ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 1-кс/201/9114/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2017 року місто Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на незаконне затримання 14 вересня 2009 року при доправленні його працівниками міліції до психіатричної лікарні, -

ВСТАНОВИВ:
28.10.17 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаною скаргою, в якій, на підставі ст.29 Конституції України, просить визнати незаконним його затримання 14 вересня 2009 року при доправленні його працівниками міліції до психіатричної лікарні. В обґрунтування доводів поданої скарги заявник посилається на те, що Рішенням ЄСПЛ від 26.02.15 у справі «Заїченко проти України (№ 2)» встановлено у п. 18 «Оп 14 September 2009 the police took the applicant back to the psychiatric hospital. The circumstances of the apprehension are unclear», що згідно з офіційним перекладом Мінюсту України означає: «14 вересня 2009 року міліція знову доправила заявника до психіатричної лікарні. Обставини цього затримання невідомі». Відповідно до ст. 29 Конституції України кожний має право оскаржити своє затримання у судовому порядку. З урахуванням вже встановленої судовими рішеннями незаконності його затримання 23.07.09 року (Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 4-1400/11 від 20.08.12 року ) і 29.07.10 року (Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 4-1453/11 від 21.09.11 року), встановлених ЕСПЛ фактів невідомості обставин цього затримання та незаконності його мети (позбавлення заявника волі), вже за суто юридичними ознаками це затримання було незаконним, що позбавляє заявника необхідності наводити конкретні обставини свого фактично викрадення міліцією, а суд досліджувати таку конкретику.

Крім того заявник вказує на те, що відсутність процесуального закону, який визначає процедуру такого судового розгляду, не є та не може бути перешкодою для задоволення цієї скарги, бо положення Конституції України мають пряму дію. Закон не містить строку оскарження зазначеного затримання. Затримання відбулось на території Соборного (Жовтневого) району м. Дніпро.

Після самовідводу слідчого судді ОСОБА_4 від розгляду цієї скарги, справу розподілено автоматизованою системою для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 та передано 03.10.2017 року.

В судове засідання, призначене на 06.10.2017 року заявник , представники Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та прокуратури Дніпропетровської області, повідомлені належним чином, не з`явилися.

Відповідно до ст.107 КПК України, рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явилися, слідчий суддя вважає за можливим розглянути скаргу без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні…

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про застосуванні заходів безпеки; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.

В даному випадку доводи заявника зводяться до його незгоди із його затриманням 14 вересня 2009 року при доправленні його працівниками міліції до психіатричної лікарні. Рішенням ЄСПЛ від 26.02.15 у справі «Заїченко проти України (№ 2)» встановлено у п. 18 «Оп 14 September 2009 the police took the applicant back to the psychiatric hospital. The circumstances of the apprehension are unclear», що згідно з офіційним перекладом Мінюсту України означає: «14 вересня 2009 року міліція знову доправила заявника до психіатричної лікарні. Обставини цього затримання невідомі». Жодних доказів того, що оскаржуване затримання відбувалося при проведенні відносно заявника слідчих дій під час розслідування кримінального провадження, в розпорядження слідчого судді не надано. Виходячи зі змісту скарги, заявник рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора на досудовому кримінальному провадженні не оскаржує.

З огляду на викладене, зіставляючи перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України з вимогами даної скарги, слід дійти до висновку, що вимоги даної скарги не можуть бути вирішені слідчим суддею, у зв`язку з чим дана скарга в порядку кримінального провадження як скарга на дії слідчого під час такого провадження, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.107, 303-307, 318-380 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 на незаконне затримання 14 вересня 20090 року при доправленні його працівниками міліції до психіатричної лікарні, - відмовити з підстав невідповідності цієї скарги вимогам ст.303 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1