Справа № 168/84/18 Провадження №11-сс/773/58/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: вирішення питання про арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 лютого 2018 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0000098 прокурора Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 31.01.2018 про відмову в накладенні арешту на майно,
В С Т А Н О В И В:
29.01.2018 старший слідчий СВ Старовижівського ВП Ратнівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_7 подав до Старовижівського районного суду клопотання, погоджене з прокурором Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме, приміщення колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання умотивовано тим, що згідно з інформацією, яка надійшла від Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, наказом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області від 30 травня 2017 року № 40 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 31.05.2016 № ВЛ 86 «Реконструкція приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 », замовник ОСОБА_8 ..

12.10.2017 внесено відомості до ЄРДР за № 0000098 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 275 КК України.

Під час проведення огляду місця події приміщення готелю «Вижівка», встановлено, що на його першому поверсі здійснюється підприємницька діяльність, однак, дане приміщення не введене на законних підставах в експлуатацію. Також слідчий вказує, що допитаний інженер з технічного нагляду ОСОБА_9 повідомив про те, що фактично технічного нагляду не здійснював, оскільки забудовником не надано йому необхідної документації. Слідчий вважає, що здійснення підприємницької діяльності та експлуатація приміщення колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не допускається, тобто відбувається незаконно.

Слідчий зазначає, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, а також для забезпечення проведення необхідних слідчих (розшукових) дій в межах кримінального провадження, вважає, що слід накласти арешт на вищевказане нерухоме майно.

Ухвалою слідчого судді від 31.01.2018 у задоволенні зазначеного клопотання слідчого відмовлено.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що порушення містобудівного законодавства при реконструкції нерухомого майна, на яке слідчий просить накласти арешт, зафіксовані відповідною службою, про що складено акт та винесено припис, що, на думку слідчого судді, свідчить про те, що ризики, передбачені абз.2 ч.1 ст.170 КПК України відсутні, як і відсутні ризики знищення майна.

Здійснення підприємницької діяльності на першому поверсі зазначеного приміщення співвласниками також не може бути підставою для накладення арешту на все нерухоме майно в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, в судовому засіданні прокурором не доведено необхідності арешту приміщення колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , у даному кримінальному провадженні.

У поданій апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою. Посилається на те, що Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області від 30 травня 2017 року № 40 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 31.05.2016 № ВЛ 86 «Реконструкція приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 », замовник ОСОБА_8 .. У той же час перший поверх вказаного приміщення, де розміщено магазини та аптека, функціонує, а на інших поверхах побудовані квартири. Власником допущено порушення під час будівництва об`єкту правил, що стосуються безпечної експлуатації будівель та споруд. ОСОБА_8 підтвердив в судовому засіданні факт самовільного проведення реконструкції 1 та 2 поверхів колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також добудови у ньому 3 і 4 поверхів. Таким чином, замовником будівництва фактично введено в експлуатацію вищевказане приміщення без погодження декларації про початок будівельних робіт та готовності об`єкта до експлуатації ДАБІ у Волинській області. Дані обставини, на думку прокурора, свідчать про те, що власник приміщення своїми діями створює загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, який підтримував апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді, та ухвалити нову про накладення арешту на майно, дослідивши матеріали провадження за доводами скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає з таких підстав.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про необхідність накладення арешту на майно, не заслуговують на увагу.
Зі змісту ч.1 ст.170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку..

Відповідно до статей 7 та 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 275 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення під час розроблення, конструювання, виготовлення чи зберігання промислової продукції правил, що стосуються безпечного її використання, а також порушення під час проектування чи будівництва правил, що стосуються безпечної експлуатації будівель і споруд, особою, яка зобов`язана дотримувати таких правил, якщо це створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого. При цьому під експлуатацією будівель і споруд слід розуміти їх використання за цільовим призначенням. Статтею 275 встановлена відповідальність за шкоду, заподіяну в ході експлуатації вже готових, завершених будівництвом об`єктів.
Судом встановлено, що приміщення колишнього готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке розташоване в АДРЕСА_1 , на момент розгляду клопотання не здано в експлуатацію, декларація про початок будівельних робіт від 31 травня 2016 року, яку подав ОСОБА_8 , скасована наказом Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції № 40 від 30 травня 2017 року.
При цьому, з показань ОСОБА_8 у судовому засіданні, який також давав пояснення від іменні всіх інших співвласників нерухомого майна вбачається, що він сам подав заяву про анулювання поданої ним 31 травня 2016 року декларації про початок будівельних робіт, оскільки така декларація подавалась лише на роботи по реконструкції 1 та 2 поверхів вказаного приміщення, в процесі реконструкції було прийнято рішення про добудову ще 2-х поверхів і розроблена відповідна технічно-проектувальна документація. Однак, ДАБІ не могла йому зареєструвати ще одну декларацію про початок будівельних робіт.
Також місцевим судом встановлено, що в червні 2017 року ОСОБА_8 було відмовлено в реєстрації нової декларації про початок будівельних робіт, у зв`язку з неповним наданням необхідної інформації. Крім цього судом встановлено, що з 4 по 8 грудня 2017 року на підставі наказу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції та постанови старшого слідчого Старовижівського ВП був проведений плановий (позаплановий) захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. За наслідками такого заходу було складено відповідний акт, винесено припис про усунення порушень містобудівного законодавства у строк до 8 лютого 2018 року, складено протокол про адміністративне правопорушення і, зі слів ОСОБА_8 , винесено постанову про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу.
ОСОБА_8 також зазначив, що проектна документація на приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ним розроблена, а також виготовляється містобудівна документація з врахуванням всіх недоліків, зазначеними ДАБІ і буде проведена обов`язкова для таких об`єктів будівництва, відповідна експертиза.
З пояснень учасників судового засідання встановлено, що на даний час будь-які будівельні роботи в приміщенні готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не проводяться.
Прокурор в судовому засіданні не спростував зазначену інформацію.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагаються визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.6 ст.170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

На момент розгляду клопотання слідчим суддею, власник майна чи інші особи, не перебували в статусі підозрюваного, обвинуваченого, а санкція статті, інкримінованої в даному кримінальному провадженні, взагалі не передбачає такого виду покарання, як конфіскація майна.

Так, ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Проте, згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна..

Разом з тим, у клопотанні слідчого жодним чином не обґрунтовано, що арешт вказаного вище нерухомого майна було здійснено на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України та не доведено, що незастосування арешту майна може привести до його знищення тощо.

Таким чином, висновки слідчого судді в оскаржуваній ухвалі відповідають фактичним обставинам справи, є законними, обґрунтованими та вмотивованими.
З огляду на це, підстав для скасування ухвали слідчого судді, з мотивів наведених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не знаходить.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Старовижівського районного суду Волинської області від 31.01.2018 про відмову в накладенні арешту на майно без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: