УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 року м. Київ
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 120 170 000 000 013 27, у якому

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровоград, громадянин України, росіянин, має вищу освіту, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює начальником КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району м. Києва» , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою АДРЕСА_2 , не судимий,

підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло погоджене з прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 клопотання слідчого ГСУ НП України ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

На обґрунтування клопотання зазначено, що 21.11.2017 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України. Вказане кримінальне правопрушення вчинене за таких обставин.

У січні 2017 року ОСОБА_8 , займаючи посаду заступника генерального директора КК «Київавтодор», запропонував начальнику КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Оболонського району м. Києва» (далі - КП «ШЕУ Оболонського району м. Києва») ОСОБА_4 та головному інженеру КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району м. Києва» (далі - КП «ШЕУ Деснянського району м. Києва») ОСОБА_9 заволодіти коштами, виділеними з Київського міського бюджету на проведення поточного та капітального ремонту вулично-дорожньої мережі м. Києва.

У подальшому, ОСОБА_4 за вказівкою ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 та ОСОБА_11 для прикриття незаконної діяльності придбати ТОВ «Дорбудрезерв -Україна».

У період з 10.03.2017 по 17.04.2017 ОСОБА_9 залучено, як субпідрядників КП «ШЕУ Деснянського району м. Києва», ТОВ «Колор С.І.М.», ТОВ «Укрдорпласт» та ПП «Автомагістраль».

За результатами конкурсу 22.05.2017 між КК «Київавтодор» в особі ОСОБА_12 та КП «ШЕУ Деснянського району м. Києва» в особі ОСОБА_9 укладено договір № 74-14 про надання послуг з нанесення горизонтальної розмітки доріг м. Києва на загальну суму 16 595 526,00 грн.

Так, директор ТОВ «Колор С.І.М.» ОСОБА_13 , діючи відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , у період з 07.06.2017 по 23.08.2017 перерахувала на розрахункові рахунки ТОВ «Дорбудрезерв -Україна» 11 412 401,00 грн. за надання послуг з нанесення горизонтальної розмітки доріг, які фактично виконані не були.

Внаслідок вказаних дій перелічені вище особи заволоділи державними коштами у сумі 11 412 401,00 грн.

На думку слідчого, існують підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні прокурор наполягав на задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважали висунуту ОСОБА_4 підозру та заявлені ризики непроцесуальної поведінки останнього необґрунтованими.

Слідчий суддя, заслухавши сторони кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 194 КПК на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:
-чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;
-чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК, та на які вказує слідчий;
-чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини»«обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

З огляду на зазначене, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою для цієї стадії розслідування підтверджується наявність в діях гр. ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191КК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя вважає такі дії цілком вірогідними з огляду на покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину.

Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ «Бекчієв проти Молдови» ризик переховування оцінюється також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.

Так, характер інкримінованого підозрюваному злочину, який має корисливу спрямованість, здійснення відносно останнього судового провадження Подільським районним судом м. Києва у кримінальній справі за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч.1 ст. 255 КК України, також свідчать про ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки підозрюваного.

У зв`язку з цим, слідчий суддя вважає, що, не дивлячись на те, що ОСОБА_4 має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання, підозрюваний може вчинити дії з метою переховування.

Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

З огляду на те, що низка свідків у кримінальному провадженні є підлеглими ОСОБА_4 або залежними від нього по службі особами, тобто у певній мірі ці особи мають підкорятися розпорядженням підозрюваного або дослухатися до його рекомендацій, слідчий суддя вважає реально існуючим ризик того, що підозрюваний, використовуючи своє службове становище, може незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у справі.

У той же час, слідчий суддя вважає недоведеним матеріалами клопотання припущення слідчого, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК.

Відповідно до ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до раніше не судимої особи може бути застосований лише у разі, якщо вона підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Покарання за ч.5 ст.191 КК передбачає позбавлення волі понад зазначений строк.

Водночас, відповідно до ст.178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК, слідчий суддя зобов`язаний оцінити всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність у нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, його майновий стан тощо.
Враховуючи зазначені обставини у сукупності з покаранням, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, існуючі ризики, пов`язані з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводять слідчого суддю до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного може більш м`який запобіжний захід, ніж ініційований стороною обвинувачення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 176-179, 193, 194, 309 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в :
У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на нього такі обов`язки:

- цілодобово не залишати приміщення квартири АДРЕСА_3 ;

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

- утриматися від спілкування з підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , свідками, які є працівниками структурних підрозділів КК «Київавтодор», ТОВ «Колор С.І.М», ТОВ «Укрдорпласт», ПП «Автомагістраль», ТОВ «Дорбудрезерв -Україна»;

- не відвідувати адміністративні будівлі та інші об`єкти КК «Київавтодор», його структурних підрозділів, ТОВ «Колор С.І.М», ТОВ «Укрдорпласт», ПП «Автомагістраль», ТОВ «Дорбудрезерв-Україна», об`єкти, на яких проводяться виконання робіт зазначеними суб`єктами господарювання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органи Національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_4 .
Строк дії цієї ухвали встановити по 22 січня 2018 року включно.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва.

Слідчий суддя ОСОБА_1