АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТАКИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Верховець Т.М.

суддів: Шальнєвої Т.П., Таргоній С.В.

за участю прокурора: Пламадяли І.П.

засудженого: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2009 року, яким:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм ТОВ «Прод Маркет», зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого, -

засуджено:

- за ст. 286 ч.1 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України засуджений зобовязаний періодично зявлятися в органи кримінально-виконавчої системи на реєстрацію, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 10.10.2009 року близько 15.10 год., керуючи технічно-справним автомобілем «Фотон» д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись при сприятливих дорожніх умовах зі швидкістю 50 км/год. в крайній лівій смузі по вул.

Справа № 11-а-352/10 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2

Категорія: ст.286 ч. 1 КК України Доповідач: Шальнєва Т.П.

Г.Дніпра в напрямку проспекту Оболонського в м. Києві, порушив вимоги п. 2.3 «б» ПДР, п. 34.1.3 дорожньої розмітки (додаток 2 до ПДР), не проявив уваги до дорожньої обстановки та під час виконання маневру лівого повороту перетнув подвійну суцільну лінію, в результаті чого здійснив зіткнення з велосипедом «Келис вайпер» під керуванням ОСОБА_3, який рухався в зустрічному напрямку руху по своїй смузі руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляції засуджений ОСОБА_1, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, просить звільнити його від кримінальної відповідальності, застосувавши ст. 45 КК України. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він щиро розкаявся, співчуває потерпілому, а цивільний позов до нього не предявлявся, що, на його думку, є підставами для застосування ст. 45КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_1, який просив застосувати до нього ст. 45 КК України, пояснення прокурора про законність і обґрунтованість вироку та відсутність підстав для задоволення апеляції засудженого, провівши судові дебати та надавши останнє слово засудженому, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо зазначених у вироку обставинах вчинення цього злочину не перевіряються, оскільки, як убачається з протоколу судового засідання, вони не оспорювалися самим засудженим, тому докази за згодою учасників судового розгляду відповідно до вимог ст. 299 та ст. 301-1 КПК України не досліджувались.

Кваліфікація злочинних дій ОСОБА_1 за ст. 286 ч.1 КК України є правильною.

Міра покарання ОСОБА_1 призначена згідно вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливою, відповідає тяжкості вчиненого і особі засудженого, є необхідною для його виправлення і перевиховання, попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його відношення до вчиненого, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у вигляді обмеження волі.

Разом з тим, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, щире каяття засудженого у вчиненому як обставину, що помякшує покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненного злочину , суд обґрунтовано

застосував до ОСОБА_1 ст. 75 КК України та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується доводів апеляції засудженого про можливість звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, то вони не є переконливими.

Відповідно до вимог закону умовами звільнення особи від кримінальної відповідальності у звязку з дійовим каяттям є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості, або необережний злочин середньої тяжкості, її щире каяття та відшкодування завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Наявність сукупності таких умов є підставою для застосування ст. 45 КК України.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно вчинив необережний злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся.

Водночас, підстав вважати, що ОСОБА_1 усунув заподіяну шкоду, що є обовязковою складовою дійового каяття, судова колегія не знаходить.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у звязку з дійовим каяттям та закриття провадження у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 грудня 2009 року щодо нього без зміни.

Головуючий:

Судді: