Дата документу 02.03.2018 Справа № 554/526/18
Справа № 554/526/18
Провадження №1кп/554/212/2018
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2018 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтава кримінальне провадження № 0000087 від 02.11.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоселівка Полтавського району Полтавської обл., громадянину України, з середньою технічною освітою, одруженого, солдата, головного кулеметника навідника військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , під час проходження військової служби в умовах особливого періоду, будучи солдатом, відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Солдату ОСОБА_4 згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №49 від 05.09.2017 року було надано частину основної щорічної відпустки терміном на 7 діб, з 06.09.2017 по 12.09.2017.

Однак, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за контрактом, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, тобто 13.09.2017 року не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 із наданої йому основної щорічної відпустки.

Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби ОСОБА_4 не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з

проходженням військової служби та постійно перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.

В подальшому солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо самовільного залишення військової частини, добровільно прибув до органу досудового розслідування, а саме до військової прокуратури Полтавського гарнізону і 02.11.2017 року заявив про свою приналежність до Збройних Сил України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та пояснив, що на службу до ЗСУ був призваний за контрактом, однак з 13.09.2017 року не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 із наданої йому основної щорічної відпустки. Причини такої поведінки пояснив небажанням проходити військову службу у місці віддаленому від місця його проживання.

Оцінивши показання обвинуваченого, суд вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи, ним та іншими учасниками судового розгляду не оспорюються, тому відповідно до ст. 349 КПК України дослідження доказів вирішує за недоцільне, а вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України доведеною, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду.

При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого правопорушення, яке відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений за місцем служби характеризується позитивно, є учасником антитерористичної операції, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, обмежень щодо застосування акту амністії не має, має на утриманні малолітню дитину, відносно якої батьківських прав не позбавлявся.

Згідно з висновком органу пробації, виправлення обвинуваченого можливе без обмеження або позбавлення волі, особа не становить високої небезпеки для суспільства.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому вважає за необхідне і достатнє призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті на рівні мінімальної межі зі звільненням від покарання у зв`язку з амністією, оскільки судом не встановлено обмежень для застосування даного Закону.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування вказаного вище покарання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд протягом 30 днів із дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1