УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/2131/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №289/2131/16-к за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції. При цьому, наводячи свою версію перебігу подій, зазначає, що проживала разом з ОСОБА_10 у АДРЕСА_2 . 24.09.2016 р. до них у гості приїхав ОСОБА_11 , в той час в квартирі знаходились ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 зі своєю дружиною Вітою, пізніше під`їхала ОСОБА_13 . Через деякий час ОСОБА_8 пішла на нічну зміну, вже пізніше до них приєднався ОСОБА_10 . В квартирі вони разом відпочивали та розпивали спиртні напої. Біля 12 годин ночі ОСОБА_14 з дружиною поїхали додому, в квартирі ж залишились вона з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які пішли в іншу кімнату. Коли вона залишилась вдвох з ОСОБА_10 , між ними виникла суперечка, останній обзивав її та кричав на неї, вона боялась відповісти йому щось у відповідь. Потім ОСОБА_18 штовхнув її, вона впала, піднявшись, побачивши рану та відчувши сильний головний біль, пішла на ліжко. Перед тим, як вона заснула, ОСОБА_10 був на балконі. Через декілька хвилин вона прокинулась від шуму і побачила ОСОБА_10 на полу з раною та ножем, що сторчав. Коли ж вона підійшла до ОСОБА_10 для допомоги, забіг ОСОБА_19 і накричав на неї, щоб вона відійшла. В цей час подзвонили в двері, вона їх відкрила - це була сусідка ОСОБА_20 , яка викликала швидку допомогу. Зазначає, що була в стані алкогольного сп`яніння.
При цьому, звертає увагу, що ні досудовим розслідуванням, ні судом не враховані її тілесні ушкодження на тілі та голові, за відсутності відповідної експертизи. Також, зазначає, що проживала з потерпілим і відповідно користувалась кухонними проборами, під час суперечки між ними всі ножі були на кухні, вона ж нікуди не виходила. Маючи молодий вік, боялась давати належні свідчення, оскільки боялась постійних погроз зі сторони представника потерпілого ОСОБА_21 . Посилаючись на свій молодий вік та стан сп`яніння, зазначає, що не пам`ятає перебігу подій. Одночасно звертає увагу на те, що на її одязі відсутні сліди крові, фізично вона не могла нанести удари ножем такої сили, а її відбитки на цьому ножі були тому, що вона нарізала ним овочі та хліб.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої - потерпіла ОСОБА_22 просить апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок суду без зміни. Зазначає, що апеляційні доводи обвинуваченої не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам. Звертає увагу і на те, що жодних скарг або заяв на неправомірні дії сторони потерпілих від ОСОБА_9 не надходило.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Обраний раніше запобіжний захід домашній арешт за місцем проживання, залишено до вступу вироку в законну силу.
Судові витрати в сумі 18 788,02 грн. стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , у вечірній час, спільно із ОСОБА_10 та його знайомими, у квартирі АДРЕСА_3 , розпивали алкогольні напої до 02-00 години 24 вересня 2016 року.
Після розпиття алкогольних напоїв, 24 вересня 2016 року, біля 02-00 години, між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які перебували у одній із кімнат квартири окремо від інших, та перебували в стані алкогольного сп`яніння, виникла суперечка, в ході якої у ОСОБА_9 раптово виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .
В цей же час, реалізовуючи вищевказаний злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 - ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер вчиняємих дій, маючи змогу передбачити можливі негативні наслідки свого діяння, взяла кухонний ніж, який знаходився в кімнаті, яким умисно нанесла один удар в живіт ОСОБА_10 , спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, у вигляді рани по середній лінії живота, сквозної рани правої долі печінки, рани великого сальника, рани передньої поверхні нижньої половини вени, рани підшлункової залози, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю ОСОБА_10 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 05-30 годині, в реанімаційному відділенні Радомишльської центральної районної лікарні внаслідок проникаючого колото-ріжучого поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, печінки, підшлункової залози, нижньої половини вени, що ускладнилось гемарогічним шоком важкого ступеню та зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи.
