ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, судимого 27 вересня
2007 року Деснянським районним судом міста Києва за ч. 2
ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до чотирьох років позбавлення
волі, 17 червня 2011 року звільненого у зв`язку з відбуттям
покарання,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк два роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції і повідомляти про зміну місця проживання, роботи.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2016 року приблизно в 09 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , з комори, повторно таємно викрав чуже майно, що належало потерпілому ОСОБА_7 , а саме лобзик електричний «StartexПЛЄ-500», вартістю 225 грн., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 24 квітня 2016 року приблизно в 09 год. 00 хв.,перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав чуже майно, а саме мобільний телефон «Самсунг GT-E1080W», вартістю 150грн., що належало потерпілій ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім цього, ОСОБА_5 16 травня 2016 року приблизно в 09 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , з кімнати, в якій проживала ОСОБА_8 , повторно таємно викрав чуже майно, що належало останній, а саме золоті вироби: один підвісок із золота 585 проби, вагою 1,35 г.,вартістю 700 грн., браслет із золота 585 проби, вагою 1,65 г., вартістю 870 грн., одну пару сережок із золота 585 проби, загальною вагою 2,7г, загальною вартістю 1384 грн.21 коп., одну каблучку із золота 375 проби, вагою 0,86 г., вартістю 468 грн. 59 коп., а всього на загальну суму 3422 грн. 80коп., після чого з місця вчинення злочину втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді трьох років позбавлення волі.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації дій останнього, вважає, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також особі обвинуваченого. На його думку, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано ступінь тяжкості злочину, а також даних про особу обвинуваченого, який не працює, посередньо характеризується, раніше судимий за злочини проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, реально відбував покарання та знову після звільнення з місць позбавлення волі вчинив злочин, що свідчить про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення.
Прокурор звертає увагу на те, що суд у вироку не мотивував своє рішення в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та є підставою для скасуванню вироку.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченого та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та звільнивши його від відбування з випробуванням, в повній мірі не дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття то обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, а також кількість епізодів злочинної діяльності.
На підставі цього суд дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
В той же час, призначивши такий вид покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, застосувавши ст. 75 КК України. Таке рішення прийнято з урахуванням обставин справи, даних про обвинуваченого, наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він не містить належного мотивування прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом враховано фактично одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому вирок суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового вироку.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому колегія суддів визнає її обставиною, що пом`якшує покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання є рецидив злочинів, оскільки обвинувачений раніше судимий за злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України який не утворює ознаки повторності.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 75 76), за місцем проживання скарги на нього не надходили (а.с. 77).
В той же час, ОСОБА_5 раніше судимий за злочин проти власності і в період незнятої та непогашеної судимості знову вчинив злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Також колегія суддів враховує, що цивільні позови потерпілими не заявлялись.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений ч. 2 ст. 185 КК України.
На думку колегії суддів, саме таке покарання за своїм видом і розміром є необхіднім та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, буде справедливим і відповідатиме меті покарання.
13 жовтня 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому цей строк підлягає зарахуванню в строк покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, покарання у виді одного року позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 15 листопада 2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 13 жовтня 2017 року по 14 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 залишити без змін тримання під вартою.

В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3