ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії суддів: [1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 09 листопада 2017 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року щодо засудженого
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, в силу ст. 89 КК України не судимого,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
У касаційній скарзі захисником ОСОБА_5 викладено вимогу про скасування ухвали апеляційного суду, постановленої відносно засудженого ОСОБА_6 , із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивовано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. На обґрунтування своїх доводів, окрім неврахованих судом даних про особу засудженого та обставин, які помякшують покарання, також вказав на порушення права на захист, оскільки захиснику не було надано доступ до матеріалів кримінального провадження. Зазначено про недотримання апеляційним судом й вимог ст. 419 КПК України.
Вироком Бородянського районного суду Київської області

від 13 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією 1/2 частини майна, що є власністю засудженого; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією 1/2 частини майна, що є його власністю. Цим же вироком ОСОБА_6 виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним цього злочину. Вироком суду також вирішено долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 17 лютого 2015 року, приблизно о 01 год. 30 хв., на автомобілі-таксі «КІА СЕRATO», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_8 , приїхав із м. Києва в с. Лубське Макарівського району Київської області на територію ТОВ «Фортуна», розташованого на вул. Лубській, 11, де, вийшовши з автомобіля, пообіцяв водію повернутися та повністю розрахуватися за проїзд, після чого зайшов до приміщення охорони.

Приблизно о 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_6 розрахуватися за проїзд, на що ОСОБА_6 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, напав на ОСОБА_9 (почав його бити металевим повідком, а також руками й ногами по різних частинах тіла), заволодів грошима потерпілого на суму 105 грн, які сам йому раніше дав як частину оплати за проїзд.

Одразу після цього ОСОБА_6 , заштовхавши ОСОБА_8 до приміщення охорони, продовжуючи його бити руками, ногами та металевим повідком по різних частинах тіла, примусив останнього викласти вміст своїх кишень та відкрито заволодів грошима у сумі 383,38 грн.

Також, у ході цього нападу ОСОБА_6 , застосовуючи до

ОСОБА_8 фізичне та психологічне насильство, відкрито заволодів паспортом громадянина України на ім`я останнього, та іншими важливими особистими документами ОСОБА_8 , а саме: посвідченням водія, тимчасовим посвідченням, карткою фізичної особи платника податків, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, які на вимогу ОСОБА_6 потерпілий виклав разом з гаманцем зі свого одягу.

Приблизно о 03 год. ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, повторно, після вчинення розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого, завдавши ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, зателефонувавши невстановленій особі, повідомив їй, що потерпілий може перерахувати 500 доларів США на банківський рахунок цієї особи. ОСОБА_9 , будучи під дією погроз та отриманих тілесних ушкоджень, погодився виконати незаконну вимогу ОСОБА_6 про передачу вказаної суми зазначеній особі.

В подальшому, ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що ОСОБА_8 сприймає його погрози як такі, що можуть бути реалізовані, примусив останнього написати розписку про продаж йому автомобіля, на якому вони приїхали, за 8500 доларів США.

При цьому, під час написання розписки ОСОБА_6 , підсилюючи у ОСОБА_8 побоювання за його життя, з метою примушування його до вчинення подальших дій погрожував заподіяти йому тяжких тілесних ушкоджень та вбити його дістав із кишені ножа, демонструючи його небезпечність, розрізав ним аркуш паперу, приставляв його до вуха потерпілого та до лівої частини грудей в область розташування серця.

Продовжуючи свої дії щодо вимагання чужого майна, вдаривши ОСОБА_8 кулаком в обличчя, після того, як той відмовився випити чарку горілки, наказав написати йому й інші розписки про те, що останній позичив у ОСОБА_6 55 000 доларів США і зобов`язується повернути йому кошти до 18 березня 2015 року і про позику у ОСОБА_6 55 000 доларів США. Написані ОСОБА_8 розписки ОСОБА_6 забрав собі.

Того ж дня, приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_6 , повторно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, одягнувши ОСОБА_8 на шию металевий поводок, після того, як останній за його вказівкою зняв з даху автомобіля знак таксі, вийняв з нього радіостанцію та сів на переднє пасажирське сидіння, сів за кермо зазначеного автомобіля та виїхав з території ТОВ «Фортуна». Висадивши потерпілого у с. Ясногородці, ОСОБА_6 продовжив свій рух, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом.

Крім того, ОСОБА_6 у 2001 році (точної дати та часу слідством не встановлено) у м. Києві незаконно придбав 13 патронів, які є боєприпасами, і приніс їх до місця свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де незаконно їх зберігав без передбаченого законом дозволу. 15 лютого 2015 року ОСОБА_6 на громадському транспорті перевіз ці патрони до місця свого тимчасового перебування (за адресою: АДРЕСА_2 ), де продовжував їх незаконно зберігати до вилучення патронів у ході обшуку 20 лютого 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року апеляційні скарги прокурора та захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишено без задоволення. Вирок суду від 13 липня 2015 року змінено, виключено з мотивувальної частину вироку посилання на такий доказ як висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. У решті вирок суду залишено без зміни. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України устрок відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 17 лютого 2015 року до 26 лютого 2015 року, з 16 березня 2015 року до 05 листопада 2015 року, з 20 травня 2016 року до 05 вересня 2016 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника, захисника, який підтримав подану ним скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, у касаційній скарзі захисника ОСОБА_5 не оспорюються, як і кваліфікація дій за вказаними правопорушеннями.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання внаслідок суворості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52, 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого

ОСОБА_6 , попередження вчинення ним нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчинених злочинів, обставини їх вчинення, які характеризувалися зухвалістю, цинізмом та брутальним приниженням людської гідності потерпілого, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується посередньо. Судом було враховано й обставину, яка пом`якшує покарання, добровільне відшкодування потерпілому майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

З урахуванням викладеного, суд призначив покарання фактично

мінімальне в межах санкції статей.

Дані про особу засудженого, на які є посилання у касаційній скарзі захисника, були враховані судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Доводи захисника ОСОБА_5 щодо невідповідності призначеного покарання всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення.

Також, як вбачається з ухвали апеляційного суду, доказів перебування на утриманні у ОСОБА_6 батьків похилого віку та неповнолітньої дитини чи наявності у засудженого тяжких захворювань, матеріали кримінального провадження на час ухвалення вироку не містили.

Суд вважає безпідставними й доводи щодо застосування положень

ст. 69-1 КК України, необхідною умовою для чого є наявність обставин передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 66 КК України. Однак, за вироком суду

ОСОБА_6 вину визнав частково, що не свідчить про його щире каяття щодо вчинених ним злочинів.
Крім того, апеляційним судом обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України викладено без урахування обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, виключивши з мотивувальної частину вироку посилання на такий доказ як висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Також, як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме розписки захисника ОСОБА_13 від 27 березня 2015 року, що діяв в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування він отримав, зауважень щодо їх невідповідності чи неповноти не подавав (а.к.п. 17 т.1).

Згідно заяви захисника ОСОБА_12 , який діяв в інтересах засудженого ОСОБА_6 , з матеріалами кримінального провадження він ознайомився, про що є відповідна розписка (а.к.п. 30 т. 2).

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, на які посилається захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 у касаційній скарзі, які б тягнули за собою зміну або скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.

Керуючись статтями 376, 434, 436, 438 КПК України, суд

постановив:

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 5 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою №5-1359км16 Категорія: ч. 1 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ч. 3 ст. 189,

ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_14
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_15
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1