н/п 1-кп/640/765/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2017 Київський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сніжне Донецької області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, військовозобов*язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України
ВСТАНОВИВ:
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 187 КК України визнав частково, не заперечуючи проти вчинення розбійного нападу у вказані дати за обставин, викладених в обвинувальному акті та з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров*я особи, яка зазнала нападу. Однак, вказує, що не згоден з кваліфікацією його дій стосовно проникнення у інше приміщення, пояснюючи, що приходив в ТОВ «Споживчий центр» оформлювати кредит, а умисел на розбій виник в нього раптово вже в приміщенні ТОВ «Споживчий центр».
В судовому засіданні пояснив, що 04.06.2017 року перший раз зайшов в приміщення ТОВ «Споживчий центр» розпитати за кредит, і коли вийшов з приміщення, в нього виник умисел на заволодіння грошовими коштами з погрозою застосування пістолетом, внаслідок чого він і повернувся до кредитної установи друге та здійснив розбій за обставин, вказаних в обвинуваченні. Стосовно другого епізоду 22.06.2017 року, пояснюючи відсутність свого умислу на проникнення у приміщення вказував, що хотів зайти розпитати щодо обставин подій 04.06.2017 року, однак зайшовши, побачив іншу дівчину і раптово виник в нього умисел на розбій, як викладено в обвинуваченні.
Також, просив врахувати, що він розкаюється у скоєному, гроші витратив на особисті потреби, відшкодувати потерпілому нічого не зміг, однак визнає позовні вимоги в повному обсязі, до цих подій та після цього в нього були аналогічні епізоди такої ж неправомірної діяльності при аналогічних обставинах, а пістолет він викинув одразу після 22.06.2017 року.
Незважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченим, суд, дослідивши показання останнього, вислухавши показання потерпілих, і дослідивши інші докази у справі, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів доведена повністю і підтверджується наступними доказами:
Окрім показань потерпілих провина обвинуваченого у скоєному також підтверджується наступними доказами, зокрема:
-Даними в протоколі огляду місця події від 08.07.2017 року, в ході якого в домоволодінні по АДРЕСА_2 *янськ було виявлено ОСОБА_7 та вилучено одяг (кофту, рюкзак, брюки), 3 блокноти з записами, брюки, куртку, сумку, кросівки, куртку джинсову, документи (картка платника податків, військовий квиток, паспорт громадянина України, посвідчення учасника бойових дій).(а.с. 93-95).
-Протоколом огляду вищезазначених речей, вилучений під час огляду домоволодіння ОСОБА_7 з фотофіксацією та ухвалою про накладення арешту на вказані речі. (а.с. 117-128).
-Даними в протоколі огляду місця події від 04.06.2017 року, в ході якого з застосуванням фотофіксації було оглянуто приміщення відділення ТМ «Швидко гроші» по пров. Амурському, 1-Б в м. Харкові, визначено місцезнаходження даного офісу, розташування предметів та меблів в приміщенні, вилучено сліди пальців та долонь на поверхнях дверей, мікроб*єкти на стільцях, залучена фототаблиця. (а.с. 96-102).
-Даними в протоколі огляду місця події від 22.06.2017 року, в ході якого з застосуванням фотофіксації було оглянуто приміщення відділення ТМ «Швидко гроші» по пров. Амурському, 1-Б в м. Харкові визначено місцезнаходження даного офісу, розташування предметів та меблів в приміщенні, вилучено сліди пальців та долонь на поверхнях дверей, змиви з ключів, залучена фототаблиця. (а.с. 103-106).
-Актом про спрацювання тривожної кнопки 22.06.2017 року об 13-23 год. за адресою: м. Харків, вул. Амурська, 1-А (а.с. 107).
-оглядом предметів - дисків з відеозаписами подій 04.06.2017 року та 22.06.2017 року в приміщенні відділення ТМ «Швидко гроші» по пров. Амурському, 1-Б в м. Харкові. (а.с. 129-132, 156-157). Дані відеозаписи були оглянуті в судовому засіданні за участі всіх учасників судового розгляду.
-Даними в протоколах пред*явлення особи для впізнання від 08.07.2017 року, в ході проведення яких потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 впізнали ОСОБА_7 серед інших, як особу, яка при обставинах, вказаних ними в допитах здійснила розбійний напад 04.06.2017 року та 22.06.2017 року відповідно. (а.с. 133-138).
-Даними слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 24.07.2017 року, в ході якого ОСОБА_7 показав та розказав обставини скоєного 04.06.2017 року та 22.06.2017 року за адресою: м. Харків, пров. Амурський, 1-Б. (а.с. 139-141).
-Висновком експерта № 815 від 14.06.2017 року, за результатами якого з наданих на дослідження сім відрізків липкої стрічки два сліди для ідентифікації особи придатні. (а.с. 142-152).
Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові та речові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.
За таких обставин суд вважає, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України по епізодах діяльності 04.06.2017 року та 22.06.2017 року доведена у повному обсязі.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне дії ОСОБА_7 кваліфікувати за ч.3 ст. 187 КК України, тому що він вчинив дії, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у інше приміщення (розбій) за подіями 04.06.2017 року, а також розбій, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у інше приміщення, вчинений повторно за подіями 22.06.2017 року.
Заперечення обвинуваченим кваліфікації його дій щодо відсутності проникнення у інше приміщення, суд вважає необґрунтованим, виходячи з наступного.
Законодавчо встановлені ознаки складу злочину розбою, поєднаного із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище (ч.3 ст. 187 КК України), включають вчинення кількох взаємопов`язаних дій, однією з яких є проникнення до об`єктів, зазначених у диспозиції цієї частини статті Кодексу, що у часі передує іншим діям цього злочину. Іншими протиправними діями є насильство над особою чи погроза його застосування та заволодіння чужим майном.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.
Залежно від того, які фактичні ознаки складу суспільно небезпечного діяння будуть установлені, як ці ознаки будуть співвідноситися з ознаками складу злочину, що містяться у кримінально-правовій нормі, та від того, як вони трактуються й застосовуються на практиці, можна виділити фізичний і юридичний (психологічний) критерії розуміння поняття «проникнення».
Характерними рисами першого є: а) факт входження чи потрапляння у приміщення; б) спосіб, місце, час та обставини (існуючий режим доступу до майна, яке там знаходилось), за яких відбулося входження чи потрапляння у приміщення.
Характерними рисами другого є: а) незаконність входження у приміщення (за відсутності в особи права перебувати там, де знаходиться майно, на заволодіння яким спрямовані її дії); б) мета, яку переслідує особа, що вчиняє таке входження, усвідомлення характеру (перебігу) вчинюваного нею суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного проникнення (входження чи потрапляння) у приміщення, передбачення наслідків свого діяння.
Факт входження, потрапляння у приміщення чи поява у ньому іншим способом у поєднанні з іншими зовнішніми поведінковими проявами дають можливість визначити об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння.
Ключовим у вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки проникнення при вчиненні розбою є встановлення того, з якою метою особа ввійшла (потрапила) у приміщення.
Якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном, певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізична поява в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконною, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення. Дана права позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2012 року по справі № 5-15кс12, в якій сформульовано обов`язкову для всіх судів України правову позицію стосовно практики застосування судами окремих норм матеріального права щодо кваліфікації розбою, поєднаного з проникненням у приміщення.
Таким, вирішуючи питання щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 по обставинах подій 04.06.2017 року та 22.06.2017 року щодо кваліфікуючої ознаки проникнення у інше приміщення, суд зазначає, що незважаючи на вільний режим доступу до офісних приміщень ТОВ «Споживчий центр» за адресою: м. Харків, пров. Амурський, 1-Б, ціллю обвинуваченого було заволодіння чужим майном грошовими коштами ТОВ «Споживчий центр», реалізація якої передбачала входження в приміщення офісного приміщення і викрадення майна (грошових коштів) із вчиненням наступних дій з погрозою застосування насильства та з метою заволодіння майном в тому числі з приміщення в офісі, яке було огороджено, а тому суд кваліфікує дії обвинуваченого, як розбій, поєднаний з проникненням у інше приміщення.
При вирішенні даного питання також враховані предмет чужого майна (грошові кошти), якими хотів заволодіти ОСОБА_7 , їх місцезнаходження (в зачиненому сейфі в огородженому приміщенні), мотив його злочинної поведінки (заволодіння грошовими коштами), характер, спосіб, час та послідовність вчинюваних ним дій ( з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи).
Всі ці досліджені судом обставини свідчать про безпідставність доводів обвинуваченого в судовому засіданні щодо неналежної кваліфікації його дій під час розгляду справи та розцінюється судом як позицією захисту від обвинувачення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Судом враховані всі надані в судовому засіданні дані про особу ОСОБА_7 - що він раніше не судимий, одружений, дітей немає, з середньою спеціальною освітою, має реєстрацію на непідконтрольній Україні території в Донецькій області, проживає з його слів в м. Слов*янськ. на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Також, згідно представлених даних ОСОБА_7 є військовозобов*язаним та учасником бойових дій під час проведення АТО з 10.12.2014 року, звільнений з лав Національної Гвардії України 21.01.2017 року. Під час проходження військової служби характеризується позитивно, був нагороджений 13.10.2016 року почесною грамотою командира військової частини НОМЕР_1 .
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує його відношення до вчиненого, визнання своєї провини частково, визнання цивільного позову потерпілого в повному обсязі, дані про особу обвинуваченого, і вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції статті, інкримінованої йому у вигляді позбавлення волі з конфіскацією особистого його майна, для виправлення та попередження нових злочинів. І саме така міра покарання буде достатньою та необхідною для його виправлення. Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України судом не вбачається.
Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком суду, враховано, що він засуджується за санкцією статті, що йому інкриміноване у вигляді позбавлення волі, для належного виконання вироку суду, при цьому врахований його стан здоров`я, вік, репутацію, майновий і сімейний стан. Враховуючи, що жоден інший запобіжний захід не забезпечує виконання даного вироку, суд застосовує до обвинуваченого виключну міру запобіжного заходу тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не більш ніж на 60 днів.
Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку ст.100 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно вимог ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд також вважає за необхідне керуючись ст.ст. 118, 122, 124 КПК України стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 1779,66 грн.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд -
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання по ч.3 ст. 187 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого його майна.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 залишити попередній - утримання під вартою у Харківському слідчому ізоляторі до вступу вироку по даній справі у законну силу, але не більш ніж на 60 днів, тобто - до 13 січня 2018 року.
Строк відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_7 , тобто з 08 липня 2017 року о 12-50 год., зарахувавши час перебування під вартою в час відбуття покарання.
Речові докази по справі ( особисті речі ОСОБА_7 , вилучені під час обшуку за місцем його мешкання та під час обшуку затриманої особи мобільний телефон «Nomi», гаманець, картки банку «Приватбанк» 4 шт., дисконтні картки, кофту, рюкзак, брюки, 3 блокноти, зошит, брюки, куртки 2 шт., сумку, кросівки, шорти, футболку), які зберігаються в Київському ВП ГУ НП в Харківській області конфіскувати на користь держави після набрання вироком законної сили, з врахуванням вимог Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404- VIII та додатку до нього «Перелік майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами».
Речові докази (документи ОСОБА_7 паспорт громадянина України, посвідчення учасника бойових дій, військовий квиток, картка платника податків), які знаходиться в матеріалах справи направити для приєднання до особової справи засудженого після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судово-автотехнічної експертизи в сумі 1779,66 грн.
Цивільний позов ТОВ «Споживчий центр» - задовольнити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3