Справа № 307/3360/13-к
Провадження № 1-кп/307/18/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого
судді ОСОБА_1
з участю: прокурорів ОСОБА_2
ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
представника потерпілого ОСОБА_6
при секретарі ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, одруженого, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, сезонного робітника, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:
01.08.2013 р., приблизно о 05-й год., ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ЗИЛ 131», н/з НОМЕР_1 , та рухаючись із села Руська Мокра в напрямку урочища «Хрест», Тячівського району, діючи в супереч вимогам п. 21.11 Правил дорожнього руху, перевозив пасажира ОСОБА_9 поза кабіною, на передньому бампері, та допустив наїзд керованого ним автомобіля на потерпілого, який під час руху впав під переднє колесо, у результаті чого той отримав тілесні ушкодження, які потягли за собою його смерть.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав. Пояснив, що 01.08.2013 р., біля 5-ї години, він на своєму автомобілі марки «ЗИЛ» перевозив людей. ОСОБА_9 сів на бампер автомобіля і вони поїхали в урочище «Хрест». Проїхавши кілька метрів він побачив, що потерпілого на бампері немає. Відразу зупинився і вийшовши з автомобіля побачив, що потерпілий потрапив під переднє колесо. Просить звільнити його від покарання на підставі закону «Про амністію у 2014 році», так як має двоє неповнолітніх дітей.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він являється рідним братом ОСОБА_9 . ОСОБА_8 оплатив всі витрати пов`язані з похоронами та спорудженням пам`ятника для покійного брата. У останнє судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутності його та його представника. Жодних претензій до обвинуваченого не має. Не заперечує щодо застосування до обвинуваченого Закону України про амністію.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст правопорушень, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку суд, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілого та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він дав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. 349 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України по кваліфікуючій ознаці порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Обираючи обвинуваченому покарання суд враховує обставини, які його пом`якшують: вину свою визнав, щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, відсутність у потерпілого моральних та матеріальних претензій; обставин, які обтяжують покарання суд не знайшов.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Враховуючи наведені пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, суд вважає за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 р. слід звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Статтею 14 Закону визначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 12 КК України злочин передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до тяжких злочинів вчинених з необережності.

Обвинувачений ОСОБА_8 має двоє неповнолітніх синів, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвами про народження за актовими записами № 8 від 03.03.2011 р. й № 22 від 12.09.2007 р.н, і не позбавлений батьківських прав.

Отже обвинувачений ОСОБА_8 підлягає звільненню від призначеного покарання.

В обвинувальному акті зазначено що розмір витрат на залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи становить 1140 грв.
Відповідно до ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експерта, які згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_8 витрат за проведення експертизи в дохід держави в сумі 1140 грв.
Тому, керуючись ст.ст. 368, 374 КПК України, ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 р. суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.
Звільнити ОСОБА_8 від відбування основного та додаткового покарання у зв`язку з амністією.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_8 не обирався.
Речовий доказ автомобіль марки «ЗИЛ-131», н/з НОМЕР_1 - залишити у ОСОБА_8 .
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати у сумі одна тисяча сто сорок гривень за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий: ОСОБА_1