ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9842/17
провадження № 1-кп/753/430/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004556 від 28.04.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неофіційно працюючого монтажником пластикових вікон, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 15.12.2006 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 70, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, 21.03.2011 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання; 2) 21.01.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 26.04.2017 року, близько 19 год. 30 хв., перебуваючи на паркувальному майданчику магазину «Сільпо», розташовного по вул. Здолбунівська, 4 у м. Києві, керуючись злочинним умислом, направленим на повторне таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих спонукань, підійшов до автомобіля «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, непомітно для оточуючих та потерпілого ОСОБА_4 , шляхом зчитування коду сигналізації вказаного автомобіля, за допомогою заздалегідь приготовленого пристрою, відкрив передні пасажирські дверцята, звідки таємно, повторно викрав рюкзак сірого кольору, вартістю 200 грн., в середині якого знаходився ноутбук «Asus 53SV B3NOAS26769094», вартістю 15000 грн., хрест священнослужителя, вартістю 4500 грн. та документи на церкву. Після чого, ОСОБА_6 , з місця вчинення злочину зник разом із викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріального збитку на загальну суму 19 700 грн.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 винним себе визнав повністю та суду показав, що справді, за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, він, 26.04.2017 року, знаходячись на парковці магазину «Сільпо», що по вул. Здолбунівська в м. Києві, зчитавши за допомогою заздалегідь приготовленого приладу код сигналізації автомобіля «Nissan», відкрив його та викрав із переднього сидіння рюкзак, в середині якого знаходились ноутбук, хрест та деякі документи. Крадіжку вчинив у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. Цивільний позов потерпілого визнав.
Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся.

Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває, неофіційно працює. Крім того суд приймає до уваги те, що ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, вчинивши аналогічний злочин під час іспитового строку, що на думку суду, свідчить про його стійку антисоціальну поведінку.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства і тому обирає покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, встановленої для даного виду покарання, не вбачаючи підстав для можливості його виправлення без реального відбування покарання або застосування більш м`якого виду покарання.
Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в період іспитового строку, остаточне покарання необхідно призначити на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає за можливе приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком частково.
Також, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дитину, якій на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких за вчинення умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Судом встановлено, що обвинувачений має малолітню дитину сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якого не позбавлений батьківських прав та якому на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. При цьому ОСОБА_7 скоїв умисний злочин, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості. Кримінальне правопорушення вчинено 26.04.2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Крім того, за попереднім вироком ОСОБА_7 засуджено також за вчинення умисного злочину середньої тяжкості, скоєного до набрання чинності вказаним законом.

Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного покарання.

Уточнений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21.01.2016 року, і остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_4 в рахунок матеріальної шкоди 12 000 грн. 00 коп.
Речові докази:
- мобільний телефон Nokia RW-969 imei: НОМЕР_2 imei2: НОМЕР_3 та сім-картка оператору Лайфсел, рюкзак, 6 візиток, документи на церкву, кошториси, план-схеми, паспорт на гараж, договір купівлі-продажу земельної ділянки, металевий хрест з ланцюгом - які передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 - залишити останньому;
- мобільний телефон Samsung GT-E1080w imei: НОМЕР_4 та сім-картка оператору Лайфсел, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишити останньому;
- мобільний телефон Nokia imei: НОМЕР_5 та сім-картка оператору Київстар, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 залишити останньому;
- автомобіль «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_6 , ключ від автомобіля та техпаспорт, які передані на відповідльне зберігання ОСОБА_9 - залишити останньому;
- пристрій, схожий на сканер, що зберігається при матеріалах кримінального провадження знищити.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя