Провадження № 11-кп/780/418/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 02.04.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ухвалено відраховувати з моменту фактичного затримання.
Цивільні позови ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 1 000 000 (один мільйон) грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_12 9 539 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 92 коп. матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

06.09.2016 року, близько 03 год. 10 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9.а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння», керуючи технічно справним автомобілем «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під часу руху проїзною частиною вул. Київська, навпроти будинку №42 в м. Біла Церква Київської області, у смузі для руху в напрямку центру м. Біла Церква, в порушення вимог п.2.3.б) ПДР України, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п.2.3.д) ПДР України, згідно з яким «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та, порушуючи вимог п.12.1 ПДР України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», а також п.10.1 ПДР України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, змінив напрямок його руху, не переконавшись що це буде безпечним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням автомобіля, виїхав на праве, відносно напрямку його руху узбіччя, де допустив зіткнення із деревом.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, а пасажири ОСОБА_12 та ОСОБА_14 отримали тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №376 від 22.09.2016 року смерть ОСОБА_13 настала від сукупної травми голови та тулуба з дифузною травмою головного мозку та переломом кісток склепіння та основи черепа. Знайдені при судово-медичній експертизі трупа ушкодження заподіяні тупими предметами, можливо за обставин вказаних у постанові, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №137/Е від 27.10.2016 року, згідно наданої медичної документації та заключення консультанта рентгенолога КОБ СМЕ у ОСОБА_14 мали місце пошкодження у вигляді: важкої закритої ХСМТ, компресійно-взривного перелому тіла першого поперекового хребця з порушенням функцій спинного мозку, з порушенням функції тазових органів по типу затримки, а також перелом 3-го ребра зліва. Описані пошкодження утворились від дії тупого(их) предмету(ів), по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаним у постанові, і відносяться до тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи №135/Е від 31.10.2016 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_12 мали місце пошкодження у вигляді забою головного мозку тяжкого ступеня, перелому кісток склепіння і основи черепа, масивний субарахноїдальний крововилив, садно голови, а також забійно-рвана рана правого стегна. Описані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого(их) предмета(ів), по давності можуть відповідати строку та обставинам вказаним в постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент спричинення.

Грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3.б), 2.3.д), 2.9.а), 10.1, 12.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_13 , а також заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурором, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 та потерпілою ОСОБА_11 подано апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, просить вирок міськрайонного суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.2 ст.286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні покарання ОСОБА_9 місцевим судом залишено поза увагою наслідки скоєного ним злочину у вигляді смерті та тяжких тілесних ушкоджень, суспільну небезпеку та грубість порушення ПДР України обвинуваченим, який не обрав безпечну швидкість руху керованого транспортного засобу, ігноруючи прохання пасажира, періодично набирав швидкість, що свідчить про його байдуже ставлення до життя і здоров`я осіб, що перебували в салоні автомобіля та до безпеки інших учасників дорожнього руху.

Також, судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що ОСОБА_9 керував транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що є не тільки обставиною, яка обтяжує покарання, а і підтверджує підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого. Під час судового розгляду із метою уникнення суворого покарання ОСОБА_9 заперечував вказаний факт, чим затягував судовий процес та демонстрував неналежну поведінку.

Разом із цим, міськрайонний суд не взяв до уваги думку потерпілого ОСОБА_12 , який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та доводи потерпілої ОСОБА_11 , котра наголошувала на максимальній мірі покарання для ОСОБА_9 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 у апеляційній скарзі просить у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, призначенням покарання обвинуваченому, яке не відповідає обставинам кримінального правопорушення і особі винного внаслідок суворості, вирок змінити, виключити з його тексту посилання на наявність такої обставини, що обтяжує покарання, як вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння, застосувати щодо ОСОБА_9 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, та зменшити розмір моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 .

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що із показань ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_14 вбачається, що під час керування транспортним засобом обвинувачений у стані наркотичного сп`яніння не перебував, а вживав марихуану шляхом куріння за три дні до ДТП. Отже, він не міг перебувати у стані наркотичного сп`яніння, а суд першої інстанції мав би зафіксувати лише факт прийому наркотичної речовини, залишки якої були виявлені у організмі.

Посилаючись на висновок лікаря Київського обласного наркологічного диспансеру, згідно якого у організмі обвинуваченого виявлено не тільки канабіоїди, але й психостимулятори, попри наявність суперечливих доказів суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про допит лікаря, який надав висновок, та проведення експертизи.

На думку апелянта, місцевий суд не врахував даних про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, вчинив злочин із необережності, одружений, є єдиним годувальником у сім`ї, має на утриманні дружину та матір інвалідів II групи, частково відшкодував потерпілим задану шкоду.

Також, міськрайонний суд не звернув уваги на думку потерпілої ОСОБА_14 , яка наполягала на призначенні ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Щодо вирішення цивільного позову, то визначений до відшкодування потерпілій ОСОБА_11 розмір моральної шкоди 1000000 грн. 00 коп. не відповідає критеріям розумності, виваженості, справедливості та не обґрунтований доказами, які б підтвердили матеріальний еквівалент моральних страждань останньої.

У апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, призначити останньому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнути з обвинуваченого на її користь 3000000 грн. 00 коп. моральної шкоди. У решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що при призначенні покарання місцевий суд сповна не врахував обставини провадження, характер та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наслідки протиправних дій останнього у вигляді смерті та тяжких тілесних ушкоджень, особу обвинуваченого, який у вчиненому не розкаявся, що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

На думку потерпілої, міськрайонним судом не наведено чітких підстав часткового задоволення цивільного позову саме на суму 1000000 грн. 00 коп. Зокрема, при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не взято до уваги, що у зв`язку зі смертю в ДТП єдиної доньки апелянт перенесла значні моральні страждання, отримала сильний нервовий стрес та відчутне душевне потрясіння.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_11 просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 залишити без задоволення.

