УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/1789/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озаринці, Могильов-Подільського району, Вінницької області, проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року,
прокурора: ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілого: ОСОБА_9
представника потерпілого адвоката: ОСОБА_10

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яку він подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що цивільний позов потерпілий пред`явив не під час досудового розслідування, а вже на стадії судового розгляду справи, а тому згідно п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України цей обов`язок доказування розміру моральної шкоди лежить саме на ньому.
Крім цього, зазначає, що при визначенні розміру для відшкодування моральної шкоди судом не враховано, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю.
Вважає, що повне відшкодування потерпілому завданих втрат немайнового характеру та їх наслідків можливе за умови призначення судово-психологічної експертизи. Потерпілим, представником потеплілого відповідне клопотання не заявлялось.
Також, вказує, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 відсутні.
Проте у справі є обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, які суду першої інстанції слід було визнати такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема: наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, він є учасником бойових дій та його щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
На його думку, суд призначив суворе покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , з порушенням вимог ст. 65 КК України, оскільки не визнав вказані обставини такими, що пом`якшують його покарання та не врахував їх у вироку.
Крім цього, вказує, що ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину.
Щодо добровільного відшкодування шкоди, то ОСОБА_6 спілкувався з сином потерпілого ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування та намагався частково відшкодувати шкоду однак потерпілий не погодився.
Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок яким призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі з застосуванням ст. 75 КК України.
Відповідно до п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання звільнити.
Вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 скасувати, а кримінальне провадження в цій частині направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В запереченні прокурор вважає, що вирок суду ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та вмотивованим. Дії обвинуваченого кваліфіковано вірно, призначене покарання, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстави для його скасування відсутні.
Крім цього, вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 , врахував думку потерпілого, який наполягав на призначенні покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Суд взяв до уваги фізичний стан потерпілого ОСОБА_11 після ДТП, внаслідок якого він залишився інвалідом, оскільки останньому ампутували ліву руку та на момент розгляду справи він проходить реабілітацію.
Просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_6 без змін.

Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід ОСОБА_6 обрано у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 - 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 - 4000 грн., за надання правової допомоги потерпілому ОСОБА_12 .
Сягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 3 518,40 грн.
Речові докази по справі: автомобіль «FAW СА1031К2L2r5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території ДЕУ дільниця №6 в с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області повернуто власнику ОСОБА_6 .
Автомобіль «DAF XF 95.430 реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом SCHMITZ SOI реєстраційний номер НОМЕР_3 , який передано на зберігання власнику ОСОБА_9 залишено йому.

Як встановив суд, 16 червня 2016 року, біля 07 год. 15 хв., ОСОБА_6 , керував автомобілем FAW СА1031К2L2R5 р.н. НОМЕР_1 , по автодорозі Київ-Чоп на 80 км + 500 Радомишльського району, Житомирської області в правій смузі руху у напрямку м. Київ зі швидкістю 70 кілометрів за годину. Під час руху по вказаній автодорозі, ОСОБА_6 , грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, що не дало змоги відповідно реагувати на її зміну (п. 2.3 б), не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п. 12.1 вказаних Правил), при виникненні небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу (п. 12.3 вказаних Правил), залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу (п. 13.1 Правил), в результаті чого зіткнувся із вантажним автомобілем марки «DAF XF 95.430 реєстраційний номер НОМЕР_2 з напівпричепом SCHMITZ SOI реєстраційний номер НОМЕР_3 , який стояв на правому узбіччі в попутному напрямку частково на правій смузі руху в нерухомому стані.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «DAF XF 95.430 реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 на момент зіткнення знаходився під напівпричепом SCHMITZ SOI реєстраційний номер НОМЕР_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, перелому 2-8 ребер справа, забою легень правобічного гематоракса, ампутаційної кукси лівого передпліччя, відкритого перелому кісток правого передпліччя та зап`ястя правої кістки з травматичним дефектом пів місяцевої кістки променевого ліктевого серединного нервів, променевої артерії, сухожилкових згиначів 1-5 пальців правої кисті та забою серця, які по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеня важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Наслідки дорожньо транспортної пригоди у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 знаходяться в прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_6 , які виразились в порушенні останнім вимог п. 2.3 б, п, 12.1, п. 12.3, п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
Своїми необережними діями, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 , тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_6 , скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив проводити розгляд апеляційної скарги захисника у відсутність останнього та підтримав його апеляційну скаргу, а також просив застосувати амністію, пояснення потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , прокурора, які заперечили щодо задоволення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.
Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.
Покарання ОСОБА_6 на думку колегії суддів призначено з дотриманням положень ст. 65 КК України.
Судом першої інстанції було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має позитивні характеристики, на утриманні двох неповнолітніх дітей та думку потерпілих, які наполягали на суворій мірі покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується розміру відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає її достатньо обґрунтованою судом першої інстанції.
Цивільний позов потерпілим ОСОБА_11 було заявлено18.01.2017 р. до початку судового розгляду, що узгоджується з вимогами ч.1 ст. 128 КПК України.

Враховуючи характер кримінального правопорушення, ступінь вини, глибину фізичних та моральних страждань, які зазнав ОСОБА_11 отримавши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді ампутації лівої руки, а також травми правої руки, те, що внаслідок цих травм він став інвалідом, втратив роботу та став непрацездатним, потребуючим постійної сторонньої допомоги, тривалий час проходив лікування, реабілітацію, у зв`язку з чим змінився звичний спосіб його життя, він та його сім`я у зв`язку з цим втратила джерело доходів, колегія суддів не вбачає підстав як для зменшення розміру грошового відшкодування моральної шкоди так і скасування вироку у цій частині на чому наполягає захист.
Саме такі доводи наводив потерпілий у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечувались стороною захисту в ході судового розгляду.
Не є підставою для зменшення розміру відшкодування на думку колегії суддів і та обставина, що на утриманні обвинуваченого перебуває двоє неповнолітніх дітей, оскільки зазначені обставини не є визначальними при визначенні розміру моральної шкоди, а тому колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди з врахуванням глибини понесених потерпілим фізичних та душевних страждань, суттєвого погіршення його здібностей повністю відповідає вимогам розумності і справедливості.
Цивільний позов потерпілого судом вирішено з дотриманням вимог ст. 128 КПК України.
У відповідності до вимог ч.2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, а тому доводи захисника про те, що розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної потерпілому можливо визначити лише при проведенні судово психологічної експертизи колегія суддів вважає необґрунтованими.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році», то вони на думку колегії суддів є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до п. «д» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, ветерани війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
Обвинувачений ОСОБА_6 апеляційному суду надав докази оригінал посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_4 від 30.06.2005 року, яке видано Вінницьким облвійськоматом (а.с. 115 матеріалів досудового розслідування).
За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 та звільнити ОСОБА_6 від призначеного вироком суду першої інстанції покарання на підставі п. «д» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року щодо ОСОБА_6 змінити.
На підставі п. «д» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного йому за вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 04 вересня 2017 року покарання у виді позбавлення волі.
В решті вирок залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: