Справа №560/914/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000417 по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пєрвомайскоє Дрокієвського району Республіки Молдова,, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в:
18 червня 2017 року біля 22 год. обвинувачений ОСОБА_6 біля під`їзду будинку, в якому він проживає, за адресою: АДРЕСА_2 на підґрунті лайок із його сусідом наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді синця лівої половини обличчя, які в сукупності, згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 19.06.2017 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним в обсязі пред`явленого йому обвинувачення. В ході судового розгляду він детально розповів про обставини кримінального правопорушення, зазначивши при цьому, що наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 у зв`язку з безпідставними висловлюваннями останнього нецензурною лайкою у його бік та його дружини. Таке ставлення ОСОБА_7 до нього та, а особливо до його дружини його розлютило. Однак він щиро розкаявся у вчиненні злочину. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки саме потерпілий спровокував конфлікт, який виник.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаного злочину повністю доводиться доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який у судовому засіданні пояснив, що 18 червня 2017 року біля 22 год. під час його розмови з сусідом ОСОБА_8 до них підбіг їхній сусід ОСОБА_6 та почав звинувачувати, що вони його обговорюють та наніс йому один удар кулаком правої руки в обличчя.

Потерпілий зазначив, що в результаті таких дій обвинуваченого ОСОБА_6 йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в душевних стражданнях, яку він оцінює у 10000 грн.

Свідок ОСОБА_8 у своїх поясненнях, наданих в ході судового розгляду, підтвердив обставини, вказані потерпілим ОСОБА_7 .

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_7 18 червня 2017 року дійсно ображав її та її чоловіка ОСОБА_6 нецензурними словами. За такі висловлювання ОСОБА_7 , чоловік наніс останньому удар в обличчя.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона разом з батьком проживає у будинку АДРЕСА_2 . 18 червня 2017 року напередодні виникнення конфлікту ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останній разом з ОСОБА_8 сказали їй, що мають певні претензії до ОСОБА_6 і щоб вона передала йому, що вони хочуть з ним завтра поговорити. Пізніше вона побачила ОСОБА_6 та передала слова ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Однак, ОСОБА_6 сказав, що не буде чекати до завтрашнього дня і тоді ж пішов до них. Близько 22 год., коли вона зайшла до батька в кімнату, то почула образи та нецензурні висловлювання у бік ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_9 , які в здебільшому були поєднані з його національністю. Моменту нанесення удару ОСОБА_7 вона не бачила.

При цьому свідок ОСОБА_10 , як сусідка і обвинуваченого і потерпілого, надала їхні психологічні портрети. Вказала, що ОСОБА_6 є спокійною, неконфліктною людиною, на відміну від ОСОБА_7 , так як останньому притаманні такі риси як неврівноваженість для якого є звичним ображати та безпричинно чіплятися до інших.

Факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується висновком експерта №159 від 19.06.2017 року, наявного у матеріалах кримінального провадження, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 мало місце тілесне ушкодження у вигляді синця лівої половини обличчя. Термін заподіяння такого ушкодження може відповідати 18 червня 2017 року. Це ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Зважаючи на встановлені обставини та дослідженні докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив легке тілесне ушкодження, а тому кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України є правильною.

Відповідно до вимог, викладених в п.п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу максимального розміру, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Обвинуваченим та його захисником - адвокатом ОСОБА_4 було заявлено клопотання по застосування до обвинуваченого п. "е" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", так як обвинувачений має статус особи, потерпілої внаслідок аварії на ЧАЕС.

У відповідності до п."е" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року, цей Закон застосовується до осіб, учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Як вбачається з долученої до клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку з амністією копії посвідчення серії НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_6 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), а тому він є особою, яка підпадає під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що є безумовним, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання.

Однак, наявність моральної шкоди, спричиненої потерпілому даним кримінальним правопорушенням, має бути ним доведена.

Потерпілим у позовній заяві не наведено достатніх підстав та не підтверджено в ході судового розгляду, що саме послугувало для визначення шкоди у розмірі 10000 грн.

Крім того, судом не беруться до уваги обґрунтування потерпілого щодо його переживань та страждань з приводу того, що обвинувачений не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки, оскільки, доказів, які б свідчили про завдання матеріальних збитків, суду не надані.

Отже, стверджуючи про те, що потерпілому завдано моральну шкоду, останнім не доведено в повному обсязі факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують переживання, психологічне напруження та нервовий розлад, що могло завдати шкоди, потерпілим не надано.

Тому, виходячи із засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 500грн.

Суд вважає, що саме такий розмір адекватно відображає ступінь моральних та душевних страждань потерпілого, які настали внаслідок нанесеного тілесного ушкодження. При визначені розміру моральної шкоди, який підлягає до задоволення, судом враховано неправомірну поведінку самого потерпілого і що саме дії потерпілого призвели до вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення відносно нього.

Крім того, суд рахує, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди, а тому завдану моральну шкоду суд оцінює саме в розмірі 500 грн.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд -

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

Звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання на підставі п. "е" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 року.

Цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 500 грн. (п`ятсот гривень) моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння злочину.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.
З оригіналом згідно.
Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1