печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у рамках кримінального провадження № 0000433, -

ВСТАНОВИВ:
11.10.2017 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 подане в порядку ст. 174 КПК України.

У вимогах даного клопотання суб`єкт звернення просить, скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 на грошові кошти в сумі 5 200 000 грн., які 24.02.2017 року через банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий ОСОБА_3 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (МФО 305299), внесені за підозрюваного ОСОБА_4 як застава на рахунок ГУ ДКСУ в м. Києві № НОМЕР_2 і знаходяться на вказаному рахунку і заборонено ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншим особам користуватись, розпоряджатись вказаним майном.

В обґрунтування означеного клопотання особа, яка заявила його вказує, що грошові кошти внесені в якості застави не є власністю підозрюваного ОСОБА_4 , а належить безпосередньо адвокату ОСОБА_3 , який арештовані кошти вніс за свого підзахисного, та арешт накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ст. 170 КПК України, також посилається на те, що грошові кошти не відповідають критеріям визначеними ст. 98 КПК України, оскільки не є предметом кримінального правопорушення.

У судове засідання особа, яка заявила клопотання та особа, за клопотанням якої було арештовано майно не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, а також клопотання про арешт майна приходить до наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів провадження, першим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000433 від 16.02.2017, за фактом створення з числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів Рівненської області злочинної організації, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме одержання неправомірної вигоди в особливо великих розмірах за прикриття незаконного видобування на території Рівненської області бурштину; придбання, отримання, зберігання та збут майна, одержаного злочинним шляхом; перевищення військовою службовою особою влади та службових повноважень; надання неправомірної вигоди службовим особам, заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем; вчинення у співучасті перевищення влади та службових обов`язків працівником правоохоронного органу, одержання службовою особою неправомірної вигоди та незаконне позбавлення волі людини, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 240, ст. 198, ч. 5 ст. 191, ч. 3ст. 369, ч. 4 ст. 426-1, ч. 2 ст. 365, ч. 4 ст. 368, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 209 КК України.

Матеріали вказаного кримінального провадження Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України виділено в окреме провадження з кримінального провадження № 0001053 від 18.04.2016 за підозрою в тому числі співробітника Служби безпеки України ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 240, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 191 КК України за фактом створення та керівництва злочинною організацією, яка займалася прикриттям незаконного видобування на території Рівненської області бурштину з метою одержання неправомірної вигоди в особливо великих розмірах, а також вчинення замаху на заволодіння чужого майна у великих розмірах.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у провадженні № 757/22605/17-к накладено арешт на грошові кошти в сумі 5 200 000 грн., які 24.02.2017 через банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий захисником останнього адвокатом ОСОБА_3 у ПАТ «КБ «Приватбанк» (МФО 305299), внесені за підозрюваного ОСОБА_4 як застава на рахунок ГУ ДКСУ в м. Києві № НОМЕР_2 і знаходяться на вказаному рахунку, та заборонити ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та іншим особам користуватись, розпоряджатися вказаним майном.

Метою накладення арешту на майно, є те, що грошові кошти відповідають критеріям визначеним ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, забезпечення можливості спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положення ч. 10 ст. 170 КПК України декларують, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Головною військовою прокуратурою Генеральної прокуратури України 14.04.2017 у рамках кримінального провадження № 0000433 від 14.02.2017 грошові кошти в сумі 5 200 000 грн., які знаходяться на рахунку ГУ ДКСУ в м. Києві № НОМЕР_2 , що є можливо предметом легалізації (відмивання) доходів одержаних злочинним шляхом, визнано речовими доказами.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження доводів викладених у клопотанні.

Окрім того, матеріали провадження за клопотанням про арешт майна свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованість накладення арешту на грошові кошти та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, існують підстави для подальшого збереження арешту майна, а відтак у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.04.2017 у рамках кримінального провадження № 0000433 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1