Своїми умисними діями, що виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 - ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 яка підтримуючи апеляційну скаргу, додатково просила пом`якшити їй покарання, думку прокурора та пояснення потерпілої ОСОБА_22 , які просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у ньому проведено з додержанням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду про винність ОСОБА_9 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.121 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджені перевіреними у ній та викладеними у вироку доказами. Доводи викладені обвинуваченою в апеляційній скарзі є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_9 . При цьому, аналізуючи показання ОСОБА_9 дані нею в ході апеляційного розгляду, які відповідають письмовим поясненням викладених нею в апеляційній скарзі щодо її непричетності до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає такі показання непослідовними, суперечливими, даними з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовано взяв до уваги як доказ вини ОСОБА_9 показання свідка подій ОСОБА_23 даними у судовому засіданні, відповідно до яких, 23 вересня 2016 року він приїхав з зони АТО в короткострокову відпустку в м.Радомишль до свого друга ОСОБА_24 , який разом з своєю матір`ю проживав в АДРЕСА_3 . В квартирі на той час знаходилися: ОСОБА_8 - мати ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 зі своєю подругою ОСОБА_28 , а потім за його проханням приїхала з с.Калинівка його знайома ОСОБА_29 . Незабаром мати ОСОБА_24 пішла на роботу в нічну зміну, а потім прийшов зі служби ОСОБА_30 . Відпочивали в квартирі, розпивали спиртні напої, а приблизно біля 00 год. ОСОБА_27 з подругою ОСОБА_28 поїхали до себе додому на таксі, в квартирі залишалися ОСОБА_31 з ним та ОСОБА_30 з ОСОБА_26 . Коли ще вони всі разом відпочивали ОСОБА_26 , яка була в стані сильного алкогольного сп`яніння вчинила спробу стрибнути з балкона 4-го поверху однак вони з ОСОБА_32 її виштовхали з балкону. Після уходу ОСОБА_14 він з ОСОБА_33 пішли відпочивати в одну кімнату, а в іншій залишилися ОСОБА_30 та ОСОБА_34 . Через деякий час він почув сварку між ОСОБА_35 та ОСОБА_28 , потім почувся звук розбитого скла, він вибіг до кімнати де залишилися ОСОБА_36 та ОСОБА_37 і побачив, що ОСОБА_30 лежав на підлозі, у нього в нижній частині живота була рана, з неї бігла кров, яку він спробував зупинити якоюсь тряпкою, яка попала під руку. В той час як він вбіг у кімнати біля ОСОБА_24 із закривавленим ножем в руках стояла ОСОБА_26 , яку він попросив кинути ніж на підлогу, що остання і зробила, а після цього приїхали медики та поліція.
Показання свідка ОСОБА_23 повністю підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_38 , ОСОБА_20 , ОСОБА_39 та потерпілої ОСОБА_8 , які суд першої інстанції, належно проаналізувавши, обґрунтовано поклав в основу вироку як доказ вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України за обставин встановлених судом першої інстанції, також підтверджується і іншими наявними в провадженні доказами, а саме: рапортом о/ч Радомишьського ВП про те, що до приймального відділення Радомишльської ЦРЛ 24.09.2016 року о 03 год. 40 хв. з тілесними ушкодженнями доставлено мешканця м.Радомишль ОСОБА_10 ,1985 г.н., (т.1 а.п.4); протоколом огляду місця події від 24.09.2016 р. по АДРЕСА_3 . з доданою фототаблицею (т.1 а.п.5-23); постановою слідчого СВ Радомишльського ВП від 24.09.2016 р. про визнання вилучених з місця вчинення злочину предметів речовими доказами (т.1 а.п.24); додатковим протоколом огляду місця події від 24.09.2016 р. за участю ОСОБА_23 та ОСОБА_40 у яких було вилучено змиви з рук та зрізи нігтів ОСОБА_41 та постановою слідчого СВ Радомишльського ВП від 24.09.2016 року про визнання цих вилучених з МП предметів речовими доказами (т.1 а.п.25-27); додатковим протоколом огляду місця події від 24.09.2016 р. за участю ОСОБА_9 (т.1 а.п.28-29); протоколом огляду трупа ОСОБА_10 від 24.09.2016 р. з фототаблицею (т.1 а.п.30-32); висновками рядку судово-медичних експертиз.
При цьому, як вбачається зі змісту висновку експерта №109 від 12.12.2016 р., причиною смерті ОСОБА_10 явилось проникаюче колюче-ріжуче поранення черевної порожнини з пошкодженням великого сальника, печінки, підшлункової залози, нижньої полої вени, яке ускладнилось гемарогічним шоком важкого ступеню, що зумовило зупинку серцевої діяльності, дихання, функцій центральної нервової системи. Смерть настала 24.09.2016 о 5.30 в реанімаційному відділенні Радомишльської ЦРЛ. Згідно записів медичної карти стаціонарного хворого №3260 у нього малися тілесні ушкодження у вигляді :рани по середній лінії живота на 5 см вище пупка в поздовжньому напрямі до осі тіла розміром 2,5 см, сквозної рани правої долі печінки розміром до 2,5 см по обом поверхням, рани великого сальника, рани передньої поверхні нижньої полої вени розміром до 0,4 см, рани підшлункової залози, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення ,могли виникнути від дії предмету з колюче ріжучою дотичною поверхнею і знаходяться в прямому зв`язку зі смертю. Потерпілому могла бути нанесена одна травмуюча дія предметом з колюче-ріжучою дотичною поверхнею. Взаєморозташування потерпілого та особи яка спричинила йому тілесні ушкодження могло бути передньою частиною тіла. Дані ушкодження не могли виникнути внаслідок падіння потерпілого з положення стоячи на тверду поверхню. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 1,98%, що стосовно до живої особи відповідало би середньому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1 а.п. 176-178).
Згідно до висновку судово-медичного експерта-біолога №208-МК від 19.12.2016 року з доданою фототаблицею, на підставі даних отриманих при медико-криміналістичному дослідженні постраждалого ОСОБА_10 , 2-х ножів та даних висновку експерта №109 від 24.09.2016 р. - на светрі та гольфи потерпілого виявлено по одному наскрізному пошкодженню матеріалу. Дані пошкодження знаходяться на передній поверхні в середині дещо зліва. Пошкодження являються колото-різаними та утворились від одноразової дії колючо-ріжучого предмету, який має лезо та обух з невираженими ребрами, з шириною клинка на глибині занурення в шари одягу в межах 27.2. мм та 28 мм. Дані пошкодження співпадають по розташуванню з ушкодженням на тілі постраждалого ОСОБА_10 . Не виключається можливість утворення ушкодження на тілі та пошкодження на светрі та гольфі постраждалого від дії клинка ножа №1 Утворення пошкодження на одязі та ушкодження на тілі ОСОБА_10 від дії клинка ножа №2 виключається (т.1 а.п.179-182).
У відповідності до висновку судового експерта-психіатра №386-2016, ОСОБА_9 могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відносяться інкриміновані їй протиправний вчинок, незважаючи на те, що перебувала в стані алкогольної інтоксикації. ОСОБА_9 по своєму психічному стану не потребує в застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру (т.1 а.п.112-116).
Згідно ж до висновку судово-медичного експерта №218 від 26.10.2016 р., у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження в у вигляді садна та синців кінцівки, які відносяться до легкого ступеню важкості та могли виникнути від дії твердих тупих предметів. Вказати термін виникнення цих ушкоджень не можливо. Потерпілій могло бути спричинено від 2 до 4 травмуючих дій. Не виключено виникнення даних ушкоджень внаслідок падіння на тверді тупі предмети (т.1 а.п.117).
При цьому, апеляційний суд вважає, що виявлені у обвинуваченої під час зазначеної експертизи легкі тілесні ушкодження жодним чином не можуть бути доказами її невинуватості, хоча остання й посилається на це у своїй скарзі. Колегія суддів, звертає увагу, що згідно показань ОСОБА_9 даних в судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_10 тілесних ушкоджень їй не наносив, а лише образливо кричав до неї. Обставини нанесення удару ножем ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_42 не пам`ятає, пояснюючи перебуванням її в стані алкогольного сп`яніння.
Є необґрунтованими й апеляційні посилання обвинуваченої на походження відбитків її пальців рук на ножі, котрим було нанесено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 .. При цьому, слід врахувати відсутність на ножі відбитків будь-кого з інших осіб котрі перебували в ніч 24.09.2016 р. у кв. АДРЕСА_2 .
За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що показання потерпілої та свідків, є послідовними, взаємно доповнюючими одне одного, не викликають сумніви в їх правдивості та повністю узгоджуються з іншими вище наведеними доказами зібраними органом досудового розслідування, є належними, допустимими та достовірними доказами в справі.
Одночасно, є необґрунтованими апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про значний психологічний тиск на неї з боку свідка ОСОБА_23 та потерпілої, з огляду на відсутність будь-яких клопотань чи скарг з цього приводу з боку ОСОБА_9 як на протязі досудового розслідування, так і в ході судового розгляду провадження.
Суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_9 , кваліфікувавши їх за ч.2 ст.121 КК України - як дії, які виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 .
Що стосується призначеного обвинуваченій покарання то, відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував, особу обвинуваченої, її характеристики, характер вчиненого правопорушення та інші обставини.
Так, судом першої інстанції з достатньою повнотою було враховано, що ОСОБА_9 вчинила тяжкий злочин, згідно встановлених фактичних обставин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, є раніше не судимою, не заміжня, молодого віку, не працює, свою вину не визнала.
Покарання, призначене обвинуваченій ОСОБА_9 , яке за розміром передбаченим санкцією ч.2 ст.121 КК України, є мінімальним, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, призначене в межах санкції статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.
Таким чином, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни - відсутні.
Разом з тим, в порядку ч.2 ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 «настання тяжких наслідків», оскільки така обставина є кваліфікуючою ознакою ч.2 ст.121 КК України, а тому згідно ч.4 ст.67 КК України не може повторно враховуватися як обставина, що обтяжує покарання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 13 квітня 2017 року відносно ОСОБА_9 - без зміни.
В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_9 «настання тяжких наслідків».
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судді :