УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/3064/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2017 року колегія суддів палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
- за ч. 1 ст. 121 КК України з застосуванням ст. 69 КК України на 5 (п`ять) років обмеження волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Управління охорони здоров`я міської ради м. Житомира задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я міської ради м. Житомира витрати на стаціонарне лікування потерпілого в сумі 2 486 (дві тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 95 коп.
в с т а н о в и л а:
Згідно вироку, 25 червня 2015 року близько 16 год. 30 хв. між ОСОБА_9 , який знаходився поблизу будинку АДРЕСА_3 , та раніше незнайомим йому ОСОБА_7 виникла сварка з приводу того, що ОСОБА_9 прийняв ОСОБА_7 за особу, яка вчиняє майнові злочини на території даного масиву. Під час згаданого конфлікту обвинувачений ОСОБА_9 умисно наніс потерпілому ОСОБА_7 біля восьми ударів руками та предметом, пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, у голову та різні частини тіла з лівої сторони, спричинивши таким чином потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синців в поперековій ділянці та на сідницях, закритої тупої травми живота, які відносять до категорії легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я та розриву селезінки, гемоперитонеуму, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з призначенням покарання, яке є очевидно несправедливим через його м`якість та наданням неправильної оцінки деяким доказам.
Просить ухвалити новий, яким ОСОБА_9 ч. 1 ст.121 КК України призначити покарання без застосування положень ст. 69 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.
Вважає, що суд безпідставно застосував ст.69 КК України та призначив ОСОБА_9 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
На його думку, в порушення вимог ст. 86 КПК України суд також необґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, оскільки відповідні слідчі дії проведені у порядку, передбаченому ст.228 КПК України, а протоколи складено з дотриманням вимог ст.ст. 104, 106 КПК України.
Просить у мотивувальній частині вироку зазначити протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, як допустимі докази вини ОСОБА_9 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду щодо нього скасувати, а кримінальне провадження закрити, як слідує зі змісту скарги, за недоведеністю його вини.
Вважає, що суд не в повній мірі дослідив докази та не надав їм належної оцінки, що суттєво вплинуло на вирішення питання щодо винуватості його у вчиненні кримінального правопорушення та на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд обґрунтував свої висновки недопустимими доказами, не звернув увагу, що при проведенні СМЕ № 1446 від 21.07.2015 р. експерту у визначеному законом порядку не надавалась карта стаціонарного хворого №7843 ОСОБА_7 .
Заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення не зареєстрована у встановленому порядку та до справи не долучено витяг з ЄРДР .
В протоколі слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 25.07.2015 року відсутні підписи понятих про ознайомлення з правами та обов`язками, що свідчить про його фальсифікацію. В даному протоколі не зафіксовано механізм нанесення тілесних ушкоджень за допомогою статиста, відсутній підпис одного понятого, не зазначено участь статиста та не роз`яснено йому права та обов`язки, хоча на фотознімках статист присутній.
Крім цього, вказує, що висновки СМЕ №1779 від 09.09.2015 року та №1947 від 23.09.2015 року ґрунтуються на протоколі проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , який проведений з порушенням вимог КПК України.
Вважає, що суд дав неправильну оцінку показанням потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є очевидно не необ`єктивними, оскільки містять суперечності та не узгоджуються з іншими доказами.
На думку обвинуваченого час, місце вчинення кримінального правопорушення, обставини спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 судом не встановлені, вони очевидно суперечать матеріалам провадження в тому числі даним протоколів огляду місць події від 26.06.2017 р. проведених в с. Слобода-Селець та м. Житомирі вул. Мистецькі ворота де були виявлені та вилучені мобільний телефон та одяг потерпілого.
Орган досудового розслідування не перевірив об`єктивність показань потерпілого, не оглянув зазначене вилучене майно, не перевірив дзвінки потерпілого шляхом витребування інформації у мобільного оператора.
Суд упереджено розглянув вказану справу, не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які підтвердили його показання про те, що він лише 2-3 рази вдарив долонею руки по обличчю потерпілого та не застосовував дубинки та наручників.
