Справа № 183/26/18
№ 1-кп/183/537/18
В И Р О К
іменем України
22 січня 2018 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 13.08.2014 року за № 0000092, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Родинське Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця строкової служби старшого солдата військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з його слів фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
19 вересня 2013 року наказом № 194 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця, призваного на строкову військову службу, старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини. Наказом № 194 від 19.09.2013 року старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду механіка-водія 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

7 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 , маючи умисел тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину без поважних причин, тривалістю понад один місяць, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

12 грудня 2017 року старший солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону та заявив про себе, в результаті чого злочин було припинено.

Таким чином, 7 серпня 2014 року старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та протиправно ухилявся від проходження військової служби до 12 грудня 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, які лягли в основу обвинувачення, в скоєному розкаявся. Додав, що залишив військову частину у зв`язку із складними сімейними та особистими обставинами, після чого боявся повертатися до військової частини. Коли дізнався про те, що знаходиться у розшуку, одразу з`явився до прокуратури.

В судовому засіданні були досліджені докази вини обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 13.08.2014 року за № 0000092, згідно якого 07.08.2014 року військовослужбовець строкової служби військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, ухиляючись від проходження військової служби тривалістю понад три доби, але не більше місяця

(а.п. 21);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 194 від 19.09.2013 року, згідно якого з 19.09.2013 року старшого солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1

(а.п. 27);

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 181 від 07.08.2014 року, згідно якого старшого солдата строкової служби ОСОБА_5 вважати таким, що залишив військову частину з 07.08.2014 року

(а.п. 28);

- копія військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_5

(а.п. 38-43).

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та доведеною, а його дії підлягають кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем строкової служби військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.ст. 50-52 КК України, суд обставин, які обтяжують покарання, визначені ст. 67 КК України не встановив. Обставиною, яка пом`якшує покарання, визначеної ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проходження служби характеризується задовільно, раніше не судимий. Однак також суд враховує, що ОСОБА_5 залишив військову частину у серпні 2014 року та лише у грудні 2017 року з`явився до прокуратури. Таким чином ОСОБА_5 понад 3 роки ухилявся від проходження військової служби. Крім того, ОСОБА_5 на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, за місцем реєстрації не мешкає, офіційно не працює, проходить стажування для працевлаштування.

Санкція ч. 3 ст. 407 КК України передбачає покарання тільки у виді позбавлення волі. З урахуванням обставин скоєння кримінального правопорушення, його наслідків, а також обраної позиції обвинуваченим ОСОБА_5 , суд вважає, що призначення обвинуваченому покарання у виді максимального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією зазначеної статті, буде занадто суворим, а призначення мінімального покарання сприятиме виправленню обвинуваченого ОСОБА_5 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому суд вважає, що з причин, визначених раніше, обвинуваченому ОСОБА_5 можливо застосувати ст. 75 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 177, 178, 194 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїздити за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1