У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
За вироком Новопсковського районного суду Луганської області від 24 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Новопсковського районного територіального медичного об`єднання 6409,53 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_8 .
З нього ж на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 стягнуто відповідно 150 000 та 30 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Постановлено стягнути з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відповідно 16 536 та 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Вироком Апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2016 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання скасовано та змінено в частині вирішення цивільного позову.
Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Збільшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної шкоди з 30 000 до 50 000 грн.
В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він усупереч вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, 28 січня 2016 року близько 09.40 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Т-13-02 КПП Танюшівка Старобільськ Артемівськ, рухаючись з смт Білолуцьк до с. Можняківка Новопсковського району Луганської області на 14+294 км вказаної автодороги не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та не впоравшись з керуванням автомобіля виїхав за межі проїзної частини на узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 , котра везла на санчатах малолітню ОСОБА_10 , внаслідок чого отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, а остання тяжкі, від яких того ж дня померла в лікарні.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Вважає, що апеляційний суд дійшов до необґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі реально, при цьому не врахував дані про особу засудженого, зокрема його поведінку після ДТП вжиття заходів щодо надання потерпілим невідкладної медичної допомоги, щире каяття та відшкодування завданої шкоди, позитивні характеристики ОСОБА_6 , який є особою молодого віку та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
На касаційну скаргу надійшли заперечення від представника потерпілих ОСОБА_11 , котрий просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , кваліфікація його дій та розмір сум, що підлягають стягненню з нього, у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Твердження захисника про неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування положень ст. 75 КК), і, як наслідок, призначення апеляційним судом покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, є безпідставними.

Як убачається з вироку місцевого суду, при призначенні ОСОБА_6 покарання виді позбавлення волі суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є тяжким, дані про особу обвинуваченого, зокрема його відношення до вчиненого, поведінку після злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, а також позицію потерпілих, та, зважаючи на ці обставини, дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Скасовуючи вирок місцевого суду в частині в застосування положень ст. 75 КК, апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що сукупність вищезазначених обставин, які враховані місцевим судом, сама по собі не давала достатніх підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням. Крім того, місцевим судом не в повній мірі враховано наслідки вчиненого обвинуваченим злочину смерть малолітньої ОСОБА_10 та завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а також позицію потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_6 реального покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи наведене, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність реального відбування ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Колегія суддів погоджується з цим висновком та вважає, що таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім та необхідним для виправлення винного і попередження вчинення нових злочинів.

Зважаючи на те, що суду касаційної інстанції стороною захисту не надано інших даних, які б істотно зменшували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також даних про особу засудженого, які б свідчили про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, то колегія суддів не вбачає підстав для застосування до винного положень ст. 75 КК, про що просить захисник у своїй касаційній скарзі. За таких обставин скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Луганської області від 19 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3