Справа № 463/6238/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/876/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого по ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29.06.2017 р. у справі № 463/6238/15-к про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ст. ст. 125 ч.1, 125 ч.2 КК України скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі ст. 284 КПК України.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (вісімсот п`ятдесят гривень) в дохід держави, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу розміром 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (одна тисяча триста шістдесят гривень) в дохід держави.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді штрафу розміром 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (одна тисяча триста шістдесят гривень) в дохід держави.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог захисник зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Стороною обвинувачення і потерпілою не надано суду належних та допустимих доказів, прямих чи непрямих доказів винуватості ОСОБА_7 , а сам вирок написаний з явним обвинувальним нахилом.

Вважає, що суд вийшов за межі судового розгляду, самовільно, не викладаючи причин, змінив (самостійно сформулював) обвинувачення ОСОБА_7 , що є порушенням вимог ст.337 КІЖ України.

Також вказує, що визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.125 КК України, суд зіслався на докази, які не були належним чином перевірені в судовому засіданні та відповідно не могли бути покладені в основу обвинувального вироку. Зазначені у вироку докази є неналежними, та відповідно недопустимими.

Захисник зазначає, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 не являються свідками у даному кримінальному провадженні, не були очевидцями подій, що описані в обвинувальному акті. Відповідно посилатись на їх показання суд не мав права.

Як на докази вини ОСОБА_7 суд у вироку зіслався на показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Однак, показання зазначених осіб не можуть бути визнані доказом у справі. Вказані особи були залучені на досудовому слідстві в якості психолога та педагога при проведенні допиту малолітнього свідка ОСОБА_16 .

У вироку суду, як доказ провини ОСОБА_7 , містяться посилання на показання свідка ОСОБА_17 . Однак вказані показання є недопустими доказом, на думку захисника, так як вказана особа незаконно була допитана судом як свідок, а не як спеціаліст-психолог, та давала показання виключно з приводу показань неповнолітнього свідка ОСОБА_18 .

При винесенні вироку суд не врахував заяви ОСОБА_7 щодо протиправних дій потерпілої ОСОБА_19 , що мали місце в жовтні 2015 року, та які долучені до матеріалів справи. Лише суд незаконно відмітив, що такі не являються предметом даного судового розгляду.

Суд не врахував показання судово- медичного експерта ОСОБА_20 , яка показала, що всі тілесні ушкодження, виявлені на тілі потерпілої при проведенні її оглядів, знаходяться в ділянці можливого власноручного заподіяння.

При винесенні оскаржуваного вироку судом також було порушено норми матеріального права, а саме невірно було кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ст. 125 ч.2 КК України, що нічим не підтверджується.

Також захисник звертає увагу на те, що судом не було враховано, що подана до суду позовна заява стосувалась виключно відшкодування заподіяної моральної шкоди. Сама заява не відповідає вимогам ЦПК України.

При апеляційному розгляді справи захисник та обвинувачений підтримали вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, прокурор та потерпіла заперечили проти задоволення апеляційних вимог.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 07 жовтня 2015 року близько 20 год. 00 хв., знаходячись в квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з особистих неприязних відносин, в ході словесної перепалки між ним та колишньою дружиною ОСОБА_10 , умисно наніс останній два удари рукою в область обличчя, кілька ударів зверху рукою по голові, після того як вона його відштовхнула, душив руками за шию, і в ході боротьби наніс три удари по лівому передпліччі, три удари кулаками по спині, один удар ногою в область правої гомілки та один удар ногою у ліве стегно, чим спричинив потерпілій синці на правій гомілці, синці на зовнішній поверхні лівого стегна, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_7 14 жовтня 2015 року близько 14 год. 00 хв., знаходячись в квартирі за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з особистих неприязних відносин, в ході конфлікту між ним та колишньою дружиною ОСОБА_10 , умисно наніс останній тілесні ушкодження, в саме штовхнув до стіни, наніс кілька ударів головою до стіни, удар кулаком правої руки над оком у скроню, удари ногами у живіт, після чого коли вона перебувала у кімнаті і сиділа на дивані, завдав декілька ударів по ногах, схопив за волосся і наносив удари кулаком правої руки в область грудей, та в ході подальшої словесної перепалки завдав ще кілька ударів в пах потерпілій, декілька ударів кулаком правої руки зверху голови та по потилиці, чим спричинив потерпілій синці на обличчі, струс головного мозку, садна на шиї справа, забій м`яких тканих грудної клітки справа та передньої черевної стінки справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Заслухавши доповідача, прокурора, потерпілу, обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляція захисника підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 374 КПК України встановлено, що вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.
У пункті 1 частини 4 цієї статті вказано, що у разі визнання особи виправданою, у резолютивній частині вироку зазначаються - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання.
Згідно пункту 2, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначаються - прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.
Проте, суд першої інстанції даних вимог закону не виконав, внаслідок чого допустив істотне порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зокрема, відповідно до обвинувального акту, обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів за ч.1 ст.125 КК України по епізодах від 07.10.2015 року і 15.10.2015 року та за ч.2 ст.125 КК України по епізоду від14.10.2015 року.
Проте, як вбачається із вироку суду першої інстанції, судом не було прийнято рішення по епізоду від 15.10.2015 року, згідно якого, у першій половині цього дня, в приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_19 , яка в цей час перебувала у квартирі, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , маючи умисел на нанесення потерпілій ударів з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень, з мотивів особистої неприязні, підійшов до потерпілої, коли потерпіла зайшла у туалет, зайшов за нею, схопив її руками за шию та почав душити, зірвав з неї одяг та наніс декілька подряпин руками.
Відповідно до висновку експерта СМЕ ОСОБА_20 , № 517/15 від 25.11.2015 року, внаслідок завданих дій потерпіла отримала травми тіла, які зафіксовані у вигляді синців та саден на грудях, та які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Суд лише формально у мотивувальній частині вироку вказав, що в ході розгляду справи, не доведено винуватість обвинуваченого у нанесенні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_19 по епізоду, що мав місце 15 жовтня 2015 року. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження протилежного судом не здобуто. Відтак, епізод по нанесенні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_19 15.10.2015 року слід виключити з обвинувачення за недоведеністю, а так як особа визнається винуватою у вчиненні аналогічного діяння, що підпадає під ознаки ст. 125 ч.1 КК України то виключення епізоду на впливає на кваліфікацію його дій.
Кримінальний процесуальний закон не дає право суду виключити з обвинувачення епізоди кримінальних правопорушень за недоведеністю.
Таке порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону не може бути усунено при розгляді цієї справи в апеляційному порядку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що такі допущені судом порушення є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне судове рішення , а тому вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, що позбавляє апеляційний суд перевірити інші доводи апеляції захисника, окрім доводів, які можуть бути підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Перевірка та оцінка цих інших доводів захисника прямо заборонено Законом, а тому колегія суддів їх не досліджує.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід виконати вимоги Закону, які вказані вище та необхідно дослідити інші доводи захисника в його апеляції, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 412,415, 419 КПК України, колегія суддів ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у Личаківському районному суді м. Львова.
Ухвала оскарженню не підлягає.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4