Провадження № 1-кс/734/266/18 Справа № 734/1669/14
У х в а л а

іменем України

21 березня 2018 року смт. Козелець

Слідчий суддя Козелецького районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) слідчого,-

в с т а н о в и в:

у суд із скаргою на дії (бездіяльність) слідчого звернувся ОСОБА_3 , у якій просить визнати незаконними дії т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_5 , вчинені ним під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 13.02.2014 року, які полягають у неповерненні йому тимчасово вилученого майна, а саме оптичних дисків у кількості 273 шт. Скарга мотивована тим, що 12.02.2014 року в смт. Козелець у ОСОБА_6 працівниками правоохоронних органів було вилучено 273 оптичні диски. За даним фактом слідчим Козелецького РВ УМВС було внесено відомості до ЄРДР №0000087 та проведене досудове розслідування. 21 квітня 2014 року т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у його діях ознак кримінального правопорушення. При цьому питання про повернення дисків прийнято не було. Як йому стало відомо на даний час вилучені у нього диски були знищені. Тому він вимушений звернутися до суду із даною скаргою.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримав.

Слідчий ОСОБА_4 просив відмовити у задоволені скарги з мотивів безпідставності.

Із досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що 12.02.2014 року слідчим СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_5 було внесено відомості до ЄРДР з фабулою «12.02.2014 року працівниками міліції виявлено факт реалізації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем АДРЕСА_1 , ДВД дисків з записами аудіо-візуальних творів без контрольних марок України в смт. Козелець, на ринку по Комсомольській 31.

09.05.2014 року т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_5 було винесено постанову, якою кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000087 від 13.02.2014 року за орканами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-1 КК України було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Копію даної постанови було направлено до Департаменту Державної служби інтелектуальної власності України в Чернігівській області для вирішення питання щодо складання адміністративного протоколу відносно ОСОБА_3 .

18.07.2016 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна.

Листом від 12.08.2016 року за підписом заступника начальника СВ Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 було повідомлено ОСОБА_3 про те, що кримінальне провадження №0000087 від 13.02.2014 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а речові докази оптичні диски були знищені відповідно до акту знищення речових доказів № 575 від 22.01.2016 року.

Згідно до Акту знищення речових доказів № 575 від 22.01.2016 року комісією Козелецького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області було проведено звірку обліку і знищення речових доказів, які зберігаються в кімнаті речових доказів Козелецького РВ УМВС на підставі ухвал та вироків судів, постанов слідчих про закриття кримінального провадження та знищено 272 ДВД дисків з записами.

Заслухавши скаржника, слідчого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що скарга ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) слідчого підлягає задоволенню із наступних підстав:

Згідно вимог ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

При цьому суд звертає увагу на вимоги ст. 100 КПК України, відповідно до якої, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених статтями160-166, 170-174 КПК України.

Таким чином, визнання речовими доказами можливо лише вилучених речей і документів, які входили до переліку щодо якого судом прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, арештованого майна відповідно до правил ст. 98 КПК України. Визнання речовими доказами тимчасово вилученого майна за минуванням стадії накладення на нього арешту відповідно до правил ч. 5 ст.171 КПК України, діючим КПК України не передбачено та не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування.

Суд зазначає, що статтею 169 КПК України визначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Однак, як встановлено під час розгляду скарги, т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_5 не звертався до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт вилученого майна, тому, в даному випадку, вилучені оптичні диски у кількості 273 шт. належні ОСОБА_3 , на вилучення яких прямо не було надано дозвіл ухвалою слідчого судді про проведення обшуку, повинні були негайно повернуті власнику.

Із матеріалів справи вбачається, що кримінальне провадження не містить жодного процесуального документа, який би давав підстави для знищення речових доказів - 273 шт. оптичних дисків.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_5 безпідставно не повернув власнику ОСОБА_3 тимчасово вилучене 12.02.2014 року майно, а саме оптичні диски у кількості 273 шт. Таким чином скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 107, 110, 303, 305-307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) слідчого задовольнити.

Визнати незаконними дії т.в.о. старшого слідчого СВ Козелецького РВ УМВС України в Чернігівської області ОСОБА_5 , вчинені ним під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000087 від 13.02.2014 року, які полягають у неповерненні власнику ОСОБА_3 тимчасово вилученого майна, а саме оптичних дисків у кількості 273 шт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя