, так і свідчення цього каяття про бажання спокутувати провину перед колективом установи та виправити свою поведінку. Відтак при передачі особи на поруку має бути наявне не тільки щире каяття особи, а й її провина перед трудовим колективом, оскільки лише їх сукупність висловлює намір вжити низку заходів виховного характеру, реалізація яких має на меті виправдати довіру колективу перед винним працівником.

Разом з цим, на думку суду, склад злочину за ч. 2 ст. 140 КК України, що є злочином проти життя та здоров`я ( Розділ II КК України), передбачає наявність потерпілого в першу чергу фізичну особу, а не трудовий колектив, оскільки найбільша шкода, за вказаним злочином, завдається життю й здоров`ю реальних пацієнтів, їх родичів, а не умовній довірі колег.

Тому у таких випадках для звільнення від кримінальної відповідальності пріоритет має надаватися положенням ст. 46 КК України. Порука ж більш властива тим злочинам, котрі потерпілих не передбачають, а шкода здебільшого завдається репутації підприємства, установи чи організації.

У випадках ж пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 140 КК України, коли винна особа не примирилася з потерпілим та не відшкодувала завдані нею збитки, потерпілий заперечує проти цього, передача її на поруки трудовому колективу є сумнівною з точки зору моралі і справедливості та не сприяє утвердженню панування права в суспільстві.

Крім, цього вирішуючи питання про можливість звільнення від відповідальності обвинуваченого, суд враховує тяжкі наслідки, що наступили, а саме - смерть неповнолітньої особи.

Більше того, необхідно усвідомлювати, що у даному випадку порука потенційно небезпечна для самого трудового колективу, оскільки її реалізація може стати негативним прикладом для решти працівників лікарні і у такий спосіб істотно знизиться загальний превентивний і профілактичний характер цього інституту кримінального права.

Виходячи з наведених вище фактичних обставин у справі, а також не імперативний характер ст. 47 КК України, суд вважає неможливим звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із передачею його на поруки трудовому колективу Червоноградської ЦМЛ.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 47 КК України, ст.ст. 288, 350, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
У задоволення клопотання трудового колективу Червоноградської центральної міської лікарні та ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України, у зв`язку з передачею його на поруки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1