Дата документу Справа № 315/244/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/467/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/244/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 115 ч. 1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000100, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, не працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.01.2005 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 289 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 12.12.2005 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік та 6 місяців. 16.06.2006 року постановою Гуляйпільського районного суду Запорізької області звільнення від покарання скасовано, направлений до місць позбавлення волі для відбування покарання. 16.06.2009 року звільнився з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання;

- 26.12.2011 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року обмеження волі. 04.09.2012 року звільнений умовно-достроково на не відбутий строк 4 місяці 23 дня по постанові Вільнянського районного суду Запорізької області від 27.08.2012 року;
- 12.07.2013 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області по ст. 395 КК України до 2 місяців арешту. 12.09.2013 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області № 88, по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України;

в с т а н о в и л а:
вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 17 983 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 грн., а всього 267 983 грн.

Процесуальні витрати на залучення експертів, що становлять 306 грн. 96 коп., стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави.

Вирішена доля речових доказів.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою в Вільнянській установі виконання покарань УДПтС України в Запорізькій області.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня його затримання з 13.02.2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 13.02.2016 року до дня набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно вироку суду першої інстанції, 11.02.2016 року, близько 00 годин 30 хвилин, в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_8 , знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , в якому проживала його колишня співмешканка ОСОБА_10 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час сварки з останньою, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин до неї, наніс ОСОБА_10 багаточисельні удари металевою кочергою в область голови, тулуба та верхніх і нижніх кінцівок, один удар взутою ногою в область голови, чисельні удари металевою лопаткою в область нижньої передньої частини тулуба, в результаті чого спричинив останній поєднану тупу травму голови, шиї, тулубу, кінцівок, у вигляді множинних ран, синців, саден на голові, крововиливів в м`які тканини голови, відкритого крайового перелому кісток носу та верхньої щелепи зліва з відшаруванням слизової оболонки носа, наявності крові в дихальних шляхах, крововиливів під оболонки гіпофізу, перелому одного шийного хребця, крововиливів у м`які тканини шиї, розриву грудинно-реберного зчленування 1-го ребра праворуч, крововиливів у клітковину середостіння на рівні біфуркації трахеї, крововиливів у м`які тканини тулуба, кінцівок, саден, синців на тулубі, верхніх та нижніх кінцівок, рани на правому плечі, які ускладнились розвитком шоку.

Від вказаних тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_10 на місці скоєння кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не враховано, що обвинувачений готовий нести покарання співрозмірне вчиненому, та перебуваючи під вартою, фактично несе це покарання. Також не враховано те, що особа має постійне місце проживання та сім`ю, а тому не втратив суспільних зв`язків та не є особою небезпечною для суспільства. Суд не прийняв до уваги обставини вчинення злочину, які підлягають врахуванню при призначенні покарання, а саме, те, що конфлікт розпочала саме потерпіла, яка також спричинила обвинуваченому тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судової медичної експертизи. Вважає, що з урахуванням вищевикладеного, призначене судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання в межах ст. 115 ч. 1 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 150 000 грн.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок районного суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, відповідають фактичним обставинам провадження, які згодом суд поклав у основу вироку, та є вмотивованими і обґрунтованими.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які сторонами провадження не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання носить індивідуальний характер, і його вид, розмір визначається з урахуванням положень зазначеного закону.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до особливо тяжкого злочину. Судом також враховано характер і ступінь суспільної небезпеки дій обвинуваченого, які призвели до смерті людини, а також сукупність фактичних обставин, які характеризують обвинуваченого.

В якості обставин, пом`якшуючих покарання ОСОБА_8 , суд зазначив його часткове визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючою обставиною судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також, судом враховані відомості про особу обвинуваченого, що характеризують особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, зловживає спиртними напоями, на обліку у лікарів нарколога та психіатра, на обліку кримінально-виконавчої інспекції не перебуває, думку потерпілої, яка наполягала на найсуворішому покаранні обвинуваченому.

Встановлені судом першої інстанції як позитивні дані про особу обвинуваченого, так і пом`якшуючі обставини, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів захисника, наведених в апеляційній скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, а з урахуванням негативних даних щодо останнього, колегія суддів вважає ОСОБА_8 суспільно небезпечною особою і, тому підстав для пом`якшення призначеного покарання, не вбачає.

Доводи апелянта зазначені в його апеляційній скарзі як підстави для пом`якшення призначеного покарання, а саме те, що конфлікт розпочала саме потерпіла, яка також спричинила обвинуваченому тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судової медичної експертизи не можуть бути достатніми, аби бути врахованими для зменшення призначеного покарання, виходячи з обставин заподіяння обвинуваченим смерті потерпілій ОСОБА_10 .

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів також вважає, що суд дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 неможливо досягти без ізоляції його від суспільства, а тому правильно обрав йому покарання у виді позбавлення волі, межі якого визначив, керуючись вимогами ст. 65 КК України. Підстав вважати надто суворим, призначене обвинуваченому покарання, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Що ж стосується рішення суду про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_8 моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 у сумі 250 000 гривень, то колегія суддів вважає таке рішення правильним, виходячи з наступного.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд повинен виходити у тому числі і з принципів законності, зваженості і справедливості.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення.
При визначенні розміру моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_9 , яка є донькою загиблої, суд першої інстанції виходив з наслідків скоєного обвинуваченим для потерпілої, які є непоправними, оскільки остання втратила матір, характер та обсяг фізичних, душевних, психологічних страждань, яких зазнала потерпіла, заподіяний їй фізичний біль, нервове потрясіння, характер немайнових втрат, їх тривалість, виникнення внаслідок цього змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні, для відновлення попереднього стану. При цьому, районний суд керуючись принципами розумності, достатності та співмірності врахував також і матеріальні можливості обвинуваченого, який не має постійного заробітку, розумність заявленої потерпілою суми з урахуванням реальної можливості її виплати обвинуваченим, і тому, на переконання колегії суддів визначена судом моральна шкода у розмірі 250 000 гривень видається зваженою і справедливою, а отже підстав для зменшення її розміру колегія суддів не вбачає.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4