Ухвала
іменем україни
24 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

особи, кримінальне
провадження
щодо якої закрито ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в межах кримінального провадження № 0000073 касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 23 квітня 2015 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, судимого за вироком того ж місцевого суду від 24 вересня 2010 року за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин (покарання не відбуто),

засуджено за ч. 2 ст. 389 КК до покарання у виді арешту на строк п`ять місяців.

На підставі ст. 71 цього Кодексу із застосуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 72 КК за сукупністю вироків ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді арешту на строк п`ять місяців п`ять днів.
З урахуванням факту перебування ОСОБА_6 під вартою з 30 травня по 02 листопада 2012 року ухвалено вважати його таким, що відбув призначене судом покарання.
За вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт за таких обставин.

ОСОБА_6 був засуджений за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2010 року за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 60 годин. 08 лютого 2011 року цей вирок надійшов для виконання до Бериславського районного підрозділу кримінально-виконавчої інспекції (далі КВІ), де 16 липня 2011 року вказана особа була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання під розпис і попереджена про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК в разі ухилення від нього. Будучи направленим для відбування покарання до Комунального підприємства «Бериславська ЖЕК № 1» (далі ЖЕК), ОСОБА_6 умисно без поважних причин ухилявся від його відбування із середини липня по 17 жовтня 2011 року. Зокрема, він у середині липня 2011 року відмовився виконувати визначену роботу в ЖЕКу, яка не могла заподіяти шкоди його здоров`ю; в період із липня по 17 жовтня 2011 року та з 30 жовтня по 11 листопада 2011 року не з`являвся до ЖЕКу для відбування громадських робіт; 05 серпня 2011 року відмовився отримати від інспектора КВІ направлення на відбування покарання у виді громадських робіт. Строк невідпрацьованого покарання становить 60 годин.

Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду й закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 через невстановлення протягом розумного строку достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.

В касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, про що наводить відповідні доводи. Зокрема, скаржник стверджує, що апеляційний суд ухвалив своє рішення без належних та допустимих мотивів, не дослідив всупереч статтям 7, 23 КПК доказів, якими суд першої інстанції обгрунтував своє рішення, жодного аналізу їм не дав і не спростував висновків місцевого суду, наведених в обвинувальному вироку, про достатність доказів для засудження ОСОБА_6 ; підставою для закриття кримінального провадження суд визначив невстановлення протягом розумного строку достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримання, хоча така підстава у ст. 284 КПК не міститься. Усе це, на думку скаржника, призвело до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги і просила її виправдати, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 3 ст. 419 КПК при скасуванні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено і в чому полягають саме ці порушення або необґрунтованість вироку.

Апеляційний суд не дотримався цих вимог кримінального процесуального закону під час перегляду вироку місцевого суду щодо ОСОБА_6 , а також припустився істотних суперечностей у своїх висновках.

Так, суд зазначає в ухвалі про наявність підстав для скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК (ухвалення вироку незаконним складом суду), і при цьому вирішує закрити кримінальне провадження через невстановлення протягом розумного строку достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 та вичерпання можливості їх отримати, тобто на підставі, що не міститься у нормах КПК (ст. 284).

Також в ухвалі суду немає жодних суджень, чому сукупності доказів, наведеної у вироку місцевого суду, недостатньо для доведеності обвинувачення ОСОБА_6 поза розумним сумнівом.

Для висновку про недоведеність винуватості особи апеляційний суд мав би ретельно проаналізувати вищезгадані докази і лише після цього з належним обґрунтуванням дійти певних висновків. Цього суд не зробив і передчасно скасував вирок місцевого суду, закривши кримінальне провадження.

Одна лише тривалість розгляду кримінального провадження не може бути підставою для його закриття.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що могло вплинути на правильність застосування закону про кримінальну відповідальність, а тому вона на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого суд, дотримуючись вказівок касаційного суду, повинен переглянути вирок місцевого суду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, правильно застосувати закон про кримінальну відповідальність і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення.

Тому касаційна скарга підлягає задоволенню.

Що стосується прохання ОСОБА_6 виправдати його, то воно на цій стадії кримінального провадження не може бути задоволено, адже касаційний суд не ухвалює такого виду судових рішень, що убачається з положень про повноваження суду, наведених у ст. 436 КПК. До того ж касаційний суд позбавлений можливості перевірити правильність висновків апеляційного суду про недоведеність обвинувачення, якщо цей суд ухилився від аналізу доказів, наведених у вироку суду першої інстанції.

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 03 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3