АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 23 квітня 2018 року, апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27 травня 2018 року, з одночасним визначенням застави в розмірі 1 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 762 000 грн., та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, та прийшов до висновку про необхідність застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та не знайшов достатніх підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки вважає, що він не дасть можливості в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники в інтересах підозрюваного та прокурор, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року.

При цьому, захисник ОСОБА_6 просить постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зазначає, що слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не зазначено про те, що 29 березня 2018 року ОСОБА_7 було повторно повідомлено про підозру у вчиненні злочину за тих самих обставин, за якими матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 виділені в окреме кримінальне провадження №0000360 від 29 січня 2014 року, а обвинувальні акти неодноразово поверталися прокурору.

Крім того, захисник вважає, що ризики на які посилається сторона обвинувачення, передбачені ст. 177 КПК України, відсутні, а підозра, пред`явлена ОСОБА_7 є необґрунтованою.

Посилається захисник і на те, що слідчим суддею не було враховано характеризуючі дані про особу підозрюваного, який має на утриманні малолітню дитину, а також доглядає за ОСОБА_10 .

Також, визначаючи ОСОБА_7 заставу у розмірі, який значно перевищує 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слідчий суддя, на думку сторони захисту, не врахував майновий стан підозрюваного, наявність у нього роботи та можливості внести такий розмір застави.

Разом з тим, до початку розгляду апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_5 відмовився від апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині обрання розміру застави та визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі завданих збитків, а саме 116 880 508 грн.

Автор апеляційної скарги вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що розмір застави майна у 66 разів менше ніж завданні кримінальними правопорушеннями збитки, які встановлені на даний час.

Відповідно до ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, може відмовитись від апеляційної скарги тільки за згодою підозрюваного, обвинуваченого. Якщо ухвала суду першої інстанції не була оскаржена іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 і просили її задовольнити, та підтримали заяву захисника ОСОБА_5 про відмову від апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора і не заперечував щодо задоволення заяви захисника ОСОБА_5 про відмову від його апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи кожної апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 підлягає закриттю, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та прокурора не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 29 січня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000360, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КПК України.

29 березня 2018 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлено про підозру в участі у злочинній організації з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, участі у злочинах, вчинених злочинною організацією, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великих розмірах у складі злочинної організації, зловживанні службовим становищем, тобто умисному в інтересах третіх осіб використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам вчиненому у складі злочинної організації, вчиненні правочину з майном, одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчиненому в особливо великому розмірі, у складі злочинної організації.

30 березня 2018 року старший слідчий слідчого управління Головного Управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави в розмірі 66 334 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою свідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року зазначене клопотання було задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави в розмірі 1000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати ймовірною підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона малоймовірна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, спілкуватися з іншими учасниками, які можуть бути причетні до вчинення кримінального правопорушення, здійснювати вплив на свідків по справі з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати виконанню процесуальних рішень шляхом неявки для проведення слідчих дій про справі, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Дані, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі захисник, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, матеріали судової справи не містять.

Що стосується доводів автора апеляційної скарги з приводу відсутності ризиків вчинення його довірителем дій, передбачених ст. 177 КПК України, то вони є необґрунтованими, оскільки, наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження, з огляду на обставини вчинення кримінальних правопорушень, в яких підозрюється ОСОБА_11 , його тяжкість та покарання що загрожує останньому.

Крім того, слідчий суддя також правильно, з урахуванням виключного випадку та в межах норм кримінального процесуального закону, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та дані які характеризують його особу, визначив заставу у розмірі 1 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 762 000 грн., що належним чином забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів, а тому доводи апеляційних скарг як захисника, так і прокурора в цій частині є безпідставними.

Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких захисник підозрюваного та прокурор просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в матеріалах провадження не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, з урахуванням обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, обрав запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181,194, 376, 403, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, - закрити у зв`язку з відмовою адвоката від апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_8 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 27 травня 2018 року, з одночасним визначенням застави в розмірі 1 000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 762 000 грн., та покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2167/2018 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1