Постанова
Іменем України
05 квітня 2018 року

м. Київ
справа № 157/809/16-к
провадження № 51-3056км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції,на ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 31січня2017 року у кримінальному провадженні № 0000492 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 07 жовтня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь Департаменту фінансів Волинської обласної державної адміністрації 4885,76 грн. витрат, понесених Волинською обласною клінічною лікарнею на лікування потерпілого; на користь ОСОБА_7 30 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника задоволено.
Вирок місцевого суду змінено. Зменшено ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
В решті вирок залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 , 31 грудня 2015 року, приблизно о 02:00 год., біля бару «Фантазія» на пров. Миру у с. Піщане Волинської області, на ґрунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар тупим твердим предметом продовгуватої форми по голові ОСОБА_7 , чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду. Прокурор зазначає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 370 КПК України не вмотивував належним чином свого рішення про зміну вироку місцевого суду, не навів в ухвалі достатніх підстав, з яких визнав апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, та безпідставно пом`якшив призначене засудженому покарання. Також прокурор вказує, що рішення апеляційного суду про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України постановлено без урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, його суспільної небезпечності, усіх даних про особу винного, який вину не визнав, на виклики до слідчого не з`являвся, негативно характеризується, не працює, хоча й одружений, але спільно з дружиною не проживає, збитки відшкодував та вибачення у потерпілого попросив лише після призначення судом першої інстанції покарання у виді реального позбавлення волі. За таких обставин прокурор вважає, що позиція потерпілого в суді апеляційної інстанції не може мати вирішального значення при призначенні покарання, адже суспільна небезпека винної особи є підвищеною.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_6 у суді касаційної інстанції заперечив проти задоволення скарги прокурора, надав пояснення щодо безпідставності доводів прокурора, які повністю спростовуються матеріалами справи та просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, та звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України безпідставні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у мінімальних межах санкції статті , за якою його засуджено, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судом враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який не має судимостей, вину визнав , розкаявся у скоєному, попросив вибачення у потерпілого, повністю відшкодував заподіяні збитки, потерпілий жодних претензій до нього не має , тому подав до апеляційного суду заяву, де просив змінити призначене засудженому покарання та застосувати до нього інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням. ОСОБА_6 є людиною молодого віку, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно , працює , їздить на сезонні роботи за кордон, допомагав воїнам АТО. Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованими, чи недостатнім для досягнення його мети . Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Переконливих доводів, які б спростовували висновки апеляційного суду у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

В суді касаційної інстанції засуджений надав довідку з міжрегіонального управління з питань пробації від 03 квітня 2018 року, в якій зазначається, що станом на 02 квітня 2018 року у відділі з питань пробації не було підстав для скерування до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого ОСОБА_6 для відбування призначеного покарання. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що умови звільнення від відбування покарання засудженим дотримуються.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого після постановлення судових рішень, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

Тому, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 31 січня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_8