Справа № 161/3535/17 Провадження №11-кп/773/359/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.186 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 жовтня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , Лівандовської ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000530 від 04 лютого 2017 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маяки Луцького району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК України до 5 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 20 лютого 2015 року з місць позбавлення волі на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 23 дні,

засуджено ч. 2 ст. 186 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моенту його затримання - 08 лютого 2017 року, зарахувавши в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення, з дня затримання до моменту набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Галичани Горохівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , громадянина України, , з професійно - технічною освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина 2015 року народження, не працюючого, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Горохівського районного суду Волинської області від 15 лютого 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільненого 17 лютого 2016 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

засуджено за ч.2 ст.186 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з моменту його затримання - 10 лютого 2017 року, зарахувавши в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення, з дня затримання до моменту набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Окрім цього, вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 та постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на його користь солідарно 2123 (дві тисячі двадцять три) грн. 67 коп.

Вироком вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнанні винним та засуджені за те, що вони 03 лютого 2017 року, близько 20 год. 00 хв., перебуваючи на вул. Набережній в м. Луцьку, умисно, діючи з корисливих мотивів та, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, за попередньою змовою, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, заволоділи мобільним телефоном марки "Samsung" модель GT-С3322, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , вартістю 300 грн., в якому знаходилась сім-картка мобільного оператора ПрАТ "МТС", яка матеріальної цінності не становить, належного ОСОБА_12 , а також стягнули з безіменного пальця правої руки золоту обручку вагою 3 г, 585 проби, вартістю 1823 грн. 67 коп, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на суму 2123 грн. 67 коп.

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікації дій обвинувачених, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі на 5 років 6 місяців.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та постановити новий, який виправдати його підзахисного та кримінальне провадження закрити.

Вказує, що судом в основу обвинувального вироку покладено показання потерпілого, які є нечіткими та суперечливими. Окрім того, речовий доказ - викрадений мобільний телефон не було представлено у суді. Тому вважає, що винуватість його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину є недоведеною.

У апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 стверджує, що злочин не вчиняв. Факт здачі мобільного телефону у ломбард не заперечує, однак його викрадення не визнає.

Ухвалою від 24 жовтня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 закрито.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора на підтримання власної апеляції і заперечення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх захисників, які заперечили апеляцію прокурора, а свої підтримали, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_12 , поклав їх в основу доведеності винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 вказав, що 03 лютого 2017 року близько 20.00 год. саме ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підійшли до нього, один з них збив його з ніг та зсунув на узбіччя. При цьому ОСОБА_8 викрав у нього мобільний телефон та золоту обручку.

Потерпілий впізнав ОСОБА_7 . Протокол пред`явлення ОСОБА_7 для впізнання від 10.02.2017 року складено у відповідності з вимогами ст.228 КПК України і підстав для його визнання недопустимим доказом, апеляційний суд не вбачає.

Дані показання потерпілого є чіткими та послідовними, вони повно відтворюють картину перебігу подій за обставинами, викладеними в обвинуваченні, об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у справі.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 27.02.2017 року та фототаблицями до нього, де потерпілий чітко вказав обставини вчинення щодо нього грабежу обвинуваченими особами (а.с.61-67).

При його проведенні потерпілий чітко вказав на обвинувачених осіб, як таких, що скоїли щодо нього грабіж. При цьому, вони були ознайомлені з протоколом, про що свідчать їх підписи; заяв та зауважень не подавали ( а.с. 46-53).

Дані обставини в суді підтвердили свідки ОСОБА_13 , які були понятими під час проведення даної слідчої дії.

Сумнівів у заінтересованості вказаних свідків у результатах кримінального провадження не виникало як у місцевого суду так і в апеляційній інстанції.

Доводи про неодноразову участь даних свідків та періодичне залучення органами досудового розслідування їх в якості понятих є голослівними. Належність їх до громадського формування «Варта порядку» також не свідчить про їх зацікавленість у доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні ними грабежу щодо ОСОБА_12 .

З протоколу огляду від 11.02. 2017 року CD-диску з відеозаписом, який був наданий ПТ Ломбард «Заставно-кредитний дім», що в подальшому визнаний речовим доказом, вбачається відеофайл із записом від 03.02.2017 року, де о 20 год. 16 хв. до каси ломбарду підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . При цьому останній вийняв із кишені мобільний телефон та передав його касиру. ОСОБА_7 надав свої документи для оформлення заставного майна та отримав кошти.

Із наданого Ломбардом листа №65/2 від 07.02. 2017 року вбачається, що ОСОБА_7 заставляв мобільний телефон саме тієї марки та імейлу, що був належний ОСОБА_12 (а.с.45, 54).

Наступний відеофайл підтверджує здачу золотих виробів, які ОСОБА_7 оформив у наступній касі ломбарду, за що отримав кошти.

Окрім того, ОСОБА_7 під час досудового провадження не заперечував факт застави мобільного телефону у ломбард.

За вищевказаних обставин апеляційний суд вважає, що твердження захисника ОСОБА_9 про непричетність його підзахисного до вчинення злочину, місцевий суд обґрунтовано розцінив як спосіб уникнення останнім кримінальної відповідальності.

В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляціях прокурора про невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених та ступеню тяжкості вчинених ними злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких.

Обставин що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

З огляду на тяжкість вчиненого злочину, спосіб заволодіння майном потерпілого, суму викраденого, роль і безпосередні дії обвинувачених під час грабежу і після нього, даних про особу обвинуваченого, а саме перебування на утриманні у ОСОБА_8 малолітньої дитини, відомості про стан їхнього здоров`я, зокрема те, що кожен з них, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не значились та за допомогою до них не звертались, неодноразове притягнення до кримінальної відповідальності за різні злочини, в тому числі, і за корисливі, задовільні характеристики з місць проживання, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

На думку апеляційного суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, а тому підстав для скасування судового рішення за доводами, які викладені в апеляційій скарзі прокурора, немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги прокурора Луцької місцевої прокуратури, адвоката ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України - без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді