Дата документу Справа № 321/94/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/343/18
Єдиний унікальний № 321/94/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 122 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 23 жовтня 2016 року за №0000562 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Михайлівського районного суду від 09 березня 2016 року і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з дати фактичного затримання.
Згідно зі змістом вироку, 22 жовтня 2016 року, приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись навпроти території домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому мешкає ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_10 , діючи з умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому ОСОБА_10 один удар палицею, яку взяв на території вищевказаного домоволодіння, в область плеча зліва, в результаті чого потерпілий ОСОБА_10 впав на землю. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 наніс, ще декілька ударів вказаною палицею по тулубу, голові і нижнім кінцівкам потерпілого ОСОБА_11 . Після чого наніс два удари ногою по лівому плечу потерпілого, який в той час знаходився на землі, в результаті чого ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта №212 від 24 жовтня 2016 року, виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 , а саме: синець на голові, садна на нижній кінцівці мають ознаки легких тілесних ушкоджень; вивих плечового суглобу, є легкими тілесними ушкодженнями з короткотривалим розладом здоров`я, як таке, що для свого загоєння потребує не менш ніж 6 діб; перелом ребер мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що викликали розлад здоров`я терміном більш ніж 21 добу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок місцевого суду скасувати і закрити кримінальне провадження стосовно нього закрити, оскільки вважає що його вина в пред`явленому йому обвинуваченні не доведена належними і допустимим доказами, які б вказували, що саме він при таких умовах які вказані у обвинувальному акті, вчинив вищевказане кримінальне правопорушення.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; представника потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок залишити без змін; прокурора, який вважає вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину за обставинами, викладеними у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, ґрунтуються на повному і всебічному дослідженні наданих доказів, їх аналізі і належній оцінці, відповідають вимогам закону і не викликають сумнівів у своїй правильності.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав повністю. Зі змісту його пояснень випливало, що ввечері 22 жовтня 2016 року він їхав на велосипеді з роботи, по пров. Трансформаторному де зустрів ОСОБА_12 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 почав сваритися і взяв палицю, якою хотів ударити його. Він відштовхнув ОСОБА_12 і поїхав додому. Тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не спричиняв, а лише захищався, відштовхнувши останнього.

Натомість вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- висновком експерта №212 від 23.10.2016 року;

- проколом проведення слідчого експерименту від 23.11.2016 року.

Вказані докази судом були вивчені і досліджені кожний окремо з точки зору належності, допустимості, а в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку і всебічності, і їм була дана належна оцінка. Версія обвинуваченого спростована, а висновки щодо наявності вини ОСОБА_7 у скоєнні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження викладені обґрунтовано і вмотивовано.

Версія обвинуваченого про самооборону була оцінена критично, оскільки жодних фактичних даних щодо перебування ОСОБА_7 в стані необхідної оборони, в ході судового розгляду не біло здобуто.

Судом першої інстанції критично оцінено протокол проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року, який було проведено за участі обвинуваченого, в ході якого останній вказував на те, що потерпілий міг отримати тілесні ушкодження під час падіння, після того як він його штовхнув, однак жодними доказами ця версія обвинуваченого не була підтверджена. Крім того ці показання обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого, свідків та висновком судово-медичної експертизи.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №647 від 19.12.2016 року, ОСОБА_7 у період здійснення інкримінованого йому правопорушення, ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого за винятком версії про самозахист, є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції, а саме про те, що ряд доказів у вказаному кримінальному провадженню є недопустимими.

Разом з тим суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єктивних підстав для породження сумніву у законності отримання вищевказаних доказів і визнання їх недопустимими не має, про що навів у вироку відповідні мотиви з якими в повній мірі погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені судом фактичні обставини провадження, викладені у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, повністю відповідають як змісту досліджених доказів, так і диспозиції ст.122 ч.1 КК України, тому суд виклав всі необхідні та достатні аргументи, які спростовують доводи захисту.

Суд погоджується з такими висновками та вважає їх переконливими, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відтак, доводи зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 вересня 2017 рокустосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4