Комсомольський міський суд Полтавської області
Провадження № 1-кп/534/63/15
Справа № 534/156/15-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Комсомольський міський суд
Полтавської області
в складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
особи , стосовно якої передбачається застосування
примусових заходів виховного характеру ОСОБА_5
законного представника неповнолітнього ОСОБА_5
представника кримінальної міліції у справах дітей ОСОБА_6
неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7
представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську клопотання про застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру по кримінальному провадженню , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001083 від 24.12.2014 р. відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України , уродженця м. Комсомольська Полтавської області , учня 6-А класу ЗОШ №2 м. Комсомольська , проживаючого в АДРЕСА_1 ,
-за ознаками діяння , передбаченого ч.2 ст.186 КК України ,

в с т а н о в и в :
На підставі ухвали Комсомольського міського суду від 24.09.2013 року відносно ОСОБА_5 , застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки строком на 1 (один) рік, за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.1,ч.2 та ч.Зст.185 КК України, ухвалою Комсомольського міського суду від 05.09.2014 року відносно ОСОБА_5 , застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціалізованого навчально-виховного закладу терміном на 1 рік, за вчинення суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки діянь, передбачених ч.2 та ч.З ст.185 КК України, ухвалою Комсомольського міського суду від 26.12.2014 року відносно ОСОБА_5 , застосовані примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціалізованого навчально-виховного закладу терміном на 1 рік 6 місяців, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, неповнолітній на шлях виправлення не став, повторно, 24.12.2014 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_5 , знаходячись біля під`їзду №7, що розташований в будинку №23 по вул. Леніна в м. Комсомольськ Полтавської області, маючи прямий умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, застосував насильство до неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не було небезпечним для життя чи здоров`я останнього, а саме наніс удар правою рукою стиснутою в кулак в область живота неповнолітнього та наніс ще декілька ударів ногою в область живота та обличчя останнього, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми та саден на обличчі, що згідно висновку експерта №95 від 19.01.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого відкрито заволодів мобільним телефоном марки «LG GS 290» (імеі НОМЕР_1 ) сірого кольору вартістю 500 грн., що належать ОСОБА_10 . Після цього, ОСОБА_5 з місця скоєння правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

30.01.2015р. до Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру , а саме застосувати відносно ОСОБА_5 примусовий захід виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчальної виховної установи - загальноосвітньої шкоди соціальної реабілітації строком на 3 роки . Тимчасово , строком на 30 діб помістити неповнолітнього ОСОБА_5 до приймальника розподільника для дітей УМВС України у Харківській області.
В судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 свою вину у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав частково , каявся у скоєному і показав , що дійсно в кінці грудня 2014р. він попросив у потерпілого телефон , щоб подзвонити , а потім штовхнув потерпілого і побіг з телефоном за дитячий садок. Потерпілий кричав і просив віддати телефон, але він втік від нього. Потерпілого він не бив , його бив хлопець на ім.»я ОСОБА_11 , який і запропонував заволодіти телефоном потерпілого. За допомогою знайомого він продав викрадений телефон , а гроші витратив на власні потреби , програвши їх в комп`ютерному клубі.

Потерпілий ОСОБА_7 показав суду , що в кінці грудня 2014р., неподалік від дитячого садка «Чебурашка» ОСОБА_5 попросив нього мобильний телефон , щоб подзвонити, а потім вихватив телефон з рук і побіг за будинок, кинув в нього пусту пляшку ,звалив з ніг і почав бити , вдаривши ногою у обличчя, від цього удару в нього був синець на обличчі. Інших осіб поруч не було і інші особи його не били.

Свідок ОСОБА_12 показав суду, що в кінці грудня 2014р., повертаючись із школи приблизно о 13 годині 00 хвилин , випадково на вулиці він зустрів його знайомого ОСОБА_5 , останній попросив його здати мобільний телефон сіро-синього кольору марки «LG». Він допоміг здати телефон ОСОБА_5 і віддав йому гроші в розмірі 150 грн. ОСОБА_5 сказав ,що телефон належить йому і він йому не потрібен, а без паспорта телефон не приймали. Про те , що телефон у ОСОБА_5 був крадений йому не відомо.

Оцінюючи здобуті докази в їх сукупності , суд прийшов до переконання , що : в діях неповнолітнього ОСОБА_5 дійсно мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.186 КК, оскільки він скоїв умисні дії ,що виразились у відкритому викраденні чужого майна , поєднаними з насильством , яке не є небезпечним для життя потерпілого , з ознакою повторності.

Заслухавши думку прокурора , неповнолітнього ОСОБА_5 та його законного представника,захисника , представника кримінальної міліції у справах дітей ,неповнолітнього потерпілого та його законного представника, які не заперечують відносно застосування до неповнолітнього примусових заходів виховного характеру зазначених в клопотанні, суд дійшов до висновку , що клопотання слідчого погоджене з прокурором підставне і до неповнолітнього слід застосувати примусові заходи виховного характеру виходячи з наступних підстав.
ОСОБА_5 на час скоєння суспільно - небезпечного діяння не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність .

Неповнолітній ОСОБА_5 за місцем навчання та проживання характеризуються негативно та посередньо , виховується в неповній сім`ї , не піддається впливу зі сторони батьків та педагогічного колективу школи , ухвалою Комсомольського міського суду від 24.09.2013р. відносно ОСОБА_5 застосовані примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до його поведінки строком на один рік , які виявились неефективними , ухвалою Комсомольського міського суду від 05.09.2014р. відносно ОСОБА_5 застосовані примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціалізованого навчально - виховного закладу терміном на один рік , ухвалою Комсомольського міського суду від 26.12.2014р. відносно ОСОБА_5 застосовані примусові заходи виховного характеру у виді направлення до спеціалізованого навчально - виховного закладу терміном на один рік 6 місяців , після чого ОСОБА_5 продовжує вчиняти правопорушення, а тому для його виправлення необхідним є застосування примусових заходів виховного характеру у виді направлення до спеціального навчально виховного закладу соціальної реабілітації з більш тривалим строком .

Відповідності до вимог ч.2 ст.97 КК України примусові заходи виховного характеру , передбачені ч.2 ст.105КК України , суд застосовує до осіб , які до досягнення віку , з якого може наставати кримінальна відповідальність , вчинили суспільно - небезпечні діяння , що підпадають під ознаки діяння , передбаченого Особливою частиною цього Кодексу .

У цьому разі згідно ч.2 ст.105 КК України , суд може застосувати до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру у виді: застереження, обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього , передати неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють , чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою , а також окремих громадян на їхнє прохання, направити неповнолітнього до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення , але на строк , що не перевищує трьох років .

При цьому ОСОБА_5 та його законний представник , як під час досудового розслідування , так і в судовому засіданні не заперечували проти застосування до ОСОБА_5 примусового заходу виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків строком на три роки .

Таким чином , неповнолітній ОСОБА_5 може виправитись без кримінального покарання шляхом застосування до нього примусового заходу виховного характеру, зазначеного у відповідному клопотанні терміном на три роки.

Заходи забезпечення кримінального провадження відповідно до видів , передбачених ст.131 КПК України відносно ОСОБА_5 не застосовувались.

Судові витрати по справі відсутні .

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 заявила цивільний позов до ОСОБА_13 про відшкодування майнової шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням в розмірі 1108 грн 01 коп , яку пов`язує з витратами на лікування потерпілого та вартістю викраденого мобільного телефону та моральну шкоду в розмірі 1000 грн, яку пов`язує з фізичними та душевними стражданнями , яких зазнав неповнолітній ОСОБА_7 викраденням мобільного телефону, поєднаного з насильством - нанесенням ударів і спричиненням тілесних ушкоджень , душевним та психічним стражданням , які носять довготривалий характер . Суд вважає , що цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі в розмірі 1108 грн 01 коп , оскільки повністю визнаний ОСОБА_13 і підтверджується матеріалами кримінального провадження. Разом з цим, з огляду на приписи ст.ст.3, 23, 1167 ЦК України, з дотриманням принципів законності, розумності й справедливості, приймаючи до уваги досліджені події та обставини кримінального правопорушення, ступінь провини ОСОБА_5 , при визначенні розміру фактично спричиненої потерпілому моральної шкоди, суд виходить з моральних та фізичних страждань останнього , які настали в результаті спричинення йому легких тілесних ушкоджень , що спричинили короткочасний розлад здоров`я , що призвело, у свою чергу, до розладу здоров`я потерпілого та його лікування, зміни укладу його життя , та внаслідок чого, суд вважає, що стягнення на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн уявляє собою законну, розумну й справедливу компенсацію за цією частиною позову.
Питання про речові докази вирішено судом відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 97,ч.2 ст. 105 КК України, ст.ст.368,497-501КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Застосувати відносно неповнолітнього ОСОБА_5 в зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння , передбаченого ч.2 ст.186 КК України примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи загально освітньої школи соціальної реабілітації строком на три роки на повне державне утримання.

Тимчасово строком до 30 діб помістити неповнолітнього ОСОБА_5 до приймальника розподільника для дітей УМВС України у Харківській області, з метою направлення неповнолітнього до спеціальної навчально виховної установи для дітей і підлітків.

Речовий доказ : ксерокопію аркуша з журналу купівлі продажу мобільних телефонів ПП «Скомаровський » зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов законного представника неповнолітнього ОСОБА_7 ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду , завдану суспільно небезпечним діянням в розмірі 1108 грн 01 коп та моральну шкоду в розмірі 1000грн.

Виконання ухвали доручити Комсомольському МВ УМВС України в Полтавській області та службі у справах дітей виконкому Комсомольської міської ради.

Ухвала суду може бути оскаржена через Комсомольський міський суд до Апеляційного суду Полтавської області протягом 30 діб з дня її винесення .

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно :

Суддя ОСОБА_1