Справа № 372/2690/17 Головуючий у І інстанції Потабенко
Провадження № 11-сс/780/252/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 12.04.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
представника особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_5 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
Заслухавши доповідь судді, доводи представника особи щодо майна якої вирушується питання про арешт майна, що, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив їх задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що представником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_5 не порушено процесуального строку оскарження ухвали слідчого судді, встановленого ст. 395 КПК України, так як оскаржувану ухвалу слідчого судді було постановлено без повідомлення ОСОБА_7 , а копію ухвали направлено їй лише 28 березня 2018 року.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, в тому числі: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
В поданому клопотанні прокурор просив накласти арешт на земельні ділянки, що знаходяться у користуванні ТОВ «Роза-Л» на правах оренди з метою забезпечення збереження речових доказів, посилаючись як на підставу для арешту на п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
Слідчий суддя, погодившись із зазначеною в клопотанні прокурора підставою для арешту майна, а саме необхідністю забезпечення збереження речових доказів, 13 вересня 2017 року постановив ухвалу про арешт 57 земельних ділянок, що знаходяться у користуванні ТОВ «Роза-Л» на підставі договорів оренди, в тому числі і на земельну ділянку розміром 4,1860 га, що належала ОСОБА_9 .
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначена земельна ділянка, на яку слідчим суддею накладено арешт, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, з огляду на зазначені положення ст. 98 КПК України, колегія суддів вважає, що земельна ділянка розміром 4,1860 га, яка розташована на території Кагарлицької міської ради Київської області і належала ОСОБА_9 , про яку йдеться в клопотанні прокурора щодо арешту майна та в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, не може бути речовим доказом в межах досудового розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.189 КК України, за фактом незаконної передачі чужого майна, так як не була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі його сліди та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прокурором у клопотанні не доведено необхідність арешту зазначеної земельної ділянки, а також наявності ризиків можливості здійснення спроб псування, перебудови, зміни інших показників цієї земельної ділянки.
Згідно із ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року в частині накладення арешту на земельну ділянку розміром 4,1860 га, яка належала ОСОБА_9 , є незаконною та підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на вказану земельну ділянку як необґрунтованому, оскільки майно, про арешт якого з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст.170 КПК України ставиться питання, не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Керуючись ст. ст. 309, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3