Справа № 214/2260/17
1-кп/214/479/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю потерпілого ОСОБА_4

за участю законного представника потерпілого ОСОБА_5

за участю представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6

за участю захисника ОСОБА_7

за участю обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження № 0000451 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, 296 ч.4 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання захисника, в якому він просить: змінити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді взяття під варту на особисте зобов`язання.

В обґрунтування клопотання зазначив наступне.

Під час проведення досудового слідства та при подальшому розгляді справи судовим слідством до підсудного було обрано міру запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. Не оспорюючи постанову про взяття під варту, вважає, що на даний час, відпала потреба у застосуванні саме такого виду запобіжного заходу, а тому він повинен бути змінений іншим запобіжним заходом. Стаття 148 КПК України наголошує, що запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. В ухвалі Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2017 р. про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту зазначено, що подання слідчого слід задовольнити, оскільки підозрюваний може ухилятись від слідства та суду, продовжити займатись злочинною діяльністю, впливати на хід досудового слідства та перешкоджати встановленню істини по справі. Зазначає, що, як вбачається з матеріалів кримінальної справи, обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового слідства активно сприяв розкриттю правопорушення та допомагав слідству. Так, ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, здійснив добровільну видачу зброї та набоїв, за допомогою яких було вчинено кримінальне правопорушення, визнав вчинене кримінальне правопорушення в частині ненавмисного вчинення тяжких тілесних ушкоджень. Вказує, що в даний час, говорити про те, що він може впливати на хід досудового слідства і перешкоджати встановленню істини по справі, недоцільно адже допитані майже всі свідки. Про неможливість протиправної поведінки ОСОБА_8 свідчить те, що під час розгляду кримінальної справи №214/163/14-к у відповідності до ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 червня 2014 року Особі-11 ( якою як видно за адресою реєстрації с ОСОБА_9 ) змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та до моменту винесення вироку судом 13 липня 2015 року жодних протиправних дій, впливу на свідків, укриття від слідства ОСОБА_8 не вчинено. Вказує, що аналогічно слід оцінювати і ту обставину, що обвинувачений може ухилитись від дізнання, слідства та суду. Під час дізнання та слідства, які уже завершені, ОСОБА_8 сприяв розкриттю злочину, частково визнав свою вину та щиро розкаюється у цьому, отже йому немає потреби ухилятись від суду, адже він усвідомив в повній мірі суспільну небезпеку вчиненого ним діяння та готовий понести покарання, яке було б достатнім для того, щоб стати на шлях виправлення. На момент винесення постанови про обрання запобіжного заходу взяття під варту -19 лютого 2017 року, ще не були в повній мірі зібрані дані про особу обвинуваченого. В ході досудового слідства встановлено, що ОСОБА_9 , не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем колишньої роботи, має стійкі соціальні зв`язки,а саме 2 листопада 2017 року укладений шлюб з громадянкою ОСОБА_10 , 1997 року народження від якого вони мають доньку - ОСОБА_11 , 2015 року народження. Факт того, що ОСОБА_8 виконує всі вимоги, покладені на нього судом, підтверджується довідкою Покровськоо районного сектору з питань пробації м. Кривого Рогу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань. В даній довідці зазначено, що гр. ОСОБА_8 , засуджений 13 липня 2015 року Саксаганським районним судом за ст. 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі, з випробуванням на 1 рік; 11 серпня 2016 року знятий з обліку по відбуттю строку, судимість погашена в силу ст. 89 КК України. Наполягає, що обвинувальним актом та клопотаннями прокурора кожного разу суд введено в оману, щодо того, що ОСОБА_8 вчинив повторно злочин під час дії вироку та випробувального строку. Погашення судимості ОСОБА_8 також підтверджується копією ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу. На поточний момент законному представнику потерпілого частково відшкодовано розмір матеріальної шкоди, матір`ю обвинуваченого - ОСОБА_12 , 23 листопада 2017 року було переведено ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди 10000 грн. 00 коп. Як підтверджено представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_6 , ці гроші є прийнятими законним представником потерпілого - ОСОБА_5 . ОСОБА_8 на поточний момент є діючим приватним підприємцем, у зв`язку з цим за ним за час утримання під вартою накопичуються борги зі сплати обов`язкових внесків, також він є єдиним годувальником дружини та дитини, допомагає матері пенсійного віку. Також є необхідним знаходження та здійснення роботи для подальшого відшкодування шкоди, нанесеної вчиненням кримінального правопорушення. Звертає увагу на той факт, що підзахисним ОСОБА_8 4 грудня 2017 року повторно подано заяву про визнання батьківства щодо малолітньої ОСОБА_11 , 2015 року народження, так як первинно, в серпні 2017 року на запит захисника було отримано роз`яснення, щодо всиновлення ним дитини після укладення шлюбу з ОСОБА_13 . Факт звернення з заявою про визнання батьківства ОСОБА_8 та неможливості оформлення батьківства щодо малолітньої ОСОБА_14 в умовах знаходження її батька - ОСОБА_8 під вартою підтверджується відповідями Криворізької установи виконання покарань(№3) на адвокатські запити захисника - ОСОБА_7 . У відповіді від 6 грудня 2017 року на адвокатський зазначено, що наразі, в Криворізькій установі виконання покарань № 3 посада начальника установи є вакантною, тому навіть при наявності усіх вищезазначених документів, цей правочин не може бути посвідчений. Наполягає, що характеризуючи особу підсудного недоцільно в даний час говорити про те, що особа може далі продовжувати займатись злочинною діяльністю. Стаття 237 КПК України наголошує на тому, що під час попереднього розгляду справи суд. серед інших обставин, з`ясовує чи немає підстав для зміни запобіжного заходу. Вважає, що на даний час така необхідність існує оскільки немає потреби особу, що вчинила злочин, розкаялась, визнала свою вину та допомагала слідству, тримати під вартою. Вважає, що обрання до обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, полегшить і пришвидшить розгляд справи у суді та відшкодування шкоди завданої потерпілому.

У судовому засіданні захисник підтримала клопотання та його зміст. Крім того, пояснила, що заперечує проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу. При цьому показав, що переосмислив те, що сталося, розуміє тяжкість вчиненого ним, бажає жити із сім`єю. Згоден з тим, що законному представнику перераховано 10000 грн. у відшкодування шкоди, саме він, обвинувачений, ініціював ці дії. Не наполягає на тому, щоб запобіжний захід був змінений саме на особисте зобов`язання, просить змінити на такий запобіжний захід, який не пов`язаний з перебуванням під вартою. В грудні 2017 року звертався до керівництва слідчого ізолятора з питання усиновлення дитини. З ОСОБА_15 проживав з 2012 року, бажав змінити своє прізвище на інше, після чого усиновити дитину, але не встиг цього зробити. Він, обвинувачений, дійсно бажає щоб в нього була сім`я. Просить строк тримання під вартою не продовжувати.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу. При цьому показав, що обвинувачений завдав йому тілесні ушкодження без всякої причини, знов може безпричинно вчинити злочин, тому є небезпечним для суспільства. Вважає, що усиновити дитину обвинувачений бажає лише з метою зміни запобіжного заходу. Вважає, що протиправна поведінка ОСОБА_8 щодо нього, потерпілого, була обумовлена тим, що він потерпілий, фізично слабкіший обвинуваченого, а тому не міг надати супротив. В день події він, потерпілий, був тверезим, не вживав спиртні напої ані до травмування, ані після цього. Після події ОСОБА_8 , або друзі ОСОБА_8 йому, потерпілому, не погрожували. Про те, щоб ОСОБА_8 погрожував свідкам по справі, він, потерпілий, відомостей не має. Після дослідження висновку судово-медичного експерта показав, що лікарям не розповідав, що вживав в день події алкоголь. Просить строк тримання під вартою обвинуваченому продовжити.

Законний представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, просить строк тримання під вартою обвинуваченому продовжити. При цьому пояснив, що він ні з ким не узгоджував перерахування йому 10000 грн., від кого надійшли ці гроші та з якою метою, не знає.

Представник потерпілого ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, просить строк тримання під вартою обвинуваченому продовжити. При цьому пояснив, що маються ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, так як змінював показання, побоюється покарання, не надав потерпілому допомогу на місці події, залишив місце події. Показання обвинуваченого про те, що той вчинив злочин з необережності, вважає нещирими, так як при вчиненні необережного злочину, обвинувачений не залишив би місце події. Вважає, що ОСОБА_8 вчинив злочин внаслідок безкарності. Після події від ОСОБА_8 або інших осіб не надходило погроз на адресу потерпілого або інших осіб. Гроші в сумі 10000 грн. законним представником прийняті.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, просить строк тримання під вартою обвинуваченому продовжити. При цьому пояснив, що обвинувачений вину визнає не повністю, тобто не розкаюється, на місці події допомогу потерпілому не надав, певний час скривався, зброю видав не добровільно. Також зазначив, що на даний час по справі допитані не всі свідки, законний представник потерпілого не домовлявся про перевід йому грошей.

Під час вирішення клопотання про зміну запобіжного заходу судом також досліджені надані стороною захисту письмові докази: свідоцтво про шлюб (т.№3, а.с. 119, 146), квитанція (т.№3, а.с.118, 147), відповіді ДУ «КУВП (№3)» (т.№3, а.с.148, 162, 168), розписка (т.№3, а.с.149), журнал (т.№3, а.с.150-151), ухвала суду (т.№3, а.с.152-155), відповідь органу пробації (т.№3, а.с.158), ухвала суду від 3 серпня 2016 року (т.№3, а.с.159-160), документи, що характеризують обвинуваченого (т.№2, а.с.133-142), акти (т.№1, а.с.22-23), висновок експерта (т.№2, а.с.106-108).

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони захисту, має право своєю ухвалою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Згідно ст. 201 КПК України, обвинувачений, його захисник, мають право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.121 ч.1, 296 ч.4 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.

19 лютого 2017 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, відносно обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без встановлення розміру застави.

Стаття 29 Конституції України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Заарештовувати або тримати під вартою особу можна лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід.
Відповідно до ст. 148 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від дізнання, слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Такі заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що зазначені особи будуть намагатися ухилитися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатимуть встановленню істини у справі або продовжуватимуть злочинну діяльність.
Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 судом було встановлено, що маються ризики, передбачені ст. 177 КПК України, тобто що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; може вчинити новий злочин. Також судом були враховані відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не одружений, що на думку суду свідчило про відсутність міцних соціальних зв`язків.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд також враховує, що по справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини 10 лютого 2011 року висловив думку про те, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину, не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.
Суд приходить до переконання, що у судовому засіданні на підставі наданих стороною захисту доказів встановлено, що після обрання обвинуваченому запобіжного заходу, ступень ризиків, які були встановлені судом, змінився.

У судовому засіданні на підставі наданих стороною захисту доказів встановлено, що ОСОБА_8 є суб`єктом підприємницької діяльності, позитивно характеризується, уклав шлюб з ОСОБА_13 , з якою сумісно проживав 2014 року, має намір усиновити дитину останньої, з приводу усиновлення звертався до керівництва ДУ «КУВП (№3)».

Також встановлено, що за ініціативою ОСОБА_8 його мати частково відшкодувала завдану шкоду 70000 грн.

Судом встановлено, що погроз до потерпілих або свідків, обвинувачений не застосовує.

Крім того, суд враховує, що після засудження 13 липня 2015 року, останній виконав покладені на нього судом обов`язки, встав на шлях виправлення, був звільнений від призначеного йому покарання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що на даний час не існує такого, передбаченого ст. 177 КПК України ризику, визначеного судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу, як наявність підстав вважати, що обвинувачений вчинить новий злочин. При цьому суд враховує, що після засудження 13 липня 2015 року, останній виконав покладені на нього судом обов`язки, встав на шлях виправлення, був звільнений від призначеного йому покарання, тобто є особою, яка не має судимості; що за його ініціативою вжиті заходи для відшкодування шкоди, завданої потерпілим, що обвинувачений уклав шлюб, має намір усиновити дитину своєї дружини, визнає завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Раніше, продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, суд враховував, що обвинувачений вчинив новий злочин через нетривалий час після закінчення іспитового строку. На даний час стороною захисту надані докази, що під час іспитового строку обвинувачений виконав покладені на нього судом обов`язки, став на шлях виправлення, звільнений від покарання, призначеного вироком суду від 13 липня 2015 року, не є особою, яка має судимість. Тому вказаний довід на підтвердження того, що обвинувачений може вчинити новий злочин, спростований доказами, наданими стороною захисту.

Раніше, продовжуючи строк тримання обвинуваченого під вартою, суд визначав такий ризик, що обвинувачений може вплинути на свідків та потерпілого. На даний час встановлено, що обвинуваченим вжиті заходи для відшкодування шкоди, завданої потерпілому, що потерпілий зазначає, що погроз з боку обвинуваченого не існує. Крім того, суд враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що обвинувачений намагається вплинути на свідків, знищити докази. Суд також враховує, що обвинувачений не заперечує факту завдання потерпілому ОСОБА_4 тяжких тілесних ушкоджень. Тому, суд, з урахуванням викладеного, приходить до переконання, що на даний час не існує такого, передбаченого ст. 177 КПК України ризику, як наявність підстав вважати, що обвинувачений буде впливати на свідків, потерпілих, знищити докази.

Разом з тим, приймаючи до уваги тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , суд вважає, що є наявним ризик того, що обвинувачений, побоюючись покарання в разі визнання його винним, може ухилитися від суду.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.
Суд вважає, що показання потерпілих, показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 є вагомими доказами вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.121 ч.1, 296 ч.4 КК України, завдання потерпілим тілесних ушкоджень з хуліганських мотивів.

Разом з тим суд враховує, що показання ОСОБА_8 про те, що в день події, розмовляючи з потерпілим ОСОБА_4 , відчував від останнього запах перегару, в день події від поведінки потерпілих та їх друзів відчував страх, узгоджуються з такими вагомими доказами, як показання свідка ОСОБА_19 , висновком експерта. Так, свідок ОСОБА_19 показав, що особи, серед яких знаходилися потерпілі, знаходилися в стані сп`яніння, вживали образливі слова, погрожували побиттям, висловлювалися в нецензурній формі. З висновку експерта (т.№2, а.с.106-108) вбачається, що при доставці з місця події у потерпілого ОСОБА_4 була виявлено алкогольне сп`яніння.

Обвинувачений раніше не судимий, одружений, має намір усиновити дитину своєї дружини, за його ініціативою його мати часткове відшкодувала завдану матеріальну шкоди, що обвинувачений виконав покладені вироком суду від 13 липня 2015 року на нього обов`язки. На переконання суду, вказані обставини в своїй сукупності свідчать про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, виключають можливість вчинення ним нового злочину, впливу на потерпілих, свідків.

З урахуванням тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, наявності передбаченого ст. 177 КПК України ризику, а саме, що ОСОБА_8 може ухилитися від суду, даних про особу обвинуваченого, приходячи до переконання, що на даний час не мається раніше визначеного судом ризику про те, що обвинувачений може вчинити новий злочин, що не мається такого ризику, як вплив на свідків, потерпілих, суд вважає, щодля запобігання встановленого судом ризику, достатнім буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що необхідність у такому запобіжному заході як тримання під вартою відпала, процесуальну поведінку ОСОБА_8 забезпечить запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, а тому відносно обвинуваченого належить замінити раніше обраний запобіжний захід.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю; зазначені обов`язки, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.
Суд вважає, що на обвинуваченого, з урахуванням визначеного ризику, необхідно покласти наступні обов`язки: не відлучатися без дозволу суду за межі м. Кривого Рогу; повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Суд вважає, що заперечення потерпілого про те, що обвинувачений не має дійсного наміру створити сімю, спростовуються такими встановленими судом обставинами, як тривале проживання до укладення шлюбу з ОСОБА_13 .

Пояснення законного представника про те, що він не знає мету перерахування грошей спростовуються тим, що у чеку зазначена ця мета як відшкодування шкоди.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений певний час скривався, зброю видав не добровільно, спростовуються показаннями допитаної у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що обвинувачений в день події казав, що збирається йти до поліції, що обвинувачений казав: «Мама, навіщо ти забрала пістолет, віддай».

Дійшовши висновку про зміну запобіжного заходу, суд також враховує, що стороною обвинувачення не доведено, що існують інші ризики, крім визначеного судом ризику. Суд вважає, що сторона обвинувачення не довела, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде достатнім для запобіганню визначеного судом ризику.

Також суд вважає, що стороною обвинувачення не доведена доцільність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного захисника - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися без дозволу суду за межі м. Кривого Рогу;

- повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- не залишати приміщення квартири АДРЕСА_1 з 20 год. 00 хв. до 7 год. 00 хв. у понеділок, вівторок, середу, четвер та п`ятницю;

- не залишати приміщення квартири АДРЕСА_1 цілодобово у суботу та неділю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Застосувати до обвинуваченого електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти негайно в залі суду.

Виконання ухвали покласти на начальника Покровського ВП КВП ГУ НП в Дніпропетровській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1