Версія застосування ним цих сторонній предметів досудовим розслідуванням не перевірена та базується виключно на припущеннях.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги державного обвинувача, думку потерпілого ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив пом`якшити покарання обвинуваченому оскільки той з ним примирився, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні потерпілому умисного тяжкого тілесного ушкодження обґрунтувавши це належним чином у вироку з посиланням на докази та надавши їм відповідну оцінку.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 25 червня 2015 року він разом із ОСОБА_17 поїхали на дачний масив до їх знайомого ОСОБА_13 , з приводу ремонту грубки дачного будинку останнього. Проходячи повз криницю ОСОБА_13 із ОСОБА_12 зупинились попити води, а він взявши велосипед ОСОБА_13 пішов далі. Коли він відйшов, то зустрів раніше незнайомого ОСОБА_18 із собакою, двох чоловіків та жінку. Двоє хлопців стали таким чином, щоб він не міг втекти, а ОСОБА_18 , запитуючи його, що він тут робить, лівою рукою, в якій були наручники, вдарив його по обличчю, після чого міліцейським гумовим кийком, який був у правій руці, наніс йому чотири чи п`ять ударів по шиї та боку тулуба. Від заподіяних ударів він почав сильно кричати та кликати на допомогу. Внаслідок чого обвинувачений припинив його бити та наказав йому забиратися геть з дачного масиву. Злякавшись цих погроз, він не чекаючи на ОСОБА_19 та ОСОБА_20 сів на велосипед і поїхав у напрямку міста Житомира. Про те, що сталося він розповів ОСОБА_19 .
Вранці наступного дня у нього почала паморочиться голова та він втратив свідомість. Внаслідок цього він потрапив до лікарні, де йому зробили операцію з видалення селезінки.
Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 25.07.2015 року з фототаблицями до нього потерпілий ОСОБА_7 показав на місці яким чином та куди саме ОСОБА_9 наносив йому удари 25.06.2015 року на території Соколовського дачного масиву.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в суді першої інстанції підтвердили показання потерпілого та пояснили, що після того як ОСОБА_7 відійшов від них та зайшов за поворот вулиці, вони почули крики та гавкіт собаки, а коли побігли до нього то побачили ОСОБА_18 у руках якого був резиновий кийок. Обвинувачений став шарпати за одяг ОСОБА_13 , погрожував застосувати наручники. Згодом вони наздогнали потерпілого який був дуже схвильований, від нього дізнались, що його побив ОСОБА_18 , він показав їм червоні сліди від ударів на тулубі.
Свідок ОСОБА_21 пояснила, що 25 червня 2015 року близько 18 год. зустрілась зі своїм сином ОСОБА_22 , який сидів на лавці біля під`їзду та не міг підвестися, пояснив, що його сильно побили на Соколовському дачному масиві. Біля вуха було почервоніння, на ногах сліди крові від трофічних язв, а на одязі в районі сідниць були сліди крові. Наступного дня близько 08 год. ранку сина забрала швидка, оскільки він скаржився на сильний біль у животі та втратив свідомість. У лікарні йому зробили операцію по видаленню селезінки. Після операції він розповів, що його на дачному масиві побили міліцейською дубинкою через те, що підозрювали у вчиненні крадіжок.
Показання свідка ОСОБА_21 підтверджуються карткою виїзду швидкої медичної допомоги №1261 від 26.06.2015 року з якої слідує, що 26.06.2015 року о 10 год. 50 хв. за адресою проживання потерпілого АДРЕСА_4 , була викликана швидка допомога, у зв`язку з втратою ОСОБА_7 свідомості.
Свідок ОСОБА_23 , пояснила, що влітку, точно дату не пам`ятає, до неї зателефонувала мати її колишнього чоловіка ОСОБА_7 та попросила приїхати у лікарню. Коли вона приїхала до лікарні то ОСОБА_7 вже робили операцію. Його мати поїхала за грошима на лікування, а їй залишила пакет з речами потерпілого. Після операції вона поспішала забрати дитину, але у зв`язку з тим, що мати ОСОБА_11 пішла до аптеки за ліками, вона з вказаним пакетом, не дочекавшись матері, поїхала додому. Пакет залишила вдома та не заглядала у нього. Згодом їй зателефонували з поліції та запитали чи є в неї телефон ОСОБА_11 . Тоді вона розгорнула пакет та побачила у ньому мобільний телефон, який вона увечері того ж дня передала працівникам поліції. Чи був цей телефон у робочому стані вона не знає. Також зі слів матері потерпілого їй відомо, що напередодні операції, а саме увечері та вночі ОСОБА_7 було погано, а ранком він втратив свідомість, внаслідок чого швидка забрала його до лікарні, де йому зробили операцію по видаленню селезінки.
Показання свідка ОСОБА_23 , підтверджуються протоколом огляду місця події від 26.06.2015 року, під час проведення якого біля магазину «Продукти», що по вул. Молодіжній в с. Слобода Селець, Житомирського району у останньої було вилучено мобільний телефон «Самсунг», який належить ОСОБА_7 .
Показання ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , дані протоколу огляду місця події від 26.06.2015 р. спростовують твердження обвинуваченого про невірне встановлення місця заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, оскільки з них вбачається, що по вул. Молодіжній в с. Слобода Селець, Житомирського району свідок ОСОБА_23 лише передала слідчому мобільний телефон потерпілого, який їй дала у лікарні ОСОБА_21 .
Згідно рапорту оперативно чергового о 17 год. 00 хв. 26.06.2015 року він прийняв повідомлення з ТМО №1 про госпіталізацію до хірургічного відділення ОСОБА_7 , у зв`язку із заподіяними йому незнайомою особою на Соколовському дачному масиві тілесних ушкоджень, а саме забою грудної клітини, закритої травми живота, множинних забоїв нижніх кінцівок.
Відповідно до протоколу прийняття 07.07.2015 року усної заяви від ОСОБА_7 25.06.2015 року близько 16 год. 30 хв. на Соколовському дачному масиві, Житомирського району невідомою особою йому були заподіяні тілесні ушкодження.
За висновками судово - медичних експертиз №1446 від 21.07.2015 року та №1947 від 23.09.2015 року у ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців в поперековій ділянці та на сідницях, які могли утворитись від дії тупих твердих предметів і відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді розриву селезінки, гемоперитонеуму, які згідно цих же висновків, могли утворитись від одного травмуючого впливу тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак тощо, можливо в термін вказаний потерпілим та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Відповідно до висновку експерта №1779 від 09.09.2015 року виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_7 могли утворитись за обставин, на які останній вказує під час слідчого експерименту від 25.07.2015 року.
Висновки вказаних експертиз узгоджуються та не суперечать висновку комісійної експертизи №113 від 04.11.2016 року, з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_7 міг отримати тяжке тілесне ушкодження у вигляді розриву селезінки в межах однієї доби до часу оперативного втручання, тобто в межах встановленого судом часу вчинення злочину (25.06.2015 року о 16 год. 30 хв.), від нанесення удару в ділянку лівого підребер`я тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, яким міг бути кулак тощо, за умови вертикального або близького до нього положення потерпілого.
Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , потерпілий після спричинення йому тілесних ушкоджень міг виконувати цілеспрямовані активні дії: ходити, їхати на велосипеді, говорити, надавати опір, тощо, можливо в межах однієї доби до часу звернення у медичний заклад.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції про умисне спричинення обвинуваченим ОСОБА_9 тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 25.06.2015 р. близького 16 год. 30 хв. поблизу будинку №295 у Соколовському дачному масиві.
Узгодженість показань потерпілого, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо часу і місця заподіяння тілесних ушкоджень та причетність до цього ОСОБА_9 , наявність видимих тілесних ушкоджень у потерпілого невдовзі після конфлікту, скарги на погане самопочуття, звернення за невідкладною медичною допомогою та послідуюча хірургічна операція повністю спростовують доводи обвинуваченого про непричетність до злочину, нанесення ним лише ляпасів, невірне встановлення часу, місця, обставин отримання потерпілим тілесних ушкоджень.
Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність зазначених показань потерпілого, свідків, не встановлено. Деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали, а тому немає підстав для визнання їх показань недостовірними
Суд першої інстанції надав критичну оцінку показанням свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були очевидцями конфлікту між Паплінським та потерпілим ОСОБА_11 , погоджується з таким висновком і колегія суддів, оскільки ці показання не узгоджуються з іншими доказами, які були вище зазначені, а крім того зазначені свідки є зацікавленими особами, оскільки були учасниками конфлікту з потерпілим та свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких вони вважали причетними до крадіжок.
Про заподіяння ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження свідчить на думку колегії суддів і його послідуюча поведінка, а зокрема намагання через своїх близьких знайомих добровільно злагодити конфлікт сплативши потерпілому кошти на відшкодування шкоди, відразу після проведеного йому оперативного втручання, що ним не заперечувалось.
Колегія суддів не знаходить підстав для визнання недопустимими доказів, про що вказує обвинувачений, а зокрема проведеного слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 , протоколу заяви про злочин, висновків СМЕ.
Так, у матеріалах провадження є достатні дані про те, що досудове розслідування було розпочато у відповідність з вимогами ч.1 ст. 214 КПК України, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с. 29 т. 2), рапортом чергового про отримання повідомлення з ТМО №1 про звернення потерпілого за медичною допомогою та протоколом заяви потерпілого, яку особисто відібрав слідчий попередивши ОСОБА_7 про кримінальну відповідальність.
З висновку СМЕ № 1446 від 21.07.2015 р. вбачається, що експерту органами досудового розслідування була надана медична карта хворого ОСОБА_7 , жодних даних про фальсифікацію цієї медичної документації, не відповідності зазначених у ній даних, сторона захисту не заявляла, а відсутність у справі запитів, супровідних чи процесуального документа про вилучення та направлення експерту медичної карти на думку апеляційного суду не є підставою для визнання висновку експертизи недопустимим доказом.
Крім того, відповідно до супровідного листа про направлення постанови про призначення експертизи в обласне бюро СМЕ від 02.07.2015 року №СВ 16 к в додатку також вказано, що надається історія хвороби. (а.п.25 т. 2)
У відповідності до положень ст. 94 КПК України суд оцінює кожен доказ за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Суд дотримався цих вимог закону при наданні оцінки усім судово-медичним експертизам проведеним у кримінальному провадженні та належним чином обґрунтував свої висновки у судовому рішенні з якими погоджується і колегія суддів.
Що стосується доводів обвинуваченого, про те, що заява ОСОБА_7 не була зареєстрована, то вони є безпідставними, оскільки заява ОСОБА_7 подана 07.07.2015 р. та містить резолюцію керівника Житомирського райвідділу «ЧЧ до ЄО від 07.07.15 р.». (а.с.5 долучених матеріалів досудового розслідування)
Не є підставою для визнання недопустимими доказами технічні помилки та описки при складанні процесуальних документів, такі як відсутність підпису понятого на одному з трьох аркушів в протоколі слідчого експерименту проведеного 25.07.2015 р. з потерпілим ОСОБА_7 , відсутність даних про статиста, та відсутність реєстраційного штампу на протоколі відібраної у потерпілого заяви про злочин, оскільки ці процесуальні дії в цілому виконані, а протоколи складено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а сам потерпілий не заперечує обставини проведення з ним слідчого експерименту надавши підтверджуючі показання у суді.
Як вбачається з матеріалів провадження при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 25.07.2015 учасникам та понятим роз`ясненні їх права про, що є відмітка в протоколі.
Зауваження від осіб, які брали участь даній слідчій дії відсутні.
Доводи прокурора про те, що суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками є безпідставними.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні або вилученні таких додатків.
Як вбачається з матеріалів провадження, фотознімки протоколів впізнання від 10.07.2015 р., зі свідком ОСОБА_15 , від 25.07.2015 р. з потерпілим ОСОБА_7 , від 26.07.2015 р. зі свідком ОСОБА_12 приклеєні і прошиті на других аркушах протоколів, на зворотному боці цих аркушів відсутні підписи слідчого, понятих та свідків, які впізнавали особу по фотознімкам, що є порушенням вимог ст. 105 КПК України та ставить під сумнів їх об`єктивність.
Крім того, відповідно до змісту ч.ч. 6, 7 ст. 229 КПК України фотознімки особи пред`являються для впізнання, разом з іншими фотознімками в кількості не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення.
Разом з тим, з протоколу пред`явлення для впізнання ОСОБА_7 свідку ОСОБА_24 від 24.07.2015 р. (а.с. 10 долучених матеріалів досудового розслідування) вбачається, що цей протокол цим вимогам процесуального закону відверто не відповідає, оскільки фотографія потерпілого має різкі відмінності, внаслідок поганої якості копії зображення, від інших фотографій.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні зазначених слідчих дій давали суду підстави для визнання цих доказів недопустимими.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та правильно кваліфікував його дії.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував наявність у нього сім`ї та двох неповнолітніх дітей, позитивні характеристики за місцем роботи та проживання, відсутність судимостей, не вчинення обвинуваченим іншого злочину або адміністративного проступку з моменту вчинення ним інкримінованого злочину, відсутність обтяжуючих обставин.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість колегія суддів звертає увагу, що обвинуваченому було призначено реальне покарання у виді п`яти років обмеження волі, на думку потерпілого висловлену в суді апеляційної інстанції де він просив пом`якшити призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання, заявляв про примирення та повне відшкодування йому заподіяної шкоди, а також на конкретні обставини вчиненого злочину, оскільки обвинувачений, хоча і діяв протиправно, однак сприймав потерпілого як особу яка причетна до крадіжок, що не заперечувалось і обвинуваченням.
Колегія суддів з огляду на те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених воно має реалізувати принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи відшкодування шкоди потерпілому, думку потерпілого висловлену у суді апеляційної інстанції вважає ці обставини такими, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому не вбачає підстав для визнання призначеного ОСОБА_9 покарання з застосуванням ст. 69 КК України явно несправедливим через його м`якість.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги прокурора Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 27 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 - без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: