Справа № 206/5326/17
Провадження № 1-кп/206/361/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"12" грудня 2017 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретареві: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002763 від 06.09.2017 року за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одуженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

13 січня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;
12 червня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.389 КК України до 5 місяців 18 днів арешту;
03 липня 2017 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.125 КК України до 2 місяців арешту.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 ,

потерпіла - ОСОБА_5 ,

представник потерпілого - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
05 вересня 2017 року близько 23 години 20 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в Самарському районі м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) по вул. Гаванській з боку вул. Томської в напрямку вул. Норильської.

Під час руху ОСОБА_3 грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, виїхав на перехрестя доріг вул. Гаванської, порядок проїзду на якому регулюється дорожнім знаком 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" розділу 33 Правил дорожнього руху України, не надав дорогу автомобілю «Daewoo Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався по головній дорозі з права наліво відносно його руху, та продовжуючи рух на перехресті доріг вул. Гаванської допустив з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля «Daewoo Nexia» реєстраційний номер НОМЕР_2 потерпілій ОСОБА_5 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритого косо-спирального уламкового перелому правої плечової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків, 3-х внутрішньо-шкіряних крововиливів на передній поверхні лівого плеча від середньої до нижньої третини, 4-х синців: на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні лівої гомілки від середньої до нижньої третини з частковим переходом на зовнішню поверхню, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу з переходом вгору на стегно та вниз на гомілку, які згідно висновку експерта № 3289е від 29.09.2017 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно судово-автотехнічної експертизи № 6/10.1/916 від 27.09.2017 року, порушив вимоги дорожнього знаку 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху України, який свідчить: дорожній знак 2.2 «Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня перед знаком.
Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 05 вересня 2017 року близько 23:20 год. він рухаючись на автомобілі ВАЗ 2101 по вул. Гаванській з боку вул. Томської у м. Дніпро, не побачив дорожній знак «Проїзд без зупинки заборонено» та не встиг здійснити маневр ліворуч вдарив правим крилом свого автомобілю в переднє ліво крило автомобіль «Daewoo Nexia». Швидкість його автомобілю була близько 60 км/год, а знак він побачив за 10 метрів, але нічого не міг зробити та відбулося зіткнення авомобілів. З автомобіля «Daewoo Nexia» він почув, як кричала жінка, що в неї щось з рукою, а водій вибіг та викликав поліцію. Вину визнає у повному обсязі, а з цивільним позовом заявленим до нього погоджується у повному обсязі.
Крім повного визнання вини самим обвинуваченим, його вина в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується також показами потерпілої.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 05 вересня 2017 року вона їхала зі своїм чоловіком в якості пасажира на передньому сидінні в автомобілі «Daewoo Nexia» по вул. Гаванській у м. Дніпро. Чоловік був за кермом, як несподівано у ліву сторону їх автомобіля вдарив автомобіль ВАЗ 2101, за керомом якого був обвинувачений. Внаслідок удару, її відкинуло на водія, а потім праворуч і вона відчула різку біль у правій руці. Після цієї пригоди її доставили у лікарню, де надали першу медичну допомогу. Обвинувачений шкоду не відшкодував, з нею не спілкувався, а пропонував лише її чоловікові відремонтувати пошкоджений ним автомобіль. Заявлений цивільний позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що жодної допомоги зі сторони ОСОБА_3 не було надано, а сума в 20000 гривень, це затрати на лікування. Моральну шкоду оцінила у розмірі 10000 гривень, яка полягає в спричинені їй душевних страждань, оскільки після цієї ДТП вона себе не впізнає та боїться взагалі переходити тепер дорогу.
Відповідно до положень ст. 23 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з ст. 349 КПК України обсяг доказів та порядок їх дослідження вирішується з урахуванням думки учасників судового провадження.
Учасники кримінального провадження не наполягали на виклику для безпосереднього допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки їх покази не є суттєвими, як докази для встановлення істини по справі, оскільки обвинувачений не заперечуює факт скоєння ним ДТП.
Крім визнання своєї вини самим обвинуваченим, показів допитаної в суді потерпілої, вина ОСОБА_3 у скоєні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується також письмовими доказами :
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми ДТП від 06.09.2017 року з фото-таблицею та схемою ДТП під час якого оглянуто місце ДТП район вулиці Гаванська у м. Дніпро та з якого вбачається, що ДТП мало місце в темний час доби на не освітлюваній проїзній частині дороги, видимість не обмежена, встановлено, що транспортний засіб не переміщався з місця ДТП, зафіксовано пошкодження транспортного засобу ВА3 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 та «Daewoo Nexia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також схемою ДТП та фото таблицями до протоколу огляду із загальним виглядом місця ДТП, виявлених слідів після ДТП (т.1 а.п.3-15);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 28 вересня 2017 року, в ході якого свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за участі понятих на місці ДТП розповіли про обставини здійснення обвинуваченим ДТП, а також схемою до протоколу слідчого експерименту (т.1 а.п.41-45);
Вищевказані письмові докази - протоколи слідчих дій є належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України та не оспорювалися учасниками кримінального провадження, клопотань про їх виключення з обсягу доказів не надходило.
Крім того, наявність в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення підтверджується висновками експертиз, а саме:
- висновками судово авто технічної експертизи № 6/10.1/916 від 27 вересня 2017 року (т.1 а.п.48-51) якою встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знака 2.2 ПДР України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_3 визначалася виконанням ним вимог дорожнього знака 2.2 ПДР України і для нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. При завданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ 2101» ОСОБА_3 не відповідали вимогами дорожнього знака 2.2 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП;
- висновком експерта № 3289е від 22 вересня 2017 року (т.1 а.п. 36-38), згідно якої у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми кінцівок: закритого косо-спирального уламкового перелому правої плечової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків; 3-х внутрішньо шкіряних корововиливів та передній поверхні лівого плеча від середньої до нижньої третини; 4-х синців: на задній поверхні лівого передпліччя у нижній третині, на передній поверхні лівої гомілки від середньої до нижньої третини з частковим переходом на зовнішню поверхню, на передній поверхні лівого колінного суглобу, на зовнішній поверхні лівого колінного суглобу з переходом вгору на стегно та вниз на гомілку. За своїм характерром виявленні у ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: тупої трамви кінцівок відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.
Вищенаведені висновки експертиз здобуті у спосіб, передбачений КПК України, є належними та допустимими доказами, належним чином аргументовані та не викликають сумнівів в їх достовірності, правильності та повноти.
Після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, які суд вважає належними та допустимими, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_3 .
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
За змістом ст. 50 КК України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає повне визнання ним своєї вини.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не вставлено.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, має постійне місце проживання, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, однак є раніше судимою особою, а також враховуючи поведінку обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди, а саме не бажання безпосередньо самому спілкуватися з потерпілою та здійснити будь які дії направленні на відшкодування спричиненої шкоди, суд вважає необхідним призначити йому покарання в межах санкції частини 1 ст. 286 КК України, у вигляді арешту.
Суд не може прийняти як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його заяву про щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, оскільки такі дії за своєю суттю не є щиросердечними, обвинувачений протягом всього часу з моменту вчинення злочину не прийняв будь-яких дієвих заходів до зміни ситуації, що склалася та перед потерпілою не вибачився.

Враховуючи позицію потерпілої, яка не наполягала на застосуванні найсуворішого покарання обвинуваченому, не зважаючи на наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, суд не вбачає підстав для застосування звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, на думку суду, не можливо досягти призначенням більш м`якого покарання.
Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 зі змінами "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" де йдеться про те, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З урахуванням встановлених судом обставин та відсутності дій з боку обвинуваченого направлених хоча б на щире вибачення перед потерпілою та відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на один рік, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним правопорушень у сфері безпеки руху в майбутньому.
Підстави для призначення покарання з урахуванням ст. ст. 69, 75 КК України, виходячи із обставин ДТП та тяжкості його наслідків - відсутні.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Наслідком неправомірних суспільно-небезпечних дій обвинуваченого, стало отримання потерпілою тілесних ушкодженнь середньої тяжкості, внаслідок чого нею були витрачені кошти на лікування в сумі 18072,51 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (т. 2 а.п. 35-36).
Таким чином, загальна сума матеріальних витрат, які підлягають стягненню з обвинуваченого складає 18072,51 гривень, оскільки саме ця сума підтверджена належними та допустими доказами (відповідними квитанціями), у зв`язку з чим цивільний позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, встановивши причинний зв`язок між скоєним кримінальним правопорушенням та шкодою, яка настала, враховуючи перенесенні душевні страждання потерпілої (цивільного позивача), які виразились у душевних переживаннях, перенесеному стресі, побоюванню бути учасником дорожнього руху та період її часткової непрацезданості, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, суд, враховуючи обставини та наслідки ДТП, поведінку обвинуваченого після ДТП та під час судового розгляду, виходячи із вимог розумності та справедливості та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої (цивільного позивача) моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.
В порядку ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судової експертизи, оскільки зазначена сума підтверджена довідкою Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Дніпропетровській області (т. 1, а.п.47).
Запобіжній захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Керуючись ст.ст.124, ч.2 ст. 373, ст.ст. 374,376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Відповідно до ст. 71 КК України, частково приєднати до покарання за цим вироком, невідбуту частину покарання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України з призначенням покарання 2 (два) місяці арешту - та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Строк покарання ОСОБА_3 обчислювати з 14 листопада 2017 року, тобто з моменту його фактичного затримання за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року.
Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_5 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 18072,51 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 10000 гривень, а також сплачений судовий збір в сумі 640,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 790,96 гривень витрат за проведення судової експертизи № 6/10.1/916 від 27.09.2017 року у кримінальному провадженні.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1