АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/181/18 Справа № 173/1216/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000565 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки сел. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, українки, громадянки України, освіта середня, маючої на утриманні малолітню дитину, розлученої, працюючої у гуртожитку ПАТ «Дніпровський крохмале-патоковий комбінат» раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2017 року ОСОБА_8 визнано винною та призначено покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_8 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 27 квітня 2016 року, близько 20 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізовуючи свій раптово-виниклий умисел, направлений на умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження раніше їй знайомому ОСОБА_6 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння, на підґрунті виниклої сварки, за допомогою ножа, усвідомлюючи свої протиправні дії та бажаючи подальшого настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно, цілеспрямовано нанесла ОСОБА_6 один удар клинком вищевказаного ножа у ділянку передньої черевної стінки ліворуч вище пупка, спричинивши ОСОБА_6 тяжке тілесне пошкодження, що є небезпечним для життя у момент заподіяння. Після чого потерпілий ОСОБА_6 пішов із квартири ОСОБА_8 за медичною допомогою.
У результаті незаконних та умисних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки ліворуч з пораненням додаткової долі селезінки, яке ускладнилось внутрішньочеревною кровотечею, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 556-Е від 17.05.2016 року відноситься до тяжких тілесних пошкоджень, по ознаці небезпеки для життя. Враховуючи характер рани, переваги глибини ранового каналу над його довжиною пошкодження могло бути заподіяне пласким колюче-ріжучим предметом, предметами.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що підсудна не мала умислу наносити удар ножем потерпілому. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації кримінального правопорушення та доведеність вини обвинуваченої, зазначає, що судом першої інстанції допущено протиріччя щодо визнання вини ОСОБА_8 , а саме у вироку міститься посилання суду на щире каяття обвинуваченої, як на обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої. Разом з тим, в мотивувальній частині вироку судом зазначено, що обвинувачена ОСОБА_8 винною себе у вчиненні злочину визнала себе частково.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченій покарання, просив призначити більш м`яке покарання та застосувати щодо неї ст. 75 КК України.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є справедливим, але занадто суворим. Посилається на те, що проживає спільно з обвинуваченою однією родиною, разом ведуть спільне господарство, виховують малолітню дитину. Претензій до обвинуваченої немає. Просить застосувати до ОСОБА_8 вимоги ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного обвинуваченій покарання, просив застосувати до останньої ст. 75 КК України.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої, в обґрунтування своїх вимог зазначає, що покарання призначене судом першої інстанції є занадто суворим. Зазначає, що в судовому засіданні ОСОБА_8 визнала себе винною у вчиненні злочину, між потерпілим та обвинуваченою є дружні стосунки, проживають разом, ведуть спільне господарство, разом виховують неповнолітнього сина обвинуваченої. Просив врахувати дані, які характеризують особу обвинуваченої, а саме, остання до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується, працює, має на утриманні неповнолітнього сина.

Під час апеляційного розгляду потерпілий, обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та потерпілого, просили їх задовольнити, а вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити та застосувати до обвинуваченої вимоги ст.75 КК України.

Прокурор підтримала апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, просила її задовольнити та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Виходячи із ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження і кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки вони ніким не оспорювались.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії тяжких, а також особу обвинуваченої, яка за місцем роботи характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують її покарання щире каяття та обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає, що підлягає врахуванню і апеляційні вимоги потерпілого щодо непозбавлення волі обвинуваченої, з якою він мешкає однією сім`єю, виховують неповнолітню дитину та мають намір зареєструвати шлюб.
Вимогами ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як вбачається за матеріалів провадження, обвинувачена ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Згідно характеристики за місцем роботи ОСОБА_8 характеризується позитивно, виховує неповнолітнього сина.
Відповідно до оголошеної в засіданні суду апеляційної інстанції - позиція потерпілого ОСОБА_6 , який претензій до обвинуваченої не має, - не призначати обвинуваченій покарання, пов`язане з позбавленням волі.
Враховуючи викладене, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої, позицію потерпілого, відношення обвинуваченої до скоєного, її поведінку під час скоєного злочину і після нього, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України, оскільки її виправлення можливе без відбування покарання, а звільнення від нього буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нею нових злочинів.
Щодо апеляційних вимог прокурора про виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на те, що обвинувачена не мала умислу наносити удар ножем потерпілому - колегія суду звертає увагу на неможливість їх виключення з мотивувальної частини вироку (а.п.166), так як вони викладені в контексті їх оцінки судом першої інстанції. Обставина, що пом,якшує покарання обвинуваченої - щире каяття - вбгрунтовано визнана судом першої інятанції, так як під час судового розгляду обвинувачена вину визнала у повному обсязі, що остання підтвердила і в суді апеляційної інстанції.
За таких підстав, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_6 підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_8 - зміні.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4