Справа № 752/5800/17
Провадження №: 1-кс/752/646/18

У Х В А Л А
старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 за погодженням прокурора відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на об*єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, іншого власника майна, їх захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Вислухавши пояснення слідчого, який підтримав клопотання, а також дослідивши матеріали, долучені до клопотання, встановлено наступне.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що в місті Києві, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, вдалися до обману та підробили офіційні документи, такі як довідки про членство в Обслуговуючому кооперативі «Садово-дачний кооператив «Орхідея-3» та технічний паспорт на обєкт нерухомості та інші документи, в результаті чого, невстановлені особи, шляхом обману, здійснили державну ресєтрацію права власності на садовий будинок, розташований за вищевказаною адресою, чим незаконно заволоділи правом власності і розпорядження земельною ділянкою та заподіяли матеріальної шкоди власнику земельної ділянки в особі Київської міської ради (КМДА).
Обєкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, належить ОСОБА_5 .
Згідно з п. 7 ч. 2 та ч. 1 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.
Так, загальні правила застосування будь-якого із заходів забезпечення кримінального провадження встановлені статтею 132 КПК України.
Частина 1 ст. 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Ураховуючи, обставини вчинення злочину, вказане майно підлягає арешту з метою забезпечення його збереження.
На даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого про накладення арешту, підлягає задоволенню як обґрунтоване, з метою збереження речових доказів, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.
Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:
Клопотання - задовольнити.
Накласти арешт на обєкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , шляхом заборони відчуження та розпорядження.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: