У х в а л а
іменем україни

26 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0008882, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України, судимого, 16 травня 2008 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; 24 квітня 2009 року Подільським районним судом м. Києва іспитовий строк скасовано та направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі; 14 травня 2009 року Верховним Судом України вказаний вирок змінено та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 27 квітня 2013 року звільненого по відбуттю покарання,

та

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

уродженки м. Фастова Київської області,

жительки АДРЕСА_2 ),

громадянки України, не судимої,

кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

в с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року:

ОСОБА_6 засудженоч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України,із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року вирок залишений без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахованоу строк покарання час попереднього увязнення ОСОБА_6 з 08 грудня 2014 року по 27 вересня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання час попереднього увязнення ОСОБА_9 з 08 грудня 2014 року по 23 квітня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про змінусудових рішень щодо ОСОБА_9 в частині призначеного їй покарання. Просить урахувати пом`якшуючі покарання обставини, неправомірну поведінку потерпілого, що спровокувала кримінальне правопорушення, та застосувати ст. 75 КК України, звільнивши засуджену від відбування призначеного покарання з випробуванням.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо нього та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Засуджений посилається на те, що суд упереджено розглянув кримінальне провадження, не дав належної оцінки дослідженим доказам у сукупності і взаємозв`язку, не усунув суперечності у показаннях свідків, безпідставно дійшов висновку про його причетність до заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень. Вказує, що апеляційний суд належним чином не проаналізував доводи, викладені в його апеляційній скарзі, повторно не дослідив обставини справи та, не зважаючи на відсутність доказів його винуватості, не закрив кримінальне провадження.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_9 засуджено за те, що вони в період часу приблизно з 23.00 год 23 листопада до 02.00 год 24 листопада 2014 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у квартирі АДРЕСА_3 , під час конфлікту, який винив в ході спільного вживанняалкогольних напоїв із ОСОБА_10 , який проживав в цій квартирі, діючи на ґрунті особистої неприязні, групою осіб, з метою спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, протягом 5-10 хвилин завдавали йому багаточисленні удари ногами в область тулуба і голови, що було припинено присутніми в цій квартирі особами, після чого залишили місце події.

28 листопада 2014 року ОСОБА_12 був доставлений з місця свого проживання до Київської міської клінічної лікарні швидкої допомоги, де ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10.10 год помер від отриманих внаслідок побиття Станкевич ОСОБА_13 та ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_6 на підтримання його касаційної скарги, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою касаційну скаргу та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , думку прокурора про необхідність залишення касаційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При розгляді даного кримінального провадження суд повною мірою дотримався вимог кримінального процесуального закону.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що доводи касаційних скарг засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_9 аналогічні доводам, які були викладені в їхніх апеляційних скаргах, вони були перевірені судом апеляційної інстанції і визнані необгрунтованими.Свої висновки щодо безпідставності доводів апеляційних скарг та законності вироку суду першої інстанції апеляційний суд належним чином обґрунтував в ухвалі.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд в ухвалі зазначив, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала його смерть, групою осіб, підтверджуєтьсясукупністю досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується показаннями засудженої ОСОБА_9 про за обставини, за яких вона разом із ОСОБА_6 побили ОСОБА_12 , обурившись поведінкою останнього по відношенню до її дочки; показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; висновками судово-медичної експертизи про характер і ступінь тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_12 , їх локалізацію, механізм утворення, а також причину смерті потерпілого, іншими доказами, яким суд дав належну оцінку в сукупності і взаємозв`язку.

Судом перевірялися доводи ОСОБА_6 про те, що він наніс потерпілому ОСОБА_12 лише два удари рукою по обличчю, які не могли спричинити тяжкі тілесні ушкодження, та визнані безпідставними, оскільки спростовуються проаналізованими судом доказами, якими підтверджується, що тілесні ушкодження, які стали причиною смерті потерпілого, були завдані потерпілому спільними діями ОСОБА_6 і ОСОБА_9 , які наносили потерпілому удари руками і взутими ногами в область голови і тулуба. Висновки суду щодо наявності причинного зв`язку між діями ОСОБА_6 і настанням тяжких наслідків у виді смерті ОСОБА_12 належно обґрунтовані у вироку, тому посилання засудженого на те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження за інших обставин, які не були встановлені судом, необгрунтовані.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом були вжиті передбачені кримінальним процесуальним законом заходи з метою допиту в суді апеляційної інстанції свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і у зв`язку з неможливістю здійснити їх допит в судовому засіданні апеляційним судом було відтворено аудіозапис допиту свідків в суді першої інстанції та досліджено їхні показання в судовому засіданні місцевого суду, тому підстав вважати, що апеляційним судом допущено неповноту при розгляді кримінального провадження, немає.

Таким чином, суд дав повну і всебічну оцінку доказам у кримінальному провадженні та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йомукримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку. Судом досліджено всі обставини, які могли мати значення дляприйняття правильного рішення. Докази, на яких побудовані висновки суду, є належними, допустимими, достатніми і достовірними.

Висновок суду про те, що ОСОБА_6 своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України, є обґрунтованим.

Доводи захисника ОСОБА_7 про необхідність звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України є безпідставними.

Як убачається зі змісту вироку, суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженої та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, взяв до уваги, що засуджена визнала свою вину, щиро розкаялась, має на утриманні неповнолітню дитину, яку виховує одна, раніше не судима, злочин вчинила у стані алкогольного сп`яніння. Урахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України. Призначене засудженій покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним для її виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, про що йдеться у касаційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , належним чином проаналізував доводи, наведені в апеляційнихскаргах, дав на них вичерпні відповіді, дійшовши висновку про необхідність залишити вирок щодо засуджених без змін, належно мотивував своє рішення.

Таким чином, ухвала апеляційного суду є законною і обґрунтованою, вона відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження і винести законні та обґрунтовані рішення щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_6 , не встановлено.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 03 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_9 залишити без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3