АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

захисника розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005509, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Якутськ, Російської Федерації, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої вироком Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2015 року за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 10 березня 2015 року, і остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнана винуватою у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Як визнав установленим у вироку суд першої інстанції, кримінальне правопорушення вчинене за таких обставин.

05 червня 2015 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 , прибула до гіпермаркету Ашан-Біличі" по вул. Берковецькій, 6 в м. Києві. З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитись в торгівельному залі та скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, взяла з торгових полиць товари, які належать ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: шльопанці жіночі, вартістю 58 грн. 25 коп.; ковбасу салямі «Союзна», вагою 1,542 кг., вартістю 107 грн. 92 коп.; буженіну варену вагою 1,240 кг., вартістю 127 грн. 19 коп.; шинку королівську, вагою 1,816 кг., вартістю 163 грн. 42 коп.: салямі «Міланська», вагою 1,848 кг., вартістю 216 грн. 07 коп.; грудину без ребер, вагою 1,022 кг., вартістю: 77 грн.; туш для вій, вартістю 61 грн. 35 коп.; тональний крем, вартістю 23 грн. 01 коп.; лак для нігтів в кількості 6 шт., вартістю по 06 грн. 15 коп. кожен, на загальну суму 36 грн. 95 коп.; окуляри, вартістю 29 грн. 30 коп., а всього майна на загальну суму 900 грн. 59 коп., яке поклала у заздалегідь приготовлений чорний пакет.
Після цього, ОСОБА_7 , виконавши всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, приблизно о 17 год. 05 хв. цього ж дня, не розрахувавшись за вказані товари, пройшла лінію кас та направилася до виходу з торгівельного залу, однак була затримана працівниками охорони гіпермаркету "Ашан-Біличі" разом з наявним при ній товаром.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, обвинувачена подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, просила вирок змінити, та призначити їй покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, посилаючись на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей, та стан її здоров`я, зокрема наявність у неї ВІЛ-інфекції, хронічного гепатиту "В" та "С".
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року обвинуваченій ОСОБА_7 поновлено строк апеляційного оскарження вироку Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_7 , та її захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, прокурорів, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченої, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дослідивши у порядку ст. 404 КПК України дані, які характеризують особу обвинуваченої, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), згідно частини 2 статті 394 КПК України, колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, щодо них відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались, і вони в апеляційній скарзі, поданій обвинуваченою, не заперечуються.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію діяння, вчиненого останньою за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Доводи обвинуваченої, викладені в апеляційній скарзі стосовно наявності підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного їй покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі, покарання ОСОБА_7 як за вчинене кримінальне правопорушення, так і на підставі ст. 71 КК України, призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, судом першої інстанції були фактично враховані усі обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.
Так, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке згідно з ч. 3 ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, обставини його вчинення, відомості про особу обвинуваченої, яка незаміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей 2009 та 2013 року народження, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судима, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та відсутність у потерпілого претензій у зв`язку із поверненням викраденого майна, та обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочину, суд першої інстанції у відповідності до вимог закону призначив їй покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання, з огляду на те, що кримінальне правопорушення обвинувачена вчинила після постановлення попереднього вироку Ірпінським міським судом Київської області від 10 березня 2015 року, яким її засуджено за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, із звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України частково приєднав невідбуту частину покарання, та призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_7 призначене покарання з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65, 71 КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, та особі обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так й іншими особами.

Враховуючи, що ОСОБА_7 раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, новий злочин вчинила під час іспитового строку за попереднім вироком, а відтак належних висновків для себе не зробила та на шлях виправлення не стала, колегія суддів не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченої положень ст. 69 КК України, та призначення покарання, нижчого від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.
Доводи обвинуваченої про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не врахував наявність у неї хронічних хвороб, перебування на її утриманні двох малолітніх дітей, та не визнав обставину, яка пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними.

Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у: повідомленні про всі відомі обставини вчинення злочину, наданні доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність. Таке сприяння має бути активним, тобто певною мірою ініціативним та енергійним.
Даних про таку поведінку обвинуваченої, та вищенаведену оцінку ним своїх дій, матеріали кримінального провадження не містять, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченої, судом першої інстанції при призначенні їй покарання враховано щире каяття останньої, та у відповідності до ст. 66 КК України визнано вказану обставину як таку, що пом`якшує покарання.

Разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, способу та характеру, мети, мотиву вчиненого кримінального правопорушення, аналізу особи винної як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, визнання обвинуваченою винуватості, наявність у неї хронічних захворювань та перебування на її утриманні малолітніх дітей, не зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та не є достатньою підставою для звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 31 січня 2017 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:
__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3