ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Локачі Локачинського району
Волинської області, громадянина України, зареєстрованого
за адресою: АДРЕСА_1 ,
проживаючого за адресою:
АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, не судимого
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк три роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: повідомляти органи кримінального-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати на постійне місце проживання за межі України без дозволу органів кримінального-виконавчої інспекції, періодично зявлятись для реєстрації в кримінально виконавчій інспекції.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_10 60000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 200204 грн. 10 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що22 травня 2014 року приблизно в 04 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи на стоянці, розташованої на прибудинковій території будинку № 10-Б по проспекту Оболонський в м. Києві, реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне знищення майна, вчинене шляхом підпалу, шляхом занесення джерела запалювання до колеса автомобіля «Мерседес», номерний знак НОМЕР_1 знищив: моторний відсік, гуму передніх коліс, ліве бокове дзеркало, лобове скло, елементи кузова автомобіля, бампер, фари, пошкодив салон та лакофарбове покриття вищевказаного автомобіля, який належить на підставі генеральної довіреності ОСОБА_8 .
При цьому, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_5 , направлених на умисне знищення автомобіля «Мерседес», вчинене шляхом підпалу, було знищено бокові та заднє скло, гума коліс та пошкоджено салон і внутрішню обшивку, паливний бак, задній бампер, ліхтарі та лакофарбове покриття розташованого поряд автомобіля «Шкода», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 .

Виконавши усі можливі дії, направленні на умисне знищення майна, вчинене шляхом підпалу ОСОБА_5 сів до припаркованого неподалік автомобіля «ВАЗ» світлого кольору та залишив місце злочину, завдавши при цьому своїми злочинними діями матеріальну шкоду ОСОБА_8 на суму 200204 грн. 10 коп., а ОСОБА_10 на суму 393861 грн. 54 коп., тобто заподіяв майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_8 і його представник ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, які є ідентичним за змістом, і в яких ставиться питання про скасування вироку суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання та ухвалення нового вироку, яким призначити обвинуваченому покарання визначене судом першої інстанції, але без застосування ст. 75 КК України.
В доводах апеляційних скарг апелянти, не оскаржуючи фактичних обставин злочину та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважають, що судом першої інстанції призначене надто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. На їх думку, суд безпідставно застосував ст. 75 КК України, яка не підлягає застосуванню.
Апелянти також зазначають, що суд першої інстанції визнав обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, проте в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, що підтверджували б наявність такої обставини. Вони звертають увагу на те, що ОСОБА_5 визнав вину формально, щоб уникнути законного покарання.
Крім того, потерпілі зазначають, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання та звільняючи останнього від його відбування, залишив поза увагою те, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності та звільнений від відповідальності за актом амністії, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.
Про небажання ОСОБА_5 стати на шлях виправлення свідчить те, що він не вчинив жодних заходів, щоб відшкодувати їм шкоду, зокрема він не працює та не став на облік до служби зайнятості.
Потерпілі зазначають, що суд у вироку не мотивував своє рішення в частині звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, що свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та є підставою для скасуванню вироку.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілих ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку яких підтримав прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченого та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 194 КК України як умисне знищення чужого майна, вчинене шляхом підпалу в особливо великих розмірах.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі та звільнивши його від відбування з випробуванням, в повній мірі не дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується формально позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття то обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.
На підставі цього суд дійшов висновку за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.
З таким висновком погоджується колегія суддів.
В той же час, призначивши такий вид покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, застосувавши ст. 75 КК України. Таке рішення прийнято з урахуванням обставин справи, даних про обвинуваченого, наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, він не містить належного мотивування прийнятого рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, оскільки судом враховано фактично одні й ті ж самі обставини як при призначенні покарання, так і при прийнятті рішення про звільнення від його відбування.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому вирок суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового вироку.

Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 надав показання в суді першої інстанції, визнавши свою вину в повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому.
Ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому колегія суддів визнає її обставиною, що пом`якшує покарання.
Колегія суддів не визнає обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочину, оскільки ОСОБА_5 , відповідно до ч. 3 ст. 88 КК України, є несудимим.
Відповідно до даних про особу обвинуваченого, ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (т. 1 а.с. 118 119), за місцем проживання скарги на нього не надходили (т. 1 а.с. 117 ).
В той же час, ОСОБА_5 притягався до кримінальної відповідальності та знову вчинив злочин, що розцінюється колегією суддів як небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні шкода не відшкодована, яка є в особливо великих розмірах, що свідчить про не бажання обвинуваченого усунути всі негативні наслідки, які він заподіяв злочином.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з урахуванням тяжкості злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, наслідків у виді завданої матеріальної шкоди потерпілим на загальну суму 594065 грн. 64 коп., дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним призначити ОСОБА_5 покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.
Підстав для застосування ст. 69 КК України немає.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що саме таке рішення є справедливим і відповідатиме меті покарання та загальним засадам його призначення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 і його представника ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 21 квітня 2015 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 , визнаного винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з часу фактичного затримання обвинуваченого.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок може бути оскаржений до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку негайно, після його проголошення, вручається обвинуваченому та прокурору.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3