Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
12 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000320 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, працюючого провідним менеджером зі збуту в TOB «Житомирський м`ясокомбінат», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 прийнято рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_11 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та заборонено відлучатися з місця свого проживання з 23-ої год до 6-ої год наступної доби.

Позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних та моральних збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 176634 грн 90 коп. у відшкодування матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, 5000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу та 100000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 2766,35 грн судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 8037,10 грн у відшкодування витрат на залучення експертів.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 21 вересня 2015 року близько 16 год 30 хв ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись вулицею Кухарчука в с. Пісків Костопільського району Рівненської області зі сторони с. Рокитне у напрямку с. Велика Любаша Костопільського району Рівненської області, порушуючи підпункт б) пункту 2.3 та пункт 10.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та поблизу будинку №33 по вул. Кухарчука в с. Пісків Костопільського району Рівненської області допустив виїзд за межі проїзної частини ліворуч та перекидання керованого ним автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 загинув на місці події, а транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що судом не враховано, що обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, мотивуючи тим, що нічого не пам`ятає. При цьому, суд безпідставно визнав пом`якшуючою обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, часткове відшкодування матеріальних збитків, так як останній кошти перерахував перед судовими дебатами лише в частині витрат, пов`язаних з похованням, та взагалі не врахував обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року в частині призначеного основного покарання скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 вважає вирок суду першої інстанції незаконним внаслідок м`якості. Зазначає, що суд безпідставно врахував як пом`якшуючі обставини часткове відшкодування матеріальної шкоди, вчинення злочину вперше, а також необґрунтовано зазначено про врахування протиправної поведінки потерпілого, який передав керування транспортним засобом ОСОБА_11 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, при визначенні міри покарання. Крім того, вважає, що саме 350000 грн має бути стягнено з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди. Просить вирок Костопільського районного суду від 26 квітня 2017 року скасувати в частині призначення покарання та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнути з ОСОБА_6 на її користь 350000 грн відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що жоден свідок в суді не дав показання, що він бачив як на момент ДТП за кермом автомобіля був саме ОСОБА_6 . Як на один із доказів вини ОСОБА_6 суд посилається на результати огляду відео- реєстратора, наданий для огляду в суді батьком ОСОБА_12 , де на певному файлі зафіксовано рух автомобіля за декілька секунд до ДТП та сам момент цього ДТП. Просить вирок Костопільського районного суду від 26 квітня 2017 року скасувати у зв`язку з відсутністю в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та закрити кримінальне провадження.

В запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілої захисник ОСОБА_7 просить апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення. Зазначає, що не відповідає дійсності твердження прокурора, що суд взагалі не врахував стан алкогольного сп`яніння. Крім того, захист не погоджується із твердженням у скарзі потерпілої, що ОСОБА_6 не визнав своєї вини та намагався спотворити її розвиток з метою ухилення від відповідальності. ОСОБА_6 в дійсності нічого не може пояснити про ДТП, оскільки нічого не пам`ятає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 щодо задоволення їх апеляційних скарг, а апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 залишення без задоволення, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 щодо закриття кримінального провадження, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, потерпілої та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог КПК України та закону про кримінальну відповідальність, які могли б вплинути на правильність висновків суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена зібраними по справі та перевіреними судом першої інстанції доказами, яким суд дав повну, всебічну оцінку і є обгрунтованими.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності і з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у вироку місцевого суду відповідно до положень статті 374 КПК України наведено достатні мотиви.

Покликання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, та неповнотою судового розгляду спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними судом.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що вона була дружиною ОСОБА_12 , який загинув під час ДТП. Автомобіль Opel Vivaro зареєстрований на її ім`я. Про те, що в с. Пісків Костопільського району Рівненської області сталася ДТП і загинув її чоловік, вона дізналась від знайомих.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції підтвердила, що 21.09.2015 р. вона разом з бригадою «швидкої допомоги» близько 18-ої год виїхали за повідомленням про ДТП в с. Пісків Костопільського району Рівненської області. Прибувши туди, побачила, що з лівої сторони вулиці в канаві лежав мікроавтобус білого кольору, перекинутий колесами до верху. Ближче до дороги поблизу автомобіля лежав труп чоловіка, приблизно через три метри сидів чоловік, якого тепер знає як ОСОБА_14 . У нього був розбитий ніс.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції повідомив, що 21.09.2015 р. близько 18-ої год йому перетелефонували і повідомили, що сталася ДТП з автомобілем його брата ОСОБА_12 . Після чого він поїхав в. с. Пісків, де на вул. Кухарчука побачив, що з лівої сторони проїзної частини в канаві на даху лежав мікроавтобус Opel Vivaro, яким їздив його брат. Оглянувши автомобіль, який був механічно пошкоджений, побачив відеореєстратор, який був від`єднаний від кріплення та лежав на даху. Вказаний реєстратор він забрав та добровільно віддав працівникам поліції.

