Дата документу Справа № 323/52/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 331/8720/17 Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11-сс/778/52/18 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянула 15 січня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя (Україна), громадянина Республіки Казахстан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , документованого паспортом громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданим 31.05.2006р. Міністерством юстиції Республіки Казахстан,
який розшукується Казахськими правоохоронними органами для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого п. «б» ч. 4 ст. 177 КК Республіки Казахстан.

Як вбачається з матеріалів провадження, 14.11.2017 о 18 годині 30 хвилин співробітниками Запорізького РВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно з відомостями, наданими сектором Інтерполу та Європолу ГУ НП в Запорізькій області та компетентними органами Республіки Казахстан, з 28.12.2014 перебуває у міжнародному розшуку на підставі постанови старшого оперуповноваженого ВКП Саздинського ВП ВВС міста Актобе ОСОБА_9 від 23.03.2014, ОРС №0005 від 23.03.2014.
Кримінальна справа № 0872 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 190 (шахрайство у великому розмірі), п. 2 ч. 4 ст. 190 (шахрайство, вчинене неодноразово, у особливо великому розмірі) КК Республіки Казахстан, перебуває у провадженні СВ Садзинського відділу поліції УВС м. Актобе Актюбинської області.
Постановою судді суду № 2 м. Актобе ОСОБА_10 від 17.03.2014 санкціоновано арешт ОСОБА_8 на строк 2 місяці з моменту його затримання.
Про затримання ОСОБА_8 14.11.2017 поінформовано ініціатора розшуку, від якого того ж дня надійшло підтвердження наміру звертатися із запитом про його екстрадицію.
Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 17.11.2017 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб у порядку ст. 583 КПК України.
У теперішній час ОСОБА_8 утримується у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на підставі оскаржуваного рішення щодо застосування до останнього екстрадиційного арешту у порядку ст. 584 КПК України.
Відповідно до ст. 80 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 у редакції Протоколу до неї від 03.03.1998р.зносини з питань видачі здійснюються Генеральними прокурорами Договірних Сторін.
18.12.2017 р. до прокуратури Запорізької області з Генеральної прокуратури України надійшли матеріали запиту Генеральної прокуратури Республіки Казахстан про видачу ОСОБА_8 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 190, п. 2 ч. 4 ст.190 КК Республіки Казахстан.
Відповідно до наданих матеріалів запиту правоохоронними органами Республіки Казахстан ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 31.09.2012р. у м.Актобе він умисно, із корисних спонукань, шляхом обману і зловживання довірою, метою заволодіння чужим майном, як директор ТОВ «Iron Croop Aktobe» отримав від директора ТОВ «Фірма Глобус» ОСОБА_11 грошові кошти за постачання лифтового обладнання у розмірі 28800000 теньге, які викрав та використав на власні потреби. Крім того, у листопаді 2012 року ОСОБА_8 у мкр.11 м. Актобе умисно, із корисних спонукань, шляхом обману і зловживання довірою, метою заволодіння чужим майном, заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 у розмірі 2507757 теньге.
Прокуратурою області за дорученням Генеральної прокуратури України від 15.12.2017р. № 14/1/2-23805 проводиться екстрадиційна перевірка обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_8 до Республіки Казахстан. На цей час таких обставин не встановлено.
Злочини, передбачені п. 1 ч. 3 ст. 190, п. 2 ч. 4 ст. 190 КК Республіки Казахстан, за законодавством України кваліфікуються за ч. 4 ст. 190 КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк не менше 1 року. Строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані ОСОБА_8 діяння не закінчилися.
Згідно з довідкою МВС Республіки Казахстан за № 8/4-61/488-11-84 від 21.11.2017р. ОСОБА_8 зареєстрований адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина Республіки Казахстан № НОМЕР_1 , виданим 31.05.2006р. Міністерством юстиції Республіки Казахстан, зі строком дії до 30.05.2016р.
На території України до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не притягується (довідка № 54-16112017/23021 від 16.11.2017р.). Стан його здоров`я задовільний (довідка ДУ «Запорізький слідчий ізолятор від 21.11.2017р.).
19 грудня 2017 року перший заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_13 звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про застосування стосовно громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) до вирішення питання про його видачу та фактичної передачі компетентним органам Республіки Казахстан.
Задовольняючи клопотання прокурора та обираючи стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою (екстрадиційний арешт) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичної передачі до Республіки Казахстан, слідчий суддя врахував клопотання Генеральної прокуратури Республіки Казахстан про екстрадицію ОСОБА_8 , постанов про притягнення його як обвинуваченого, оголошення його в розшук і обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, документів, що підтверджують його особу, матеріали екстрадиційної перевірки, а також відповідь Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України № 6.5-10060/06-17 від 11.12.2017 року, про те, що ОСОБА_8 з питань набуття громадянства України в установленому законом порядку не звертався.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 зазначає, що суд першої інстанції не мав права обирати стосовно нього запобіжний захід, так як матеріали, які були надані прокуратурою як підстави для застосування екстрадиційного арешту не відповідають вимогам ст. 545, 574, 584 КПК України, оскільки згідно законодавства їх представляє не прокуратура Запорізької області, а Генеральна прокуратура України або Міністерство юстиції України. Крім того, за матеріалами справи не доведено, що він може ухилятися від органів слідства і суду чи займатися злочинною діяльністю. Вказує, що не знав про оголошення його у розшук та притягнення до кримінальної відповідальності. З урахуванням, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, просить ухвалу слідчого судді скасувати та обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його адвоката, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та наполягав на залишенні оскаржуваного рішення без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
В ст.ст. 1, 2 Європейської конвенції про видачу правопорушника від 1957 року закріплено зобов`язання сторін видавати одна одній, з урахуванням положень та умов викладених в Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючи Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою. Видача правопорушника проводиться за дії, які відповідно до законодавства обох держав є злочинами.

Слідчий суддя при винесенні ухвали враховує положення ч. 2 ст. 29 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 61 Конвенції «Про правову допомогу і правові відношення в цивільних, сімейних і кримінальних справах» від 22.01.1993 року передбачається, що особа, яка потребує видачі, за клопотанням може бути взята під варту і до отримання вимоги про видачу.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 541 КПК України, екстрадицій ний арешт це застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Частиною 1 ст. 584 КПК України передбачається, що після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадицій ний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Як вбачається з представлених матеріалів, 08 квітня 2013 року слідчим СВ Садзинського відділу поліції УВС м. Актобе Актюбинської області було винесено постанову про порушення кримінальної справи № 0872 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. «б» ч. 4 ст. 177 КК Республіки Казахстан (а.с. 29).
22 липня 2014 року ОСОБА_8 був оголошений в міжнародний розшук (а.с.44- 46).
14.11.2017р. о 18 годині 30 хвилин співробітниками Запорізького РВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20).
Ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 17.11.2017 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано тимчасовий арешт на строк 40 діб у порядку ст. 583 КПК України (а.с. 16).
Злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_8 передбачений п. «б» ч. 4 ст. 177 КК Республіки Казахстан відповідає злочину, передбаченому ч. 4 ст. 190 КК України, є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 не закінчився.

Застосовуючи екстрадиційний арешт щодо ОСОБА_8 , слідчий суддя виходив з того, що прокуратурою Запорізької області за дорученням Генеральної прокуратури України проводиться екстрадиційна перевірка, за результатами якої буде вирішено питання щодо екстрадиції ОСОБА_8 до Республіки Казахстан, і для цього потрібен час, протягом якого він має перебувати під вартою.
15.12.2017 року Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Запорізької області проведення екстрадиційної перевірки, за результатами якої обставин, які б стали підставою для відмови у видачі ОСОБА_8 компетентним органам Республіки Казахстан не встановлено (висновок прокуратури Запорізької області від 09 січня 2018 року).

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення вимог ст. ст. 545, 574, 584 КПК України та процедури подання матеріалів до суду прокуратурою Запорізької області, то колегія суддів вважає дані доводи такими, що не заслуговують на увагу, оскільки дійсно центральним органом щодо видачі (екстрадиції) підозрюваних, обвинувачених у кримінальних провадженнях під час досудового розслідування є Генеральна прокуратура України, яка діє у межах своїх повноважень та може доручати іншому органу проведення процесуальних дій, що передбачено ст. 36 КПК України та підтверджується матеріалами провадження.

Отже, клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) подане у відповідності до положень ст. 584 КПК України.

Твердження ОСОБА_8 , що він не знав про оголошення його у розшук та притягнення до кримінальної відповідальності, не є визначеною самостійною підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання підозрюваного про те, що матеріалами справи не доведено, що він може ухилятися від органів слідства і суду чи займатися злочинною діяльністю, колегія суддів визнає непереконливими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

За встановлених обставин, ОСОБА_8 у 2013 році перетнув державний кордон України та отримав дозвіл на перебування в Україні на 4 місяці, по закінченню якого, не звертаючись з проханням щодо продовження строку перебування, продовжував проживати на території України.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 не звертався до відповідних органів із проханням про отримання статусу біженця чи статусу особи, яка потребує додаткового захисту, отримання громадянства України, що підтвердив при апеляційному перегляді і сам ОСОБА_8 . Отже, наведене спростовує доводи апелянта з цього приводу, викладені у апеляційній скарзі.

23.03.2014 року ОСОБА_8 був оголошений у міжнародний розшук на підставі відповідної постанови правоохоронного органу м. Актобе Республіки Казахстан.

Побоювання ОСОБА_8 , пов`язані із притягненням до кримінальної відповідальності у Республіці Казахстан та понесення покарання, за відсутності будь-яких об`єктивних обставин протилежного, не можуть слугувати підтвердженням існування ризиків політичного чи з інших підстав переслідування.

Реєстрація ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується документально та зазначено самим ОСОБА_8 у заяві про видачу паспорта, що у свою чергу спростовує твердження ОСОБА_8 про не обізнаність щодо вказаної адреси реєстрації.

За висновком про результати екстрадиційної перевірки від 09.01.2018 року обставин, які виключають можливість видачі громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_8 до Республіки Казахстан відсутні.

Доводи апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, так як такі доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що ОСОБА_8 є громадянином Республіки Казахстан, який у 2013 році в`їхав на територію України, при цьому, з питань щодо оформлення дозволу на постійне проживання на території України, отримання статусу біженця або додаткового статусу в Україні не звертався, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, так як з урахуванням тяжкості висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, відомості про ухилення від кримінальної відповідальності у запитуючої сторони, існують обґрунтовані ризики щодо негативної поведінки останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями КПК України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а екстрадиційний арешт застосовується, як то визначено в п. 10 ст. 584 КПК України, до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

Разом з тим, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною, оскільки слідчий суддя, в порушення вимог ч.10 ст.584 КПК України, не зазначив строк застосування екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_8 , який, з урахуванням положень ч.6, ч.11 ст. 584 КПК України щодо загального порядку тримання особи під вартою та, зокрема обмеженого строку перебування особи під вартою, який повинен мати визначений строк до двох місяців та не може тривати більше 12 місяців з моменту його фактичного затримання, що в контексті ч.11 ст. 584 КПК України, є сукупним строком можливого утримання особи під вартою, у межах якого не рідше одного разу на два місяці мають перевірятися підстави для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

За таких обставин, виходячи з вимог, передбачених ч. 3 п. 2 ст. 407 КПК України, приймаючи до уваги, що постановлена у справі ухвала має бути гранично повною, ясною, чіткою, викладеною відповідно до вимог КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково, а саме скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_13 та застосувати екстрадиційний арешт щодо ОСОБА_8 до прийняття рішення про її видачу та фактичну передачу компетентним органам Республіки Казахстан на строк два місяці до 18 лютого 2018 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2017 року, якою застосовано відносно громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) до вирішення Генеральною прокуратурою України питання про його видачу та фактичної передачі до Республіки Казахстан, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_13 - задовольнити частково.
Застосувати до громадянина Республіки Казахстан ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (екстрадиційного арешту) на строк до 18 лютого 2018 року включно.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14