На її думку, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не перебував в стані наркотичного сп`яніння, є лише припущенням, оскільки вони не підтверджуються доказами, наявними у матеріалах кримінального провадження.

Разом із цим, призначення ОСОБА_9 покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не є необхідним та достатнім для його виправлення.

Що стосується цивільного позову, то визначаючи розмір моральної шкоди, судом першої інстанції не в повній мірі було враховано ступінь її страждань, внаслідок трагічної загибелі доньки, що призвело до не відповідності задоволеної суми засадам розумності і справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_11 , думку прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_11 вважав обґрунтованою в частині оскарження призначеного обвинуваченому покарання та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають із наступних підстав.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів та характеризується необережною формою вини.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 міськрайонним судом відповідно до ст.66 КК України, визнано часткове відшкодування потерпілим завданої злочином шкоди.

Згідно з ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.

Частиною 1 ст. 94 КПК України встановлено правила оцінки доказів, відповідно до яких суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Під час оцінки судом першої інстанції доказів, наданих сторонами кримінального провадження щодо перебування обвинуваченого в стані наркотичного сп`яніння, дотримано вимоги ст.94 КПК України та зроблено правильний висновок, що обставина перебування обвинуваченого у стані наркотичного сп`яніння на момент ДТП, яка сталася 06.09.2016 року близько 03 год. 10 хв., зайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення надано належні та допустимі докази, що підтверджують вказану обставину та спростовують доводи апеляційної скарги захисника в цій частині.

Зокрема, із висновку лікаря Київського обласного наркологічного диспансеру щодо результатів виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №101 від 06.09.2016 року вбачається, що на момент огляду о 09 год. 20 хв. 06.09.2016 року ОСОБА_9 перебував у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїди та психостимулятори).

Копією результату лабораторного дослідження №124/125/183/184 від 06.09.2016 року, встановлено, що у ОСОБА_9 06.09.2016 року о 9 год. 40 хв. було взято на аналіз сечу та о 10 год. кров. За результатами дослідження виявлено канабіноїди.

За результатами дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, не вбачається зауважень щодо їх належності та допустимості. Таким чином, місцевий суд, оцінивши надані докази у відповідності до положень ст.94 КПК України обґрунтовано не встановив підстав, передбачених ст.87 КПК України, які тягнуть безумовне визнання доказів недопустимими.

Огляд на стан сп`яніння обвинуваченого було проведено у закладі охорони здоров`я та в порядку, що відповідає вимогам п.8 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року. Результати дослідження відображені у висновку, який жодних сумнівів не викликає.

Натомість, стороною захисту у ході досудового розслідування, судового розгляду кримінального провадження у суді першої та апеляційної інстанції не було надано доказів, які б спростовували або ставили під розумний сумнів зазначені висновки міськрайонного суду.

Твердження апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений, не міг перебувати у стані наркотичного сп`яніння, адже вживав марихуану шляхом куріння за три дні до ДТП, а суд першої інстанції мав би зафіксувати лише факт прийому наркотичної речовини, залишки якої були виявлені у організмі, не спростовують факт перебування обвинуваченого у стані наркотичного сп`яніння та характеризують ОСОБА_9 як особу, котра завідомо знаючи, що вживала наркотичні засоби, згідно показань свідка ОСОБА_12 у суді першої інстанції не одноразово, не відмовилася від керування транспортним засобом.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який визнав вину частково, раніше не судимий, за місцем проживання та колишнім місцем роботи характеризується виключно позитивно, що підтверджено характеристиками, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має хороший стан здоров`я, міцні соціальні зв`язки, одружений, дружина ОСОБА_7 внаслідок ДТП має інвалідність ІІ групи, має матір, яка є пенсіонером за інвалідністю ІІ групи, думку потерпілих, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному.

Із урахуванням вищевикладеного, вимоги апеляційних скарг прокурора та потерпілої ОСОБА_11 про призначення більш суворого покарання, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом із цим, апеляційний суд приходить до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання непов`язаного із ізоляцією від суспільства, із застосуванням положень ст.75 КК України.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подано цивільні позови.

Вирок суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_11 .

Відповідно до ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов.

Згідно з ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п.п.1,3 ч.2 зазначеної статті полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Із тексту ст.1167 ЦК України вбачається, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин.

Унаслідок ДТП, що сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_11 втратила рідну доньку ОСОБА_13 , відтак їй було завдано моральної шкоди.

Згідно доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, та, враховуючи обставини ДТП, скоєної обвинуваченим ОСОБА_9 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню і стягненню на її користь з обвинуваченого ОСОБА_9 .

Оскільки, місцевий суд у відповідності до ст.1167 ЦК України в повній мірі врахував вимоги кримінального процесуального законодавства, перенесені потерпілою моральні страждання, їх ступінь, обставини спричинення, її переживання з приводу вчиненого обвинуваченим, справедливість та реальність позовних вимог, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 в частині збільшення розміру моральної шкоди та захисника ОСОБА_8 в частині зменшення, є необґрунтованими.

Із огляду на вказане вище, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, колегією суддів під час апеляційного розгляду встановлено не було.

Таким чином, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, тому залишає апеляційні скарги прокурора, потерпілої ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, ст.1167 ЦК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Головуючий:
Судді: