Постанова

Іменем України
19 квітня 2018 р.

м. Київ
справа № 159/1303/16-к
провадження № 51-1124 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2017 року щодо відмови у задоволенні заяв потерпілого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року щодо ОСОБА_8 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року ОСОБА_8 засуджено за ст.291 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Засуджений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 звернулись до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з заявою про перегляд зазначеного вироку за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні заяв засудженого та потерпілого. В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив про відсутність будь-яких нововиявлених обставин для перегляду вказаного вироку.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2017 року ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд. Зазначає, що в рамках іншого кримінального провадження згідно з проведеними експертизами щодо подій злочину, про які йдеться у вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року, встановлено наявність обставин, що тягнуть за собою визнання недопустимими доказів, які були покладені в основу обвинувачення ОСОБА_8 , а саме те, що у протокол відтворення обстановки та обставин події від 7 вересня 2007 року було внесено виправлення у дані, які в подальшому слугували вихідними при проведенні автотехнічної експертизи. Крім того, вказує, що з висновків проведених після ухвалення вироку експертиз слідує, що судом невірно встановлено місце зіткнення гужової повозки та автомобіля. Зазначені обставини вважає нововиявленими та не погоджується з судовими рішеннями, у яких, на його думку, не надано належної оцінки його доводам.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала судові рішення законними, а касаційну скаргу потерпілого необґрунтованою.
У запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу потерпілого без задоволення.
Мотиви суду
Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, в своїх заявах про перегляд вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року за нововиявленими обставинами засуджений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 зазначали, що вирок ґрунтується на висновку авто-технічної експертизи №157 від 21 вересня 2007 року, яким, зокрема, згідно видимості елементів дороги, встановлено безпечну швидкість автомобіля, з яким сталося зіткнення гужової повозки під керуванням засудженого. При проведенні експертизи були враховані вихідні дані, в тому числі, щодо загальної видимості проїзної частини, які містяться у складеному слідчим протоколі відтворення обстановки і обставин події. Однак проведеною експертизою у рамках іншого кримінального провадження, як зазначили заявники, встановлено, що у даний протокол після ухвалення вироку були внесені виправлення щодо загальної видимості проїзної частини. А крім того, потерпілий та засуджений посилались на те, що згідно з висновком експерта від 4 листопада 2015 року встановлено інше місце зіткнення гужової повозки та автомобіля, ніж було вказано у вироку, а саме те, що зіткнення сталось на узбіччі, де рухалась гужова повозка, а не на правій смузі автодороги. Зазначені обставини, на їх думку, спростовують вину засудженого у вчиненні злочину.
Перевіривши обставини, на які посилались засуджений та потерпілий, суд першої інстанції, з дотриманням вимог статей 459, 466, 467 КПК України, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку, що відповідно до доказів, наявних у матеріалах кримінальної справи, зазначені у заявах обставини не можуть вважатися нововиявленими і не впливають на правильність вироку.
Так, допитаний як свідок ОСОБА_11 , який будучи слідчим складав протокол відтворення обстановки та обставин події від 7 вересня 2007 року під час досудового слідства кримінальної справи щодо ОСОБА_8 , підтвердив, що виправлення щодо даних про загальну видимість 52м у протокол він вніс безпосередньо при його складанні у зв`язку з допущеною ним помилкою. Зазначив, що фактично видимість до перешкоди при проведенні слідчої дії становила 46м, а загальна видимість 52м, і такі дані були внесені ним у протокол та у постанову про призначення автотехнічної експертизи від 10 вересня 2007 року. З цих же даних виходив експерт у висновку автотехнічної експертизи від 21 вересня 2007 року.
Отже, виправлення у протоколі відтворення обстановки і обставин події від 7 вересня 2007 року було явним і внесено саме під час його складання, а тому було відомим як суду при розгляді кримінальної справи та дослідженні доказів, так і учасникам справи.
Суд першої інстанції в ухвалі послався і на те, що на викладені обставини звертали увагу потерпілі та захисник в апеляціях на вирок, і вони були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
На будь-які передбачені ст.459 КПК України обставини, які б свідчили про неправильність внесених слідчим у протокол відтворення обстановки і обставин події від 7 вересня 2007 року даних, в тому числі щодо загальної видимості 52м, ані потерпілий, ані засуджений у своїх заявах не посилаються. Висновок почеркознавчої експертизи №697 від 3 березня 2016 року лише підтверджує факт внесення виправлень у протокол, однак жодним чином не доводить, що виправлені дані є невірними та не відповідають дійсним.
Отже, всупереч доводам потерпілого ОСОБА_6 , відсутні підстави вважати, що встановлена висновком автотехнічної експертизи від 21 вересня 2007 року безпечна швидкість 68,4 км/год згідно видимості елементів дороги, з якою повинен був рухатись водій автомобіля, визначена невірно.
Доводи заявників щодо неправильності встановлення судом місця зіткнення гужової повозки та автомобіля, яке згідно з вироком сталося на правій смузі автодороги, спростовуються матеріалами справи. Так, суд належним чином перевірив дані, які містяться у висновку транспортно-трасологічної експертизи від 4 листопада 2015 року, згідно з яким місце зіткнення знаходилось на правій смузі автодороги Ковель-Луцьк по напрямку на м.Луцьк, в той же час встановити метричні координати місця зіткнення не представилось можливим у зв`язку з відсутністю достатнього об`єму слідової інформації, зафіксованої в протоколах слідчих дій. Під час допиту в суді експерт підтвердив зазначений висновок і пояснив, що по слідовій інформації з місця ДТП стверджувати про рух гужової повозки по узбіччю не можна і це однозначно виключається. Такі дані суд співставив з доказами, на яких ґрунтується вирок і дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначена транспортно-трасологічна експертиза від 4 листопада 2015 року та показання експерта жодним чином не доводять те, що встановлені судом обставини справи не відповідають фактичним.
Таким чином, у поданих заявах не було наведено нових обставин, що б могли вплинути на судове рішення, які не були відомі під час судового розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_8 , а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені заявниками обставини не можуть вважатися нововиявленими та бути підставою для перегляду судового рішення.
За апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 , доводи якої аналогічні викладеним у касаційній скарзі, перевірено апеляційним судом законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, що залишено без зміни. Ухвала апеляційного суду мотивована належним чином та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги потерпілого ОСОБА_6 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017р.), суд
у х в а л и в:
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2017 року щодо відмови у задоволенні заяв потерпілого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2009 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_12 ОСОБА_2 ОСОБА_3