11 жовтня 2017 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
В С Т А Н О В И В:
11 жовтня 2017 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотання, у якому прохає накласти арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною її відчуження та розпорядження.
В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне.
Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2017 у справі №203/1007/17 задоволено позов ОСОБА_3 до Центральної районної у місті Дніпрі ради, про визнання права власності в порядку набувальної давності.
Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку набувальної давності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 33,99 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., яка в цілому складається з: 1 - кімната, загальною площею 18,9 кв.м., 2 - кухня, загальною площею 5,29 кв.м., 3 - санвузол, загальною площею 1,98 кв.м., 4 - туалет, загальною площею 1,00 кв.м., 5 - кладова, загальною площею 0,6 кв.м., 6 - коридор, загальною площею 3,82 кв.м., І - лоджія, загальною площею 2,40 кв.м.
Як вбачається з рішення суду, підставою для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 стало те, що ОСОБА_3 більш ніж 10 років безперервно та відкрито користується нерухомим майном квартирою. Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 2007 року є користувачем квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором довічного утримання від 01.02.2007, укладеного у простій письмовій формі та поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та визнаючи за ним права власності на квартиру в порядку набувальної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позивач більше ніж 10 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном.
Вказані обставини стали підставою для задоволення позову.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.10.2017 №99975735, 01.06.2017 на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2017 у справі №203/1007/17 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 . Станом на 06.06.2017 власником квартири значиться ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №436 від 06.06.2017, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
Разом з тим, відповідно до листа Дніпровської міської ради від 13.06.2017 №7/11-1054, ордер на квартиру АДРЕСА_2 , департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради не видавався, інформація щодо передачі вказаної квартири у власність громадян відсутня.
Крім того, за матеріалами інвентаризаційної справи в КП «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради встановлено, що будинок по АДРЕСА_3 було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра (колишня назва м. Дніпропетровська) від Відкритого акціонерного товариства «Будівельно-монтажний трест «Дніпромістобуд» на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 №2341 «Про передачу будинку по АДРЕСА_4 на баланс ВЖРЕП Кіровського району». Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 12.01.2000 №27р житловому будинку по АДРЕСА_4 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває державний житловий фонд.
Таким чином, департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради є єдиним органом приватизації житла, яке перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Дніпра.
Згідно відповіді комунального підприємства «Житлове господарство Центрального району» Дніпровської міської ради від 06.06.2017 №09/18 встановлено, що власником будинку АДРЕСА_3 є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, балансоутримувачем вказаного житлового будинку є КП «Житлове господарство Центрального району» Дніпровської міської ради.
Також, згідно інформації КП «Житлове господарство Центрального району» Дніпровської міської ради встановлено, що Трест «Дніпромістобуд» 17.02.1971 видано ордер №37 на ім`я ОСОБА_8 для заняття квартири АДРЕСА_2 , зі складом сім`ї дві особи, на ОСОБА_8 та доньку ОСОБА_9 .
Відповідно до інформації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради №6/5-64 від 08.06.2017 встановлено, що відповідно до картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.06.1999 по теперішній час.
Відповідно до інформації Центрального районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №1088/14.5-29 від 08.06.2017 встановлено, 06.03.1997 за №236 зареєстровано актовий запис про смерть на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Актових записів про смерть стосовно ОСОБА_9 не виявлено.
Відповідно до інформаційної довідки №99975735 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вищезазначена квартира на сьогоднішній день належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2017, реєстраційний №436, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
11 жовтня 2017року постановою прокурора майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 визнано речовим доказом.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту клопотання.
З метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч.2 ст.172 КПК України, власник майна в судове засідання не викликався.
Згідно з вимогами ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України. У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.
Розглянувши клопотання, вислухавши прокурора, дослідивши надані до клопотання додатки, приходжу до висновку про те, що воно підлягає задоволенню. Так, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, вважаю за можливе накласти арешт вказане у клопотанні нерухоме майно.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -
Накласти арешт на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження та розпорядження.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб зо дня її винесення.

Слідчій суддя ОСОБА_1