Справа № 360/521/17-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/35/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 10 25.01.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Олександрівка Бориспільського району Київської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , не судимого у відповідності до ст.89 КК України,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку, 01 січня 2017 року, в денну пору доби, в смт. Бородянка Київської області обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись в будинку за місцем проживання по АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дочки - неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпусні дії, а саме торкався руками її грудей та статевих органів, тобто, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.156 КК України, а саме, вчинення розпусних дій батьком щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.
Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року та ухвалити новий, який визнати ОСОБА_7 невинуватим у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Також обвинувачений просить, у разі, якщо суд не знайде можливості виправдати його, то призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, визнаючи обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, суд, як на докази, послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , надані слідчому судді та під час судового розгляду, а також показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Проте, спочатку ОСОБА_7 органами досудового розслідування обвинувачувався в тому, що чинив відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпусні дії. У зв`язку із тим, що під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_11 пояснила суду, що вона оговорила батька, і він не вчиняв відносно неї розпусних дій, що підтвердила і її сестра ОСОБА_8 , було змінено обвинувальний акт. Однак судом першої інстанції не надано оцінки вказаним обставинам.

На думку захисника, зміст показань потерпілої ОСОБА_8 , на які послався суд першої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки вона їх постійно змінювала і судом ця обставина не взята до уваги. Крім того, не з`ясовано та не усунуто протиріччя відносно заяви, написаної потерпілою, оскільки не зрозуміло чи сама вона її писала, чи в присутності інших осіб. Вважає, що суд не надав оцінку тій частині показів, про які не зазначив у вироку та не взяв до уваги.

Крім того, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також не взято до уваги прохання потерпілих не позбавляти ОСОБА_7 волі.

Обвинувачений вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із тим, що він ґрунтується на непослідовних показах потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок першої інстанції без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги підстав для її задоволення колегія суддів не знаходить, виходячи з наступного.
Відповідно до положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апеляційних скарг щодо неповноти судового розгляду, і як наслідок прийняття незаконного рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, підтверджується доказами, зібраними у даному кримінальному провадженні, зокрема:

- показаннями потерпілої ОСОБА_8 відповідно до яких з 2014 року її батько обвинувачений ОСОБА_7 став проживати з ними на одному подвір`ї, але в окремому приміщенні. До цього він лише іноді приїжджав до них в гості. 01 січня 2017 року, в денний час, обвинувачений повернувся додому і застав її в сараї, коли вона курила сигарету. Він дав їй ляпаса, а потім попросив принести йому чаю в будівлю, де він проживав. Коли вона зайшла в це приміщення, то обвинувачений став вчиняти щодо неї зазначені розпусні дії. 06 січня 2017 року вона пішла в поліцію і написала заяву про вчинені обвинуваченим дії. Після цього вона зайшла до своєї подруги ОСОБА_9 і розповіла їй, що батько її "лапав", а тому вона написала заяву в поліцію. Допитана слідчим суддею під час проведення досудового розслідування 13 лютого 2017 року потерпіла ОСОБА_8 стверджувала, що її батько ОСОБА_7 , коли вони залишалися удвох, торкався її грудей, жіночих органів і сідниць, що відбувалося, в основному, в будівлі, де він проживав. Востаннє такий випадок трапився 01.01.2017, після чого 06.01.2017 вона звернулася до поліції;
- показами свідка ОСОБА_9 , яка свідчила суду, що в 2016 році її подруга потерпіла ОСОБА_12 декілька разів розповідала їй, що батько "лапав" її, тобто торкався до різних частин тіла. Новорічну ніч 2017 року потерпіла провела в неї вