АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 527/2663/16-к Номер провадження 11-кп/786/598/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2017 року м. Полтава

28.11
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 04.02.2016 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Пограничний Пограничного району Приморського краю, РФ, жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.286 КК України на п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на два роки.

На підставі ст.75 КК України. звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Стягнуто із ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судової авто технічної експертизи в сумі 1409 грн. 60 коп.

Цивільний позов Кобеляцької місцевої прокуратури в інтересах Глобинської центральної районної лікарні залишено без розгляду.

Відповідно до ст.100 КПК вирішено долю речових доказів.

У апеляційній скарзі, із внесеними доповненнями, прокурор прохає вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та через безпідставне застосування ст.75 КК України.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що вчинення злочину з необережності не може бути підставою для застосування ст.75 КК України, а несприятливі погодні умови, на думку апелянта, зобов`язують особу, яка керує транспортним засобом, більш ретельно дотримуватися правил безпеки дорожнього руху. Крім того, обвинувачений впродовж досудового розслідування не вживав заходів щодо усунення суспільно-небезпечних наслідків скоєного, не примирився з потерпілими. Також, прокурор вважає, що обвинувачений щиро не розкаявся у вчиненому, оскільки у суді висловив позицію, що не лише його дії перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП.

На подану апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 подали письмові заперечення, у яких прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду щодо ОСОБА_8 без змін.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.

За вироком суду, 04 лютого 2016 року, близько 08 год. 45 хв., в світлий час доби ОСОБА_8 керував автомобілем «ВАЗ-2101», д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі «Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя» зі сторони с. Кагамлик в напрямку смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області. На 217 км.+50 м., ОСОБА_8 порушуючи вимоги п.п.12.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху де допустив зіткнення передньою частиною його автомобіля з передньою частиною автомобіля «ЗАЗ-1102», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку та на передньому пасажирському сидінні в якості пасажира перевозив ОСОБА_12 .

Внаслідок ДТП водій автомобіля ЗАЗ-1102 ОСОБА_11 та пасажир ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_8 , який прохав застосувати до нього закон України «Про амністію у 2016 році»; захисника ОСОБА_7 , який підтримав клопотання обвинуваченого щодо звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році»; прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги та думку щодо клопотання обвинуваченого про застосування амністії; перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчинені злочину, за який він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Дії ОСОБА_8 кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається зі змісту вироку, суд дотримався цих вимог закону.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, виходячи із вимог ст. 65 КК України, урахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, частково відшкодував шкоду потерпілим. Обставиною, що пом`якшує покарання винного суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Належним чином обґрунтувавши своє рішення, суд призначив ОСОБА_8 основне та додаткове покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, а на підставі ст.75 КК України звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з таким судовим рішенням.

Крім того на момент апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 продовжує відшкодування шкоди потерпілим. Зокрема, потерпілому ОСОБА_11 27.11.2017 року він перерахував 7000 грн.

Отже, з урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ті обставини, на які посилається прокурор, були враховані судом першої інстанції, а призначене ОСОБА_8 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи прокурора про те, що суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що в зв`язку із заявленим обвинуваченим клопотанням, останній взагалі підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі акту амністії.

Так, 06.09.2017 року набрав чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».
За змістом ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили. Зокрема, відповідно пункту «в» ст.1 «Про амністію у 2016 році» до таких відносяться особи не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Злочини передбачені ст.286 КК України віднесено до категорії необережних.
Відповідно до статті 12 КК України, злочини передбачені ч.2 ст.286 КК України не є особливо тяжкими.
Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є батьком дитини 2014 року народження (а.с 98).
Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_8 визначенні ст.9 закону України «Про амністію у 2016 році» - відсутні.
Оскільки вирок суду яким ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким не набрав законної сили, а обвинувачений ОСОБА_8 не позбавлений батьківських прав та на день набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році» має дитину, якій не виповнилося 18 років клопотання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі пункту «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення.
З урахуванням конкретних обставин справи, особи обвинуваченого та положень ст.15 «Про амністію у 2016 році», колегія суддів вважає можливим звільнити ОСОБА_8 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404,405,407,418 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Глобинського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

На підставі пункту «в» ст.1, ст.15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_8 від призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 31.03.2017 року основного та додаткового покарання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4