Провадження №1-в/127/487/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, яке мотивоване наступним. ОСОБА_5 неправомірно було призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, оскільки на момент скоєння ним злочину, покарання за цією статтею передбачало смертну кару або позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. На даний час такий вид покарання як смертна кара було відмінено, однак він продовжує відбувати покарання за законом 1960 року, що є неправомірним. Крім того, він відбув 20 років позбавлення волі, а це більше строку встановленого КК України в редакції 1960 року. А тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав з викладених в ньому підстав.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що клопотання задоволенню не підлягає та просив суд відмовити у його задоволенні.

Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання свого підзахисного.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

З клопотання та матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року за ч. 3 ст. 142, п. п. «а», «г», «і» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі в тюрмі суворого режиму з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю. Ухвалою Верховного суду України від 14.12.2000 року вирок вищевказаного суду від 21.06.2000 року залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.02.2017 року ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України було зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Положення Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.
За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.
Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, - довічне позбавлення волі - є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, заяви № 9852/03, № 13413/04, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року, заява № 39458/02).
Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Суд вважає, що посилання заявника ОСОБА_5 як на підставу для звільнення його від довічного ув`язнення - відбуття 20 років ув`язнення та відсутності в законодавстві України окремого тлумачення визначення «довічне» позбавлення волі, є надуманими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що клопотання засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, тому у ньому слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 87 КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: