Ухвала
іменем україни

03 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011455, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця і жителя

АДРЕСА_1 ,

раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2002 року за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; звільненого 18 листопада 2009 року умовно достроково на невідбутий строк покарання 2 роки 3 місяці 13 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 рокувирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного. Вказує на необгрунтованість рішення суду про застосування ст. 75 КК України, оскільки це потягло призначення засудженому несправедливого покарання внаслідок м`якості. Зазначає, що апеляційним судом формально розглянуто провадження в апеляційному порядку та безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, в якій йшлося про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 20 грудня 2015 року приблизно о 19.40 год, перебуваючи на неохоронюваній парковці навул. Харківське шосе, 168 в м. Києві, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник через незачинені задні ліві дверцята до салону автомобіля марки «Черрі», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та викрав з нього відеореєстратор марки «Циклон», вартістю 800 грн, в якому знаходилася карта памяті «Кінгтон», вартістю 100 грн, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 900 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, не оспорюються в касаційній скарзі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, доводи прокурора про неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність, а саме необгрунтоване застосування ст. 75 КК України при призначенні засудженому ОСОБА_8 покарання, були предметом розгляду суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою прокурора, який посилався на аналогічні доводи та просив апеляційний суд ухвалити новий вирок.
Апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність апеляційної скарги прокурора й залишив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 без змін. Мотивуючи своє рішення, суд належним чином обґрунтував в ухвалі свої висновки. При цьому взяв до уваги, що при вирішенні питання, що стосується звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинусередньої тяжкості, особу ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але щиро розкаявся у вчиненому, характеризується виключно позитивно, має сімю,працевлаштований, утримуємалолітню дитину, добровільно повернув викраденемайно і тяжких наслідків внаслідок кримінального правопорушення не настало. Взявши до уваги рецидив злочинів якобставину, яка обтяжує покарання засудженого, проаналізувавши дані про особу ОСОБА_6 , та конкретні обставини кримінального правопорушення, суд прийняв рішення про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі, таз урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, дійшов обгрунтованого висновку про можливість виправленнязасудженого без реального відбування такого покарання. Своє рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд належним чином обґрунтував.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, апеляційний суд навів достатні переконливі аргументи на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, та мотивував свою ухвалу належним чином. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КК України.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3