Справа № 202/708/18
Провадження № 1-кс/0202/164/2018
УХВАЛА
Іменем України
01 березня 2018 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001566, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 07.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про скасування арешту майна, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2016 року.
В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що в провадженні СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001566 від 07.07.2016 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.07.2016 року накладено арешт на грошові кошти, котрі містяться на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «АБ Радабанк» на її, заявника, ім`я.
Заявник вважає ухвалу слідчого судді про накладення арешту незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки стороною обвинувачення у ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням їй не пред`явлено повідомлення у вчиненні кримінального правопорушення, а також не пред`явлено цивільного позову. Окрім того, на теперішній час і на дату винесення оскаржуваної ухвали слідчого судді відсутні будь-які підстави чи розумні підозри вважати, що грошові кошти на її зарплатній картці є доказом злочину.

У зв`язку з викладеним, заявник просила скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2016 року на грошові кошти, котрі містяться на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «АБ Радабанк» на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання та наполягала на його задоволенні

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, просив скаргу розглянути за його відсутності у зв`язку із зайнятістю.

Дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження № 0001566 від 07.07.2016 року, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Встановлено, що в провадженні Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001566 від 07.07.2016 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2016 року накладено арешт на грошові кошти, котрі містяться на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «АБ Радабанк» на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, котрий застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, котрі були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за котрих жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи вищевикладене, вважаю, що клопотання ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки заявником було доведено, що арешт грошових коштів, котрі містяться на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «АБ Радабанк» на її ім`я, було накладено необґрунтовано, оскільки їй у встановленому кримінально-процесуальним законодавством не було вручено підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує її права, тому арешт підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 171, 174, 369-372, 376 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0001566, внесеного до Єдиного державного реєстру досудового розслідування 07.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2016 року у кримінальному провадженні № 0001566 на грошові кошти, котрі містяться на особистому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в ПАТ «АБ Радабанк» на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя - ОСОБА_1