Код суду 233 Справа № 233/6005/17
Вирок
Іменем України
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Костянтинівка Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, який є пенсіонером, розлученого, не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
21 вересня 2017 року приблизно о 09 годині 45 хвилин, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , керуючи на достатніх правових підставах, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїжджій частині вулиці Соборності м.Костянтинівка Донецької області за напрямком руху з боку проспекту Ломоносова у бік вулиці Бахмутська м.Костянтинівка Донецької області.
В цей же час, попереду автомобіля ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 , напроти будинку № 8 по вулиці Соборності м.Костянтинівка Донецької області, на проїжджу частину вийшла пішохід ОСОБА_7 , яка стала переходити дорогу у бік будинку № 9 розташованого по вулиці Соборності, тобто перетинала дорогу справа на ліво відносно руху автомобілю.
Водій ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи злочинну недбалість та крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не передбачаючи можливості настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у вищевказаному напрямку зі швидкістю не менш 50 км/год., при виникненні небезпеки для його руху або перешкоди, у вигляді пішохода ОСОБА_7 , яку останній об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, чим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України де зазначено, що: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 .
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи були заподіянні тілесні ушкодження: садна обличчя і волосистої частини голови, рана язику, вдавлені переломи передньої і задньої бічних стінок правої верхньощелепної пазухи, передньої зовнішньої і внутрішніх стінок правої очниці, перелом тіла 1-го шийного хребця, перелом переднього півкільця таза і сідничної кістки зліва, осколковий перелом шийки лівої стегнової кістки, які утворилися від дії тупого предмета і ударі об такі, що могли мати місце при дорожньо-транспортній пригоді, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя.
Згідно висновку автотехнічної експертизи, з технічної точки зору у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил Дорожнього руху України.
З технічної точки зору, у розглянутій ситуації, водій автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , діючи відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступу даної дорожньо-транспортної пригоди, прийнявши вчасно необхідні й достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації і її переростання в ДТП.
Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно-небезпечними наслідками у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.
Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутність, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має, просить його суворо не карати. Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та переконавшись в тому, що за відсутності потерпілої можливо з`ясувати всі обставини, що мають значення для розгляду кримінального провадження, прийшов до висновку про розгляд кримінального провадження за її відсутності.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі не оспорював обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив, що 21 вересня 2017 року, приблизно о 10 годині, він рухався на автомобілі ВАЗ по вул. Соборності м. Костянтинівки по правій смузі. Рухався він зі швидкістю приблизно 50 км/г. Автомобіль був у справному стані, перешкод для руху для нього не було, видимість була добра. По лівій смузі, повертаючи ліворуч, рухався автобус. З правої сторони, приблизно метра за три він побачив бабцю. Він екстрено почав гальмувати, різко повернув руль в вліво, проте зіткнення не вдалося уникнути і він по касательной вдарив бабцю, від чого остання впала на асфальт. Він одразу вийшов з автомобілю підійшов до потерпілої, яка намагалась встати. Він викликав швидку і чекав коли приїде поліція і швидка. Коли приїхали працівники поліції потерпілу швидка вже відвезла до лікарні. Після події він відвідував потерпілу, матеріально допомагав в лікуванні. Щиро кається у вчиненому кримінальному правопорушенні та просить не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки він є людиною похилого віку і потребує періодичного відвідування лікарів. Крім того, він має стареньку матір, якій виповнилось 89 років та яка страждає на ряд захворювань і потребує медичного втручання і стороннього догляду. Автомобіль йому потрібен для задоволення своїх і своєї матері необхідних життєвих і соціальних потреб.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Відповідно до протоколу огляду дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фототаблицею від 21 вересня 2017 року зіткнення транспортного засобу з пішоходом ОСОБА_7 відбулось на проїжджій частині вулиці Соборності м.Костянтинівка Донецької області навпроти будинку № 8. Дорожньо - транспортна пригода відбулась в денний час доби в сонячну погоду, загальний стан видимості дороги 300 м, зона видимості елементів проїжджої частини з робочого місця водія 200 м., при денному світлі 200 м. Автомобіль ВАЗ 2106 розташований на лівій смузі переднім лівим колесом на бардюрному камені. На дорозі мається пляма бурого кольору. Сліди гальмування автомобіля 3,2 м.
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу з фототаблицею до нього від 21 вересня 2017 року, автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_1 має невелику тріщину на решітці радіатора.
Відповідно до висновку експерта № 2/19- 354 від 22 листопада 2017 року, в умовах даної події, сліду гальмування 3,2 м. відповідала швидкість руху автомобіля рівна не менш 27.1…289,4 км/г. Зтехнічної точки зору у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 для забезпечення безпеки дорожнього руху повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, в розглянутій ситуації, водій автомобіля «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступу даної ДТП, прийнявши вчасно необхідні й достатні заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху й недопущенню виникнення небезпечної ситуації і її переростання в ДТП. З технічної точки зору, в розглянутій дорожній ситуації, дії водія автомобіля «ВАЗ 2106» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо - транспортної пригоди, оскільки водій ОСОБА_6 , виконуючи вимоги вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода.
Відповідно до висновку експерта № 103 від 24 листопада 2017 року потерпілій ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: садна обличчя і волосистої частини голови, рана язику, вдавлені переломи передньої і задньої бічних стінок правої верхньощелепної пазухи, передньої зовнішньої і внутрішніх стінок правої очниці, перелом тіла 1-го шийного хребця, перелом переднього півкільця таза і сідничної кістки зліва, осколковий перелом шийки лівої стегнової кістки, які утворилися від дії тупого предмета і ударі об такі, що могли мати місце при дорожньо-транспортній пригоді, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 30 листопада 2017 року та доданої до нього фототаблиці, ОСОБА_6 , в присутності двох понятих, детально розповів та показав на місці про обставини вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_6 , рівень ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Орган пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Відповідно до довідки № 41 від 04.01.2018 року ОСОБА_6 мешкає разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки ВКК №9/1 від 15.01.2018 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я потребує постійного догляду. Здатність до самообслуговування втрачена. Особа, яка доглядає за ОСОБА_8 ОСОБА_6 ,1955 року народження.
Оцінюючи зібрані та досліджені докази по кримінальному провадженню з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно якого при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України поряд з наслідками, що настали, враховується й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину; суд, з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує що ОСОБА_6 вчинив злочин з необережності, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, є пенсіонером, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд визнає - щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину.
Обставин, які б, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжували би покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведені обставини, та приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику особи обвинуваченого, враховуючи думку потерпілої ОСОБА_7 , яка просила суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі; беручи до уваги вимоги п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального покарання», згідно якого суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень, буде призначення йому мінімального покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Стосовно додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд вважає за необхідне зауважити наступне.
Як зазначив в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , він є пенсіонером, також він має стареньку мати, якій виповнилось 89 років і яка страждає на ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує медичного втручання і стороннього догляду. Автомобіль йому потрібен для задоволення своїх і своєї матері необхідних життєвих і соціальних потреб. Суд вважає, що доводи обвинуваченого в цій частині заслуговують на увагу на фоні сьогодення і тих проблем, з якими стикаються люди похилого віку в повсякденному житті. Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 жодного разу не притягувався до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України, бо прокурор не довів зворотне під час судового розгляду. Крім того, суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час вчинення кримінального правопорушення не перебував в стані сп`яніння.
За умови вищевикладеного, суд вважає недоцільним застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Відомості про речові докази в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Процесуальні витрати на залучення експертів відповідно до ст.ст. 122,124 КПК України слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , з якого стягнути на користь держави витрати за проведення експертизи № 2/19-353 від 22.11.2017 року в розмірі 988 гривень 70 копійок і витрати за проведення експертизи № 2/19-354 від 22.11.2017 року в розмірі 988 гривень 70 копійок, а всього 1977 гривень 40 копійок.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 ( три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави (балансовий рахунок: 3111 «Надходження до загального фонду державного бюджету», код бюджетної класифікації доходу: 24060300 «Інші надходження») процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1977 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят сім) гривень 40 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1