Номер провадження: 11-кп/785/337/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.03.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», -

встановив:
оскарженою ухвалою районного суду відмовлено у задоволенні подання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянки України, з незакінченою вищою освітою, засудженої вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.4, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.
Мотивуючи прийняте рішення районний суд послався на те, що до засудженої відповідно до п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію в 2016 році» амністія не застосовується.

Не погоджуючись з ухвалою районного суду захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати до засудженої ОСОБА_8 вимоги п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши засуджену від відбування призначеного покарання.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі засудженої ОСОБА_8 , яка не заявляла клопотання про участь в судовому засіданні апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на неможливість звільнення засудженої від відбування покарання з урахуванням положень п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році»; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_8 раніше була засуджена вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.03.2016 року за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.2, 185 ч.2, 70 ч.4, 70 ч.1, 71 ч.1 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі (а.с. 7-8).

Положеннями п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину.
Разом з цим, згідно вимог п. «а» ст. 9. ЗУ «Про амністію в 2016 році» амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.
Матеріали справи не містять та захисником апеляційному суду не надано доказів, що ОСОБА_8 відбула покарання, а саме сплатила штраф за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2014 року, яким вона була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 185 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., а з урахуванням того, що після цього вона була засуджена вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року, вказана судимість за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.11.2014 року, у відповідності до вимог ст.89 КК України не погашена.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає правильним прийняте районним судом рішення щодо відмови в задоволенні клопотання про застосування до засудженої положень ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки з урахуванням вимог п.«а» ст. 9. ЗУ «Про амністію в 2016 році» амністія не може бути застосована до засудженої.
Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити засудженій та її захиснику, про те, що вони не позбавлені права знову звернутися з відповідним клопотанням, у порядку передбаченому кримінальним процесуальним законом.

Керуючись ст. 44 КК України, ст.ст. 376, 404, 407, 419, 537 КПК України, п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд ,-

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування до засудженої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вимог Закону України «Про амністію в 2016 році» - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою в той самий строк, з дня вручення копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4