АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/570/18 Справа № 208/4822/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

розглянувши 15 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0001382 за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляції:

- прокурор, не оспорюючи обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_7 в скоєнні інкримінованого їй злочину та правильності правової кваліфікації її дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що суд неправильно застосував закон в частині призначення покарання до семи років позбавлення волі, оскільки встановлені в ході судового розгляду факти та обставини свідчать про невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченої через його м`якість. В даному випадку, такої мети покарання як виправлення засудженої, попередження вчинення нею нових злочинів та іншими особами не буде досягнуто. Прокурор зауважує, що суд не врахував, що обвинувачена ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, характер і спосіб спричинених тілесних ушкоджень свідчить про демонстративну зневагу з боку ОСОБА_7 до життя та здоров`я іншої особи.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок скасувати та призначити новий розгляд справи у новому складі суду. До апеляційної скарги були подані доповнення, в яких обвинувачена просить вирок скасувати та винести свою ухвалу, в якій перекваліфікувати її дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України.

В обґрунтування зазначила, що судове слідство проведено односторонньо та не об`єктивно. Не було проведено морально-психіатричну експертизу її стану на момент скоєння правопорушення, що потягло за собою невідповідність призначеного покарання. Також зазначила, що судом не правильно застосовано норми кримінального закону, а саме її дії були неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, а також в ході судового слідства за ч. 2 ст. 121 КК України. Дії, які були стали причиною смерті потерпілого мали ситуаційний характер, були неумисними, а вчинені з необережності. Крім того вказала, що самостійно викликала працівників швидкої допомоги. З приводу моральної шкоди, зазначила, що сума в розмірі 75 000 грн. необґрунтована та не підтверджена доказами.

За цим вироком дії ОСОБА_7 кваліфіковані, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, та призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 1701грн. 81 коп. та моральну шкоду в розмірі 75 000,00 грн.
Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено судом у відповідності до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

14 травня 2016 року, в період часу приблизно з 16.00 год. до 17.00 год., ОСОБА_7 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилася та розпивала разом із ОСОБА_11 в кв. АДРЕСА_2 алкогольні напої. В ході сумісного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , спалахнула сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_7 кухонним ножем нанесла ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини ліворуч, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням легені, легеневого стовбура, яке ускладнилось гострою крововтратою та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя, що в даному випадку призвело до смерті ОСОБА_11 .
Заслухавши обвинувачену ОСОБА_7 , яка уточнила свої вимоги та просила змінити статтю обвинувачення на ст. 119 КК України, захисника, який підтримав доводи і вимоги обвинуваченої та які кожний окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги прокурора та проти апеляції обвинуваченої заперечував, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку чи його зміну, колегією суддів не встановлено.

Доводи сторони захисту щодо перекваліфікації дій обвинуваченої на вбивство через необережність з посиланням на те, що її дії, які спричинили тяжкі наслідки у вигляді смерті, були ситуативні та неумисні, вона захищалася від побоїв і не намагалася уникнути відповідальності, оскільки викликала швидку допомогу, колегія суддів, вважає необгрунтованими і такими що не підтверджуються матеріалами справи.

Так, досліджені судом та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, що виразилися в заподіянні потерпілому ОСОБА_11 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть.

При проведенні слідчого експериментузгідно протоколу від 17.05.2016 року, проведеного за участю ОСОБА_7 , де обвинувачена у присутності понятих, захисника, судово-медичного експерта не заперечувала сам факт нанесення нею тяжкого тілесного ушкодження ударом ножа ОСОБА_11 в область грудей з лівої сторони, що спричинило його смерть.

За висновком дослідженого судом першої інстанції експерта від 07.07.2016 року, ніж виявлений на місці події є ножем господарського побутового призначення.
При проведенні судово-медичної експертизи №683-Е від 15.06.2016 року встановлено, що смерть ОСОБА_11 настала від проникаючого поранення лівої половини грудної клітки з пошкодженням легені, легеневого стовбура, яке ускладнилось гострою крововтратою, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Проникаюче поранення грудної клітини ліворуч має глибину 13 см.
Дослідженими належним чином у суді першої інстанції доказами в матеріалах кримінального провадження встановлено, що психічне ставлення обвинуваченої ОСОБА_7 на завдання умисного тяжкого тілесного ушкодження характеризується умислом, оскільки судом встановлено спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранення нанесення удару в область грудей з лівої сторони, де знаходяться важливі для життєдіяльності органи, глибина проникаючого поранення та інших тілесних ушкоджень. Враховано судом стосунки та поведінку ОСОБА_7 і потерпілого в цей день, які разом вживали алкогольні напої, потім спалахнула між ними сварка, яка переросла в бійку.
Вказані установленні судом першої інстанції обставини в їх сукупності свідчать і доводять саме умисні дії з боку ОСОБА_7 щодо нанесення нею тяжкого тілесного ушкодження. Що стосується настання смерті потерпілого від такого ушкодження, то в даному випадку психічне ставлення ОСОБА_7 до наслідку вчиненого, а саме настання смерті, має характер необережності. Тобто, остання усвідомлювала можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України, повністю розкрита, доведена та встановлена. Встановлений прямий причинно-наслідковий зв`язок між створенням загрозливого для життя стану, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, та настанням смерті потерпілого.
Посилання обвинуваченої, що її дії носили ситуативний характер та не мали умислу, а тому підпадають під ст. 119 КК України, з огляду на вище вказане є безпідставними і такими, що спростовуються фактично встановленими обставинами даного кримінального провадження.
Колегія суддів зауважує, що за правовою позицією Верховного суду України (справа№5-4кс15, специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненість або злочинної недбалості.
Сам факт, стверджень ОСОБА_7 , що вона не бажала настання смерті ОСОБА_11 та що нею самостійно було викликана швидка допомога свідчить тільки про її форму вини у формі необережності до похідного наслідку інкримінованого їй злочину, смерті ОСОБА_11 і не спростовують відповідно до вказаного вище правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст. 121 КК України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає встановленим та доведеним умисне нанесення ОСОБА_7 ножем в область грудної клітини ОСОБА_11 , тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть останнього.
Щодо доводів обвинуваченої про необґрунтованість стягнення з неї моральної шкоди у розмірі 75 000 грн. на користь потерпілої, то колегія суддів. вважає їх також необгрунтованими.
При визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_11 був рідним братом потерпілої, загибель якого спричинила їй моральні переживання у зв`язку з втратою близької людини. Тому розмір моральної шкоди у сумі 75 000 гривень є виваженим, розумним та справедливим.
Стосовно доводів прокурора щодо неправильного застосування кримінального закону з підстав невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного їй покарання, колегія суддів, вважає необґрунтованими та безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи, оскільки такі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що призначене обвинуваченій покарання визначене в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України та повному обсязі відповідає вказаним вище нормам закону.

Так, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває, її відношення до скоєного правопорушення, у тому числі судом враховано і обтяжуюча обставина - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Вказаним обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку і прийшов до законного і справедливого висновку з врахуванням обставин справи про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Призначене покарання ОСОБА_7 вироком суду, в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, оскільки, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої на переконання колегії суддів, воно єнеобхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а тому підстав вважати його м`яким, не вбачається.
З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченої та прокурора.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального та процесуального закону і на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності з 21 червня 2017 року, в ч.5 ст. 72 КК України внесені зміни і дана частина викладена в новій редакції, яка вже передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Однак, враховуючи, що у даному вироку судом зараховано згідно вказаної норми закону в редакції Закону України №838- VIII від 26 листопада 2015 року день за два по день набрання законної сили вироку, а тому колегія суддів, вважає необхідним застосувати до обвинуваченої вимоги ч.5 ст.72 КК України у відповідності до вказаних змін та зарахувати їй у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з моменту затримання з 14.05.2016 року по день набрання чинності Закону Украйни № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, а саме по 20.06.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,що не погіршує становище обвинуваченої і не потребує зміни чи скасування вироку.

Керуючись ст. 72 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України залишити без змін.

На підставі ч. 2 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати обвинуваченій ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення з 14 травня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженій, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення її копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4