Номер провадження 1-в/243/61/2018
Номер справи 243/9863/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м.Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника Слов`янського міськрайонного
відділу з питань пробації - ОСОБА_4
засудженого - ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області подання начальника Слов`янського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська Донецької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся начальник Слов`янського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України з поданням про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_5 .
Представник Слов`янського міськрайонного відділу з питань пробації Південно - східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації в судовому засіданні підтримав подання зазначивши, що в період іспитового строку засуджений обов`язки покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про
зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації - виконав. Має одне попередження за невиконання обов`язку, покладеного на нього судом, а саме 12.02.2017 року ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 ч.1 КУпАП та був підданий адміністративному стягненню у вигляді попередження.
Зазначив що 15.05.2017 року із засудженим було проведено індивідуально-профілактичну бесіду. Таким чином вказав, що на день закінчення строку випробування засуджений ОСОБА_5 має одне попередження за невиконання обов`язків покладених на нього судом, після якого виконував покладені на нього обов`язки та у відношенні нього не надходив обвинувальний вирок, який би підтверджував його винуватість у вчиненні нового злочину. Вказав що пред`явлення підозри ОСОБА_5 у вчиненні ним іншого злочину не є фактом доведеності саме вини останнього у вчиненні цього злочину.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення подання, зазначивши, що на теперішній час в провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, яке було вчинене засудженим в період іспитового строку.
Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив звільнити його від призначеного покарання з випробуванням.
Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так згідно п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_5 був засуджений 14.12.2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік та його було зобов`язаного не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Вирок набрав законної сили 16 січня 2017 року та був прийнятий до виконання Слов`янським міськрайонним відділом з питань пробації 18 січня 2017 року про що було заведено особову справу № 23/2017. (а.с. 2; а.о.с 3)
Згідно ч. 1 ст. 78 КК України та ч.2 ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється від призначеного судом покарання.
Під час судового засідання було встановлено та підтверджено письмовими доказами, що за період іспитового строку визначеного вироком суду, засуджений обов`язки покладені на нього судом відповідно до ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації - виконав. Має одне попередження за невиконання обов`язку, покладеного на нього судом, а саме 12.02.2017 року ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 175-1 ч.1 КУпАП та був підданий адміністративному стягненню у вигляді попередження. 15.05.2017 року із засудженим було проведено індивідуально-профілактичну бесіду. (а.о.с. 13-46).
Згідно відомостей управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП в Донецькій області у відношенні засудженого ОСОБА_5 02.06.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація щодо повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України (а.о.с. 55), та під час судового засідання встановлено, що на теперішній час в провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.
У зв`язку з вищевстановленим суд зазначає наступне.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Крім того частина друга статті 2 Кримінального кодексу України та частина перша статті 17 Кримінального процесуального кодексу України визначають так само, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства - презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом. Будь-яке втручання у права людини має ґрунтуватися на положеннях закону, а отже відповідати принципу законності, який передбачає абсолютний правовий захист та є засадничим компонентом правової системи.
Принцип презумпції невинуватості закріплений також у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-ІV «Про міжнародні договори України» є частиною національною законодавства України.
Так, у ч. 1 ст. II Загальної декларації прав людини зазначається, що кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно із законом. Аналогічна норма міститься й у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенція).
У цьому аспекті слід зазначити, що правильне розуміння вимог Конвенції розкривається у рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), що містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав. Так, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегеу і Джабардо проти Іспанії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1 -15/99).
Крім того ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку.
Під час судового засідання з достовірністю встановлено, що матеріали справи не містять відомостей про наявність обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення в період іспитового строку.
Аналізуючи вищезазначене, суд не приймає до уваги доводи прокурора про відсутність підстав щодо звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням через наявність відносно засудженого у суді обвинувального акту щодо вчинення ним кримінального правопорушення в період іспитового строку, оскільки це суперечить змісту Конституції України та нормам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У зв`язку з чим на думку суду є обґрунтовані підстави для звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ч.1 ст.78 КК України, ч.2 ст.165 КВК України, керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд,-
УХВАЛИВ:
Подання начальника Слов`янського міськрайонного відділу з питань пробації Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання призначеного вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14.12.2016 року за ст. 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців та звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік у зв`язку із закінченням іспитового строку.
Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1