З показань свідка ОСОБА_16 в суді першої інстанції вбачається, що 21.09.2015 р. вона їхала велосипедом і побачила попереду бус, який їхав дуже швидко. Потім побачила, як цей бус перевернувся. В перевернутому бусі знаходилися чоловіки, яких витягали з нього. Під час цього ОСОБА_6 сказав, що за кермом був він.

З показань свідка ОСОБА_17 в суді першої інстанції вбачається, що після ДТП він разом з іншими спочатку витягли через праву (пасажирську) дверку буса чоловіка, який був сильно побитий, а потім через ліву дверку буса витягли другого чоловіка, який похожий на обвинуваченого ОСОБА_6 , та який перебував на водійському місці.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показала, що працювала барменом в кафе «Затишок» і 21.09.2015 р. заступила на зміну в другій половині дня. В заклад зайшли двоє чоловіків, які перебували в стані алкогольного сп`яніння, принесли із собою пиво та замовили ще горілки і закуски. Один з чоловіків, а саме ОСОБА_19 , згодом заснув за столом, а інший, який знаходився в залі судового засідання, був тверезіший, і вона попросила його вивести свого товариша із закладу.

Свідок ОСОБА_20 в суді першої інстанції показав, що 21.09.2015 р. він їхав велосипедом додому з роботи. В с. Пісків біля нього різко зупинився автомобіль Opel Vivaro, та чоловік який сидів за кермом, запитав його про місця, де можна назбирати грибів. Особу, яка була за кермом, він впізнав як обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім того, в салоні автомобіля знаходився ще один чоловік, худіший та світліший за водія, однак він спав, та під час його розмови з водієм не прокидався.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції було досліджено протокол пред`явлення осіб для впізнання, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_20 вказав серед представлених осіб на ОСОБА_6 як на особу, яка 21.09.2015 в с. Пісків Костопільського району Рівненської області близько 16 год. 30 хв. була за кермом автомобіля Opel Vivaro, коли автомобіль зупинявся поблизу нього (т.1 а.к.п. 146-148).

Згідно дослідженого в суді першої інстанції протоколу огляду від 17.12.2015 вбачається, що під час перегляду відеофайлу «09211613_2877» з відеореєстратора свідок ОСОБА_20 вказав, що на початку відеозапису, в момент, коли автомобіль, з якого відбувається відеозйомка, стоїть, він впізнає себе по голосу. Свідок ОСОБА_20 зазначив, що на відео зафіксовано момент зупинки біля нього автомобіля Opel Vivaro коли водій, якого свідок попередньо під час пред`явлення фотознімків для впізнання впізнав як водія даного автомобіля, запитав у нього, де саме пошукати гриби та просив, щоб ОСОБА_20 показав дорогу, сівши в його автомобіль (т.1 а.к.п.150).

Крім того, згідно протоколу огляду відеореєстратора від 25.09.2015 встановлено, що у відеореєстраторі знаходилась карта пам`яті з 7 відеофайлами. Зокрема, на файлі «09211613_2877» зафіксовано момент дорожньо-транспортної пригоди, а саме перекидання автомобіля (т.1 а.к.п.145). Вказаний файл, який зберігається на електронному носії Goodram Twister 4Gb, переглянутий в судовому засіданні. Переглядом вказаного відеофайлу з`ясовано, що з моменту зупинки для розмови водія з ОСОБА_20 автомобіль до моменту перекидання не зупиняється та водій і пасажир місцями не мінялися.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 502 від 22.10.2015 у ОСОБА_12 були виявлені ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння, основи та лицевого черепа, з крововиливами над та під оболонки та руйнування головного мозку; закритої тупої травми грудей у вигляді розриву серця та множинних двобічних переломів ребер; закрита тупа травма живота у вигляді розривів тканин печінки. Вищезазначені тілесні ушкодження утворились прижиттєво, незадовго до смерті, та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння. Масивність, множинність, локалізація та різноманітний характер ушкоджень в сукупності свідчать про те, що в даному випадку мала місце транспортна травма, цілком можливо у зв`язку із перекиданням ТЗ. Специфічних ушкоджень «характерних як для водія транспортного засобу в момент ДТП» не виявлено. Смерть ОСОБА_12 настала від масивної травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів (т.1 а.к.п.67-69).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1220 від 09.11.2015 у ОСОБА_6 відмічені такі тілесні ушкодження: ЗЧМТ у вигляді струсу головного мозку, відкритий перелом кісток носа зі зміщенням уламків та з наявністю забійно-рваної рани спинки носа та викривлення носової переділки носа, які виникли від дії тупих предметів, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися при перекиданні транспортного засобу як у водія ТЗ. (т.1 а.к.п.75-76).

Відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи крові ОСОБА_6 № 1053 від 30.09.2015 виявлений етиловий спирт в концентрації 3,31%. Вказана концентрація алкоголю в крові відповідає важкому отруєнню алкоголем (т.1 а.к.п.73).

З висновку експертизи технічного стану автомобіля за № 3.1-627/15 від 11.01.2016 вбачається, що робоча гальмівна система та система рульового керування автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходиться в працездатному стані. Вказане свідчить, що несправностей, які могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма та рульового керування перед ДТП не було (т.1 а.к.п.108-113).

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи від 27.01.2016 №3.1-26/16 вбачається, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з вимогами п.п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти перекиданню автомобіля виконанням вимог п.п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля Opel Vivaro, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 є невідповідності вимогам п.п.2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились у причинному зв`язку з подією, що відбулася (т.1 а.к.п.142-144).

Колегія суддів не вбачає будь-яких підстав вважати вищевказані докази необ`єктивними, неналежними або недопустимими, оскільки вони повністю узгоджуються між собою, та приходить до висновку, що усі докази, на які посилався суд у вироку, є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у справі, а тому, оцінивши їх, суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає доводи захисника в апеляційній скарзі про відсутність в діянні обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, необгрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд, як вбачається з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного законом до тяжких злочинів, особу ОСОБА_6 , який вчинив злочин вперше, наявність у нього неповнолітніх дітей, часткове відшкодування матеріальної шкоди, позитивну характеристику по місцю роботи. Судом враховано і обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції обгрунтовано визнав вчинення злочину вперше, наявність у нього трьох неповнолітніх дітей, часткове відшкодування матеріальної шкоди, а також його позитивну характеристику по місцю роботи, а тому суд, на думку колегії суддів, обгрунтовано призначив ОСОБА_11 мінімальне покарання, передбачене санкцією за ч.2 ст.286 КК України, яке він має відбувати реально, та яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Покликання прокурора ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що при призначенні покарання суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі зазначені обставини судом враховані в повній мірі.

Нових обставин на обґрунтування призначення більш суворого покарання прокурором та потерпілою в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи прокурора ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_8 в апеляційних скаргах про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, визнаються колегією суддів як безпідставні. Прокурор та потерпіла ні в апеляційних скаргах, ні в судовому засіданні апеляційного суду не навели обставин та підстав, відповідно до яких призначене ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки буде недостатнім для запобігання вчинення обвинуваченим нових злочинів, та являється занадто м`яким, приймаючи до уваги, що обвинувачений має відбувати покарання реально.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої 100 000 гривень моральної шкоди, а в решті позовних вимог потерпілої ОСОБА_8 відмовив. При цьому суд приймав до уваги майновий стан обвинуваченого, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, рівень душевних страждань потерпілої з приводу втрати чоловіка, часткове відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди. Колегія суддів погоджується, що стягнення визначеної суми відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості і є достатньою для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди в нинішніх умовах проживання та за встановлених судом обставин справи.

Колегія суддів вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову судом першої інстанції постановлений з дотриманням чинного законодавства.

Так, згідно ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди судом було дотримано вищезазначених вимог законодавства та враховано як величину її заподіяння, так і реальну можливість відшкодування, з врахуванням обставин справи, фізичних та психологічних страждань потерпілої від злочину.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.128 КПК України всебічно і повно розглянув цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та обґрунтовано визначив 100000 гривень відшкодування моральної шкоди, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а в решті позовних вимог відмовив на законних підставах.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегія суддів не вбачає, а тому залишає апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення, а вирок суду вважає законним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий суддя: ______________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3