справа № 489/5780/17
кримінальне провадження
№1-кп/489/588/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працевлаштованого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
встановив:
Влітку 2017 року, точний день та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на незаконне виготовлення та зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, вирощував рослини роду коноплі, з яких шляхом висушування та подрібнення незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною вагою 223,069 г, який в подальшому став незаконно зберігати без мети збуту.

14.10.2017 за вищевказаною адресою проживання ОСОБА_3 було проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною вагою 223,069 г (в перерахунку на суху речовину), який незаконно виготовив та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту. Крім того, 14.10.2017, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , знаходячись біля воріт свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно придбав (знайшов) два корпуси гранат РГД-5 з двома до них уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, які являються вибуховими пристроями та які ОСОБА_3 , не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав за місцем свого проживання.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєних кримінальних правопорушеннях визнав повністю, розкаявся у вчиненому.
Між обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , та прокурором ОСОБА_4 28 листопада 2017 року, у кримінальному провадженні № 0004938 було укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до умов угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.
ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення. При цьому, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання: за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді одного року обмеження волі, за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. Враховуючи, що ОСОБА_3 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, сторонами угоди узгоджено звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням 1 рік, поклавши на нього відповідні обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, встановлені ст. ст.473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченому та прокурору.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 просили затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.
Розглядаючи в порядку ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.
Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Так, злочини у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину, відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості та тяжким.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений в присутності захисника цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим, захисником та прокурором, з урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, а тому істотно знижують ступінь тяжкості злочинів які вчинив ОСОБА_3 .
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, не встановлено.
Судом встановлено, що обвинувачений та прокурор повністю усвідомлюють зміст угоди про визнання винуватості, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4ст. 474 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови даної угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди на підставі якої обвинуваченого ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, яке відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.
Питання про речові докази по справі суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 374, 376, 469-475 КПК України, суд, -
ухвалив:
Угоду про визнання винуватості, укладену 28 листопада 2017 року між прокурором Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - затвердити.
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 263 КК України і призначити йому, узгоджене сторонами угоди наступне покарання:
за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;
за ч. 1 ст. 263 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на строк 1рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ - канабіс, вагою 223,069 г та два корпуси гранат РГД-5, з двома до них уніфікованими запалами дистанційної дії УЗРГМ-2, - знищити.
Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на проведення експертиз в сумі 2721 грн. 40 коп. на користь держави в особі ГУ ДКСУ в Миколаївській області (р/р № 7675, відкритий в ГУДКСУ в Миколаївській області, МФО 826013, код ЗКПО 25574110).
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Суддя ОСОБА_1