АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
прокурора ОСОБА_11 ,
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 ,
обвинуваченого ОСОБА_15 ,
потерпілої ОСОБА_16
представників потерпілої ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_15 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня2015 року
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_15 звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 , стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_15 на користь ОСОБА_16 3000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 195,00 грн. - на відшкодування матеріальної шкоди.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_15 19.11.2011 року близько 10 год. 10 хв. за місцем проживання ОСОБА_16 : АДРЕСА_3 , на сходинковому майданчику біля її квартири під час словесного конфлікту наніс ОСОБА_16 легкі тілесні ушкодження.

Крім того, ОСОБА_15 10.12.2011 року близько 10 год. 30 хв. постукав у віхдні двері квартири ОСОБА_16 за адресою: в АДРЕСА_4 , коли ОСОБА_16 відчинила двері, ОСОБА_15 наніс їй легкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати; кримінальне провадження щодо нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення; заявлений цивільний позов залишити без розгляду.
Вважає, що рішення прийняте судом без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи; в матеріалах справи відсутні докази його винності у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 містять розбіжності; суд безпідставно відкинув показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ; цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 вирішено невірно, оскільки суд не взяв до уваги рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2013 року про відмову в задоволенні позову потерпілої до ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди саме за дії, що сталися 10.12.2011 року відомості до ЄРДР за повторною заявою ОСОБА_16 внесенонезаконно, оскільки наявні не скасовані постанови про відмову в порушенні кримінальних справза цими фактами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_15 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва щодо ОСОБА_15 скасовано і призначено новий розгляд матеріалів кримінального провадження в суді апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції вказав на необхідність з`ясувати чи зверталась ОСОБА_16 до Шевченківського районного суду міста Києва із заявами про вчинення ОСОБА_15 щодо неї 19.11.2017, 10.12.2017 кримінальних правопорушень та які приймались рішення; належним чином перевірити доводи ОСОБА_15 щодо скасування вироку в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_16 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_15 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу; пояснення потерпілої та її представників, думку прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, частково повторно дослідивши докази, провівши дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів, вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК Українивирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідност. 370 КПК України судове рішення повиннобути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
Суд першої інстанції безпосередньо допитав та дав оцінку показанням свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , визнав їх такими, що узгоджуються між собою щодо обставин нанесення обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_16 та об`єктивно підтверджуються доказами, дослідженими безпосередньо в судовому засіданні: даними акту судово-медичного дослідження № 6439 від 22.11.2011 року відповідно до якого проведено судово-медичне дослідження ОСОБА_16 про те, що у неї виявлені синці та садна спричинені тупим предметом, які за давністю можуть відповідати 19.11 2011 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); даними висновку експерта № 275/е від 04.03.2013 року про те, що у ОСОБА_16 на момент проведення судово-медичного огляду 22.11.2011 року були виявлені тілесні ушкодження, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень; даними висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1049/ж від 12.12.2011 року про те, що у ОСОБА_16 виявлені синці та садна спричинені тупим предметом, які за давністю можуть відповідати 10.12 2011 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я); даними висновку експерта № 277/е від 06.03.2013 року про те, що у ОСОБА_16 на момент проведення судово-медичного огляду 12.12.2011 року були виявлені тілесні ушкодження, які за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень; рішення Подільського районного суду міста Києва від 27.03.2013 року про те, що ОСОБА_16 відмовлено в позові до ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди.
Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам з точки зору їх допустимості та достовірності, навів достатнє обґрунтування для їх прийняття, визнав такими, що узгоджуються в сукупності з іншими доказами та свідчать про вчинення обвинуваченим ОСОБА_15 злочину за встановлених судом обставин.
Так, суд обґрунтовано не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 зазначивши, що їх показання не узгоджуються з іншими доказами, зібраними у справі, та розцінюються як спроба допомогти ОСОБА_15 уникнути кримінальної відповідальності.

Також, суд дав належну оцінку показанням свідка ОСОБА_19 , вказавши на розбіжності показань потерпілої та свідків ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , навів мотиви з яких не бере їх до уваги.

Доводи апелянта про те, що відомості про кримінальне правопорушення за заявами ОСОБА_16 від 19.11.2011 року та 10.12.2011 року до ЄРДР внесені безпідставно, - спростовуються матеріалами справи.

Так, суд апеляційної інстанції на виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року перевірив матеріали перевірок за заявами ОСОБА_16 про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_15 19.11.2011 року (ЖРЗПЗ №32742) та 10.12.2011 року (ЖРЗПЗ №35273).

Із досліджених колегією суддів матеріалів убачається, що постановами дільничного інспектора міліції 3-ТВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві від 03.01.2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_16 від 19.11.2011 року щодо ОСОБА_15 за ст. 296 КК України, оскільки згідно акту судово-медичного дослідження № 6439 у громадянки ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження та у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_15 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Матеріали за заявою ОСОБА_16 за належністю направлено до Шевченківського районного суду міста Києва.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2012 року заяву ОСОБА_16 про порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, залишено без розгляду та повернуто особі, яка її подала.

Постановами старшого о/у ВКМСД Шевченківського РУГУМВС України в м. Києві від 14.12.2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_16 від 10.12.2011 року щодо ОСОБА_15 за ст. 296 КК України, оскільки згідно акту судово-медичного дослідження № 1049ж у громадянки ОСОБА_16 виявлені легкі тілесні ушкодження та у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_15 об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 296 КК України. Матеріали за заявою ОСОБА_16 направлено за належністю до Шевченківського районного суду міста Києва.
Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 грудня 2011 року заяву ОСОБА_16 в справі приватного обвинувачення ОСОБА_15 за ст. 125 КК України залишено без розгляду і повернуто особі, яка її подала.

При цьому, наявність постанов про відмову в порушені кримінальної справи щодо ОСОБА_15 за ст. 296 КК України від 03.01.2012 року та від 14.12.2011 року не перешкоджали посадовим особам у відповідності до «Положень про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань» внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що об`єктивна сторона ст. 296 КК України охоплює об`єктивну сторону ст. 125 КК України, а тому після відмови у порушенні кримінальних справ щодо нього за ст. 296 КК України за заявами ОСОБА_16 від 19.11.20111 та 10.12.2011 року у органів досудового розслідування не було підстав для внесення відомостей до ЄРДР за ст. 125 КК України не узгоджуються з вимогами Закону.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_15 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції у вироку детально та повно дав оцінку доказам, вказав з яких підстав відкидає одні докази, а інші бере до уваги, з чим колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_15 покарання з дотриманням вимог ст. 65 КК України, та обґрунтовано звільнив ОСОБА_15 на підставі ст. 49 КК України від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Також, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, вважає його законним та обґрунтованим. Так, суд першої інстанції, вирішуючи питання цивільного позову ОСОБА_16 до ОСОБА_15 , дотримався у повній мірі вимог законодавства як процесуального так і матеріального, на думку колегії судів прийняв законне та справедливе рішення, належним чином його умотивувавши. Зокрема, суд зазначив, що рішення суду в порядку цивільного судочинства від 27.03.2013 року, яким відмовлено в задоволенні позову потерпілої до ОСОБА_15 про відшкодування моральної шкоди за дії від 10.12.2011 року у зв`язку із недоведеністю позивачкою та її представником вчинення відповідачем протиправного діяння, наявності причинного зв`язку між протиправними діянням відповідача та спричиненими пошкодженнями, у даному випадку не має преюдиціального значення для суду під час судового розгляду в порядку кримінального судочинства, оскільки відповідно ст. 90 КПК України цим рішенням не встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України. Підстав для зміни чи скасування судового рішення у цій частині суд апеляційної інстанції не вбачає.
При перегляді апеляційним судом вироку суду першої інстанції істотних порушень КПК України, що унеможливлювали б прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, не встановлено; порушення, на які посилаються у своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_15 , не впливають на доведеність його винності, кваліфікацію дій та призначення йому покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2016 року, яким ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на підставі ст. 49 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_15 , - без задоволення.
Касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення до Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

______________ ______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_23

Справа № 11-кп/796/2080/2016

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_24
Доповідач: ОСОБА_1