Справа № 408/5057/17-к
Провадження № 11-кп/782/33/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні у м. Сєвєродонецьку Луганської області матеріали кримінального провадження № 0000318 від 06.10.2017 щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , поданою на вирок Біловодського районного суду Луганської області від 08 грудня 2017 року,

встановила:
Оскаржуваним вироком

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Біловодську Луганської області, має громадянство України, не працює та не має утриманців, раніше був засуджений:

30.05.2012 вироком Біловодського райсуду Луганської області за ч.2 ст. 263 КК до 200 годин громадських робіт;

01.06.2013 вироком того ж суду за ч.1 ст. 185 КК України до 100 годин громадських робіт;

07.02.2014 вироком того ж суду за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК до 03 років 06 місяців 11 днів позбавлення волі та звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання , з іспитовим строком на 02 роки;

16.05.2014 вироком того ж суду за ч.1 ст. 125, ч.2 ст. 185, 70,71 КК до 04 років позбавлення волі;

09.10.2014 вироком того ж суду за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК до 04 років 06 місяців позбавлення волі. Ухвалою Жовтневого райсуду м. Харкова від 21.07.2016 невідбуте покарання скорочене наполовину відповідно до Закону України "Про амністію у 2014 році", звільнений з Холодногірської ВК № 18 за закінченням строку відбування покарання;

17.05.2017 вироком того ж суду за ч.1 ст. 368-3 КК до 200 годин громадських робіт,

фактично мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнаний винним та засуджений за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 02 роки.

За сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково, за правилами ст. 72 КК України, приєднана невідбута частина покарання за попереднім вироком Біловодського районного суду Луганської області від 17.05.2017, у вигляді 10 днів обмеження волі і остаточно ОСОБА_6 визначено покарання у вигляді обмеження волі строком на 02 роки 10 днів.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання, із встановленням іспитового строку на 01 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Вироком суду зазначено, що до Біловодського районного суду Луганської області надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , у якому органи досудового розслідування обвинувачують ОСОБА_6 у тому, що він як особа, засуджена вироком Біловодського районного суду Луганської області від 17 травня 2017 року за ч.1 ст. 368-3 КК України до 200 годин громадських робіт, діючи умисно, зазначене покарання не відбув і, допускаючи численні прогули, відпрацював 156 годин громадських робіт із 200 призначених вироком суду.

У поданій на вирок суду зміненій та доповненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильністю застосування судом закону про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину та характеристиці його особи, через м`якість.

Зазначає, що суд при призначенні покарання за сукупністю вироків частково приєднав невідбуту частину покарання у вигляді громадських робіт, звільнивши ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України громадські роботи не включені до переліку покарань, при призначенні яких суд може звільнити засудженого від відбування покарання із випробуванням.

Виходячи із цього, прокурор вважає таке застосування закону неправильним.

Крім того, прокурор вважає, що суд призначив ОСОБА_6 м`яке покарання, не прийнявши до уваги те, що ОСОБА_6 має низку не погашених та не знятих судимостей, не бажає працевлаштування та, відповідно не має джерел прибутку та міцних соціальних зв`язків.

Прокурор також звертає увагу на те, що приписами п.2 ч.3 ст. 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів.

Однак, суд першої інстанції, всупереч зазначеним нормам КПК, визнаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, у мотивувальній частині вироку лише виклав обвинувачення згідно обвинувального акту органів досудового розслідування, але не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, істотно порушив вимоги КПК.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 на підтримку поданої прокурором ОСОБА_7 апеляційної скарги у повному обсязів викладених у ній доводів, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційних вимог прокурора, переглянувши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним (ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК), обґрунтованим (ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК) та умотивованим (із наведенням належних та достатніх мотивів та підстав його ухвалення).

Обов`язковою складовою мотивувальної частини обвинувального вироку законодавець визначає, зокрема, наявність формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення ( п.2 ч.3 ст. 374 КПК України); а також, мотивів призначення покарання.

Невиконання таких вимог діючого кримінального процесуального законодавства є істотними та такими, що, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції ( п.4 ч.1 ст. 409 КПК).

Переглядаючи вирок суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що наведені вище вимоги закону судом не виконані.

Так, із мотивувальної частини вироку вбачається, що суд констатував обставину надходження обвинувального акту щодо ОСОБА_6 із викладеними органом досудового розслідування обставинами скоєнння цією особою злочину, який полягає у умисному невиконанні ОСОБА_6 призначеного йому вироком Біловодського районного суду Луганської області від 17.05.2017 покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Вирок не містить чіткого формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним щодо дій ОСОБА_6 , відповідно до диспозиції ч.2 ст. 389 КК України, за якою ОСОБА_6 було призначено покарання.

Крім того, у мотивувальній частині вироку відсутні належним чином умотивовані доказами висновки суду про необхідність застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 правил ст. 71 КК України, підстави переведення одного виду покарань у інший відповідно до ст. 72 КК України при частковому складанні покарань за сукупністю вироків, необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України як особу, яка раніше не була засуджена.

Такі порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів вважає істотними та такими, що перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване рішення, у зв`язку з чим, на підставі п.3 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412 КПК України, вирок суду першої інстанції необхідно скасувати, із призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду,у разі встановлення винуватості ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення раніше призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України колегія суддів вважає таким, що не відповідає характеристиці особи ОСОБА_6 та тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 є слушними, такими, що відповідають вимогам діючого КПК України, та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,п.3 ч.1 ст. 409,412 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити у повному обсязі.

Вирок Біловодського районного суду Луганської області від 08 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389 КК України скасувати, із призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3