Справа №485/1294/17 22.01.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2017 року про залишення його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання без задоволення.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2017 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 зазначає, що не погоджується з ухвалою суду.
Вважає, що начальником відділення ОСОБА_7 зазначена неправдива інформація в характеристиці стосовно нього в частині того, що він не працює і не приймає участі у програмах та щодо його дисципліни, оскільки зазначений начальник не проводив із ним жодної профілактичної бесіди, не цікавився чим він займається і де працює.
Крім того, звертає увагу на те, що судом не враховано того, що він півроку лікувався від туберкульозу легенів, та під час розгляду клопотання визнав свою вину у вчиненому злочині.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
23.08.2017 р. до Снігурівського районного суду Миколаївської області від засудженого ОСОБА_5 надійшло клопотання про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України.
ОСОБА_5 відбуває покарання як засуджений Апеляційним судом Львівської області 20.10.2005 р. за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 15 років позбавлення волі.
Строк покарання рахується з 26.04.2005 р., кінець строку визначений 28.07.2019 р., з урахуванням строку попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
Відбутий строк покарання станом на 11.09.2017 р. складав 13 років 1 місяць 16 днів, що є більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
З матеріалів клопотання та особової справи вбачається, що засуджений за час відбування покарання має посередню характеристику, працює на виробництві установи різноробочим, у період з 2007 по 2015 рік мав 8 заохочень та 2 стягнення, у 2011 та 2014 роках останні погашені.
З урахуванням даних про особу засудженого, який 6 разів притягувався до кримінальної відповідальності, відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин, вину у вчиненні якого не визнає, протягом двох років з 2015 по 2017 рік поведінкової активності не виявляв, заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці, на доведеність свого виправлення, не отримував, суд дійшов висновку про відсутність достатніх позитивних змін у особистості засудженого та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , вироком Апеляційного суду Львівської області від 20.10.2005 р. засуджений за п. 10 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 152 КК України до 15 років позбавлення волі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.03.2016 р. ОСОБА_5 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції від 26.11.2015 р., у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.04.2005 р. по 24.01.2006 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
На день розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, останній із призначених 15 років, відбув 13 років 1 місяць 16 днів.
Отже з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за умисний особливо тяжкий злочин, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності шість разів, відбуває покарання за умисний особливо тяжкий злочин, вину у вчиненні якого не визнає, протягом 2015-2017 років поведінкової активності не виявляв, заохочень за сумлінну поведінку і ставлення до праці не отримував. Наведені обставини знайшли своє підтвердження перевіркою матеріалів кримінального провадження, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наведені обставини не можуть свідчити про виправлення засудженого.
З характеристики, затвердженої начальником державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня», від 29.08.2017 р. вбачається, що ОСОБА_5 в установах виконання покарань знаходиться з 26.04.2005 р., в цілому характеризується посередньо, мав 2 стягнення та 8 заохочень. Рішенням комісії 05.05.2015 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини призначеного йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким відмовлено з тих підстав, що він не став на шлях виправлення, за рішенням комісії від 19.05.2016 р., при розгляді питання про заміну невідбутої частини призначеного йому покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення, але судом у задоволенні цього клопотання відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і апеляційний суд.
Доводи апелянта про неправдивість інформації, викладеної в характеристиці, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки наявна в матеріалах справи характеристика на засудженого ОСОБА_5 складена начальником відділення № 3 соціально-психологічної служби, старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_7 , погоджена начальником відділу соціально-виховної та психологічної роботи, майором внутрішньої служби ОСОБА_8 та затверджена начальником державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) спеціалізована туберкульозна лікарня», полковником внутрішньої служби ОСОБА_9 , засуджений ОСОБА_5 зі змістом характеристики ознайомлений, будь-яких заперечень чи зауважень на неї не надавав, а тому у апеляційного суду відсутні підстави для сумніву у достовірності даних, зазначених у характеристиці.
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2017 року, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2017 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді
_____________________ ___________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3