Справа № 199/1319/18
В И Р О К
іменем України
13 квітня 2018 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

Секретар судового засідання ОСОБА_2

За участі прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000192, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпрі, громадянина України, з базовою середньою освітою, холостого, дітей не має, навчається на 4-му курсі Дніпропетровського коледжу транспортної інфраструктури, раніше не судимого, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
17 січня 2018 року близько 15:20 години водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався в Амур-нижньодніпровському районі м. Дніпро по провулку Юннатів з боку пр. Слобожанського в напрямку вул. Знаменівської.

Під час руху ОСОБА_10 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при виборі швидкості руху керованим автомобілем, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням, та продовжуючи некерований рух в районі будинку № 35 «а» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який йшов по правому краю проїзної частини у попутному напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді тупої травми лівої нижньої кінцівки - закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, масивного сінця задньої поверхні лівого стегна від верхньої третини і переходом вниз.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» і невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Показав суду, що 17 січня 2018 року близько 15:20 години він дійсно керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по провулку Юннатів з боку пр. Слобожанського в напрямку вул. Знаменівської зі швидкістю біля 40-45 км/год. Через погодні умови (йшов дощ і сніжна крупа) дорожнє покриття було слизьким. Коли він розминався з автомобілем, який рухався в зустрічному напрямку, то правим колесом наїхав на кришку каналізаційного люку, його автомобіль занесло і він втратив над ним керування. Автомобіль почало крутити, розвернуло, і він передньою частиною автомобіля вперся в бордюрний камінь на правій частині дороги. При цьому лівою передньою частиною він зачепив пішохода, який йшов по правому краю проїзної частини, вдаривши того в ліве стегно. Коли він вийшов з автомобіля, то зрозумів, що пішохід отримав тілесні ушкодження. Запропонував потерпілому відвезти його в лікарню, на що той погодився. Він одразу своїм автомобілем відвіз потерпілого до лікарні. Вважає винуватим у ДТП і самого потерпілого також, оскільки той порушив вимоги ПДР України і йшов не по тій стороні проїзної частини. Просить врахувати той факт, що ним була надана допомога потерпілому на лікування у розмірі 10000 грн. Просить суворо його не карати.
Крім повного визнання своєї вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, винуватість ОСОБА_8 повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 17 січня 2018 року він близько 15:20 години йшов по провулку Юннатів з боку пр. Слобожанського в напрямку вул. Знаменівської до своєї дружини забрати її з роботи. Рухався по правому краю проїзної частини, оскільки по лівій частині рух пішохода вкрай ускладнений через відсутність будь якого узбіччя і в разі виникнення небезпеки йому просто нікуди буде відійти, а в напрямку його руху праворуч узбіччя зовсім вузеньке і було засніженим. При цьому він тримався якомога правіше на проїзній частині. Він відчув удар ззаду в ліву частину, його підкинуло вгору. Коли він впав, то зрозумів, що його збив автомобіль і що в нього зламана кістка в лівому стегні. До нього підійшов обвинувачений, який керував автомобілем, що його збив, та запропонував відвезти в лікарню. Він погодився і тоді обвинувачений цим же автомобілем відвіз його в шосту лікарню. Йому встановили діагноз - перелам лівої стегнової кістки, для лікування якого він переніс три оперативних втручання. Стан його до цього часу не відновився і він не може стати на ліву ногу та пересувається лише за допомогою милиць.

За протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з додатками, 17 січня 2018 року в період часу з 23:30 години до 23:50 години слідчим поліції за участі ОСОБА_8 оглянуто ділянку проїзної частини провулку Юннатів м. Дніпра в районі будинку № 35 «а». Встановлено, що дорожнє покриття асфальтобетонне, мокре, чисте. Ділянка дороги має загальну ширину 8,6 м. Об`єкти, що обмежують оглядовість з робочого місця водія відсутні.

Під час слідчого експерименту 03 лютого 2018 року ОСОБА_8 показав на цю ж ділянку місцевості як на таку, де стався наїзд на пішохода. Також ОСОБА_8 показав місце наїзду та траєкторію руху керованого ним транспортного засобу.

На момент ДТП ОСОБА_8 мав право керування транспортними засобами категорії «В», що підтверджується копією відповідного посвідчення водія, виданого 07 квітня 2017 року.

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи № 5/10.1/98 від 13 лютого 2018 року, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_8 необхідно було здійснювати рух зі швидкістю, за якої він (водій) мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобіля, що забезпечувало б безпеку всіх учасників дорожнього руху, тобто водій ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_8 визначалася виконанням ним вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому їх виконати. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

У відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 351е від 01 лютого 2018 року, ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми лівої нижньої кінцівки - закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, масивного сінця задньої поверхні лівого стегна від верхньої третини із переходом вниз, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини понад 21-ну добу.
При оцінці зазначених доказів суд враховує, що під час слідчого експерименту 03 лютого 2018 року ОСОБА_8 приймав участь у вказаній слідчій дії в якості свідка, та в подальшому отримані під час слідчого експерименту докази були покладені в обґрунтування його ж обвинувачення.

Разом з тим, з урахуванням відсутності даних, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_8 , або слідчий у будь-якій формі примушував би останнього до визнання своєї винуватості у ДТП, у суду відсутні і підстави для визнання такого доказу недопустимим в порядку п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України (відповідний правовий висновок був викладений і Верховним Судом України у постанові № 5-360кс15 від 09 червня 2016 року).

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_8 про наявність у ДТП вини і потерпілого ОСОБА_4 , суд враховує, що за приписами п. 4.1 Правил дорожнього руху України, пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

Суд виходить з того, що рух по проїзній частині пішохода ОСОБА_4 через відсутність достатньої ширини тротуару чи пішохідної доріжки і наявність снігу на узбіччі був вимушеним.

При цьому, виходячи з встановленого судом механізму розвитку події ДТП, напрямок руху пішохода не міг вплинути на можливість уникнення ним наїзду транспортного засобу, отже не знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

З огляду на викладене, відповідні заперечення обвинуваченого судом відхиляються.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вищезазначені судом докази отримані в порядку, встановленому КПК України, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях і поза всяким розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення, яке було підтримане прокурором.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки він, діючи зі злочинною необережністю, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Визначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер допущеного обвинуваченим порушення правил безпеки дорожнього руху, характер та ступінь тяжкості спричинених наслідків, кількість потерпілих від дій ОСОБА_8 , відомості про особу обвинуваченого.
Останній до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину визнав повністю, здобуває робітничу спеціальність в коледжі, має постійне зареєстроване місце проживання, як особистість за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає активне сприяння встановленню фактичних обставин кримінального правопорушення та часткове добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.
У якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , в обвинувальному акті зазначене щире каяття, яке під час судового засідання не встановлене, оскільки з процесуальної позиції обвинуваченого, його показів та дій після вчинення злочину, намагання перекласти вину за ДТП і на потерпілого також, вбачається, що останній, попри відповідні деклативні заяви, не відчуває щирого жалю через спричинення ним тілесних ушкоджень іншій людині, не намагається виправити те становище, в яке потрапив потерпілий, а його дії продиктовані в першу чергу страхом за свою подальшу долю, а не долю потерпілого.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що основним покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у виді обмеження волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, а виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
З огляду на зазначене, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , та встановлені судом обставини, що пом`якшують його покарання, ті факти, що обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, виключно позитивно характеризується, суд вважає, що наявні підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України і таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, а також відповідатиме справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав обвинуваченого.
Оскільки ОСОБА_8 грубо порушив правила безпеки дорожнього руху, а наявність права керування транспортними засобами не є засобом отримання грошових коштів для існування, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В межах кримінального провадження потерпілим заявлений цивільний позов, за яким ОСОБА_4 просить стягнути з ОСОБА_8 на його користь відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 29961,60 грн., та моральної шкоди у розмірі 75000 грн., завданої внаслідок моральних страждань від спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Сторона захисту заперечила в повному обсязі проти задоволення позовних в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, оскільки вважає такі позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими. Не заперечують, що в результаті ДТП потерпілому були спричинені тілесні ушкодження, а отже була спричинена матеріальна шкода, пов`язана з витратами на лікування в розмірі 28429,80 грн. (сума розрахована, виходячи з додатків до цивільного позову), проти стягнення якої сторона захисту не заперечує, однак із її зменшенням на вже сплачені потерпілому 10000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги суд, перш за все, враховує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_12 як особи, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за відповідним полісом, чинним на час ДТП, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Мега-Гарант».

Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (аналогічний правовий висновок викладений і Верховним Судом України у постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).

З огляду на викладене, пред`явлення потерпілим позовних вимог до обвинуваченого, як до заподіювача шкоди, а не до відповідної страхової компанії, відповідає вимогам закону і зазначені позовні вимоги можуть розглядатися судом по суті.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_4 на підставі приписів ч. 1 ст. 1195 ЦК України має право на відшкодування понесених ним додаткових витрат на лікування у розмірі 29961,60 грн., які підтверджені дослідженими судом та оціненими в сукупності оригіналами фіскальних і товарних чеків а також випискою із медичної карти стаціонарного хворого.

При цьому, з дослідження змісту фіскальних і товарних чеків у суду не виникає сумнівів, що всі придбані за ними лікарські засоби та вироби були необхідними для лікування саме тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим під час ДТП.

З зазначеної суми 10000 грн. були відшкодовані потерпілому на стадії досудового розслідування, що визнано самим потерпілим підтверджується дослідженими судом розписками.

Таким чином, відшкодуванню за вироком суду підлягають понесені ОСОБА_4 додаткові витрати на лікування у розмірі 19961,60 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення відшкодування моральної шкоди, то у відповідності до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Суд вважає доведеним поза всяким розумними сумнівом факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_4 , яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, а також фізичному болю і стражданнях від спричинених йому тілесних ушкоджень, подальшим їх лікуванням та пов`язаними з цими ушкодженнями тривалими обмеженнями у русі.

Суд враховує, за приписами ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Оцінюючи дії ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для висновку про те, що допущена останнім необережність під час руху по проїзній частині не назустріч руху транспортних засобів була грубою, і за таких умов відсутні підстави для застосування приписів ч. 2 ст. 1193 ЦК України та зменшення розміру відшкодування.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує роз`яснення, викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, враховуючи той факт, що стан здоров`я потерпілого до цього часу не відновлений і останній суттєво обмежений в можливості вільного пересування, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 40000 грн.

ОСОБА_8 , як особа, яка винуватими діями спричинила моральну шкоду потерпілому та додаткові витрати останнього на лікування, на підставі приписів п. 1 ч. 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1187, ч. 1 ст. 1195 ЦК України зобов`язаний відшкодувати їх потерпілому у визначених судом розмірах.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 374 КПК України,
ПРИСУДИВ:
ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні.

Цивільних позов ОСОБА_4 задовольнити частково стягнути з ОСОБА_8 на його користь:

- відшкодування додаткових витрат на лікування у розмірі 19961 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок;

- відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень;

а всього стягнути 59961 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) гривню 60 (шістдесят) копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в іншій частині відмовити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду за їх зверненням.

Головуючий:

13.04.2018