Справа № 139/718/17
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 рокуМурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Каховка Херсонської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта неповна середня, неодруженого, непрацюючого, засудженого Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області 29 травня 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_2 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_2 вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року був засудженим до покарання у виді 240 годин громадських робіт.
Будучи належним чином ознайомленим під особистий підпис з порядком та умовами відбування покарання та попередженим про наслідки ухилення від відбування покарання, ОСОБА_2 умисно не виконав свій обов`язок, який полягає у безкоштовному виконанні суспільно корисної роботи у вільний від роботи час, протягом строку, передбаченого вироком суду, а саме з 13 до 31 липня 2017 року не виходив на громадські роботи без поважних причин.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину визнав повністю та суду пояснив, що він був засуджений до 240 годин громадських робіт. Інспектор служби пробації роз`яснив йому порядок відбування громадських робіт і попередив про наслідки ухилення від відбування громадських робіт. У Немерченській сільській раді його ознайомили з графіком відбування громадських робіт і визначили обсяг робіт. Однак, так склалися особисті обставини, що він не виходив на відпрацювання (його постійно «забирали» товариші і друзі). Кається і готовий нести покарання з випробуванням.
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, а також клопотання обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, отриманих у ході досудового слідства, оскільки обвинуваченим не оспорюються ті обставини, які ними доводяться.
Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, що характеризують його особу.
Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що дії ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.
Ухилення від відбування громадських робіт являє собою невиконання особою, яка засуджена до цього виду покарання, обов`язку у вільний від роботи чи навчання час безоплатно виконувати суспільно корисні роботи, вид яких визначено органами місцевого самоврядування, протягом строку, вказаного у вироку суду. Ухилення у цьому випадку може полягати у нез`явленні для виконання таких робіт, у безпосередній відмові виконувати визначену для засудженого роботу тощо.
Згідно з диспозицією ч. 2 ст. 389 КК України відповідальність за цим законом настає лише за умови, що громадські роботи, від яких ухилялася особа, були призначені їй вироком суду.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є злочином невеликої тяжкості; особу винного, який за місцем свого проживання характеризуються як такий що зловживає спиртними напоями (а.п. 27), у зв`язку з чим з 2007 року перебуває на обліку у лікаря нарколога (а.с. 28); обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, щире каяття у скоєному злочині та активне сприяння розкриттю злочину.
Як обтяжуючу покарання обставину суд відносить повторне вчинення умисного злочину, особою яка має судимість за умисний злочин (рецидив) (а.с. 23-24).
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь (а.п. 20-22). Так, Мурованокуриловецький районний сектор з питань пробації Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України зробив висновок про дуже високий ризик вчинення ОСОБА_2 повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а тому висловився про можливість здійснення соціально-виховних заходів лише в умовах цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.
Напідставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим у вчиненому злочині, наявність сукупності пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 можна і слід призначити покарання за вчинений ним злочин у виді арешту. Строк покарання суд вважає за можливе визначити як мінімальний, передбачений кримінальним законом для такого виду покарання - один місяць.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_2 не відбув покарання, призначене йому вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року, йому слід призначити остаточне покарання за сукупністю вироків, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, приєднавши повністю до призначеного покарання за цим вироком покарання за попереднім вироком.
При складанні покарань суд керується вимогами п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт. Таким чином, не відбуте ОСОБА_2 покарання у вигляді 240 години громадських робіт відповідає 30 дням арешту.
Враховуючи, що запобіжний захід відносно ОСОБА_2 в ході досудового слідства не обирався. Враховуючи з цього приводу думку прокурора, даних про особу обвинуваченого, обставину, що у суду відсутні будь-які дані про можливість обвинуваченого уникнути виконання вироку, а також його зразкову процесуальну поведінку, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_2 визнати винним та засудити за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді одного місяця арешту.
На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_2 повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29 травня 2017 року, та остаточне покарання за сукупністю вироків визначити як два місяці арешту.
Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з моменту його затримання.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому і прокурору.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Вінницької області через Мурованокуриловецький районний суд.
Суддя: _____________