Справа № 308/1276/18
Провадження № 11-кп/777/371/18

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

20.04.2018 м. Ужгород
Суддя Апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 (далі прокурор),
В С Т А Н О В И В :
вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2018 року

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, тимчасово не працюючий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк один рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладений на нього передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Цивільний позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 18156,42 грн. спричиненої матеріальної шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1762 грн. судового збору.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь НДКЦ при МВС України в Закарпатській області судові витрати за проведені по справі судову інженерно-транспортну та транспортно трасологічну експертизи в сумі 989,60 грн..
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_5 судові витрати за проведену по справі судову автотехнічну експертизу в сумі 1180 грн.
Речовий доказ по справі (а. с. 73) вирішено вважати повернутим власнику.

Згідно вироку, ОСОБА_3 визнаний винуватим у тому, що 27.10.2017 приблизно о 19-ї годині 30 хвилин, керуючи в м. Ужгород, по вул. Чорновола, технічно справним автомобілем марки «Daewoo Nexia», д/н НОМЕР_1 , і рухаючись в напрямку вулиці Капушанської, навпроти будинку № 1, внаслідок порушення вимог передбачених п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який проходив проїзну частину дороги зліва на право по ходу руху автомобіля, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 942 від. 10.01.2018 та висновку додаткової судово-медичної експертизи №70 від 31.01.2018, потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
В апеляційній скарзі прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк один рік та звільнення від його відбування з іспитовим строком один рік, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що суд, не призначивши ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, занадто м`яко поставився до особи обвинуваченого, не врахував характер суспільної небезпеки та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, ступінь тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, а також те, що ОСОБА_3 не відшкодував потерпілому завдану шкоду, маючи при цьому реальну можливість на її відшкодування. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_3 визнати винним за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік й на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком один рік, поклавши на нього передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а в решті вирок залишити без зміни.

Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність її вимогам ст. 396 КПК України, вважаю, що апеляційна скарга не відповідає вимогам цієї норми права.

Так, у порушення вимог передбачених п. 5 ч. 2 ст. 396 КПК України, апелянт не подав клопотання (не зазначив в апеляційній скарзі), у якому б указав на те, які саме докази (документи), що підтверджують наведені ним в апеляційній скарзі доводи та обґрунтовують висунуті до суду апеляційної інстанції вимоги, необхідно дослідити апеляційному суду під час розгляду апеляційної скарги, а також не зазначив у чому саме полягає неповнота при дослідженні цих доказів місцевим судом, і які саме факти можуть бути підтверджені в апеляційному суді при дослідженні цих доказів.

Разом із тим, прокурор не вказує на те, які саме обставини та дані про особу ОСОБА_3 , що можуть свідчити про необхідність призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, не були враховані судом при призначенні ОСОБА_3 цього покарання.

Поряд із цим, посилаючись на те, що судом не враховано ступінь тяжкості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, прокурор не врахував, що саме у зв`язку з тяжкістю спричинених потерпілому тілесних ушкоджень (тілесні ушкодження середньої тяжкості) дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, ставлячи вимогу про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк один рік із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та про звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, прокурор не зазначив те, від відбування якого саме покарання (основного чи і додаткового) необхідно звільнити ОСОБА_3 на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПК України суддя-доповідач, установивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, у якій зазначаються недоліки скарги, і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Вищенаведені недоліки апеляційної скарги унеможливлюють її прийняття до розгляду та, з урахуванням визначених КПК повноважень апеляційного суду, прийняти за наслідками її розгляду законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим, подана прокурором апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням достатнього строку для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 березня 2018 року, ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_3 , залишити без руху.

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_2 ..

Встановити строк для усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків апеляційної скарги 10 (десять) днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити апелянту, що в разі не усунення вищезазначених недоліків, апеляційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6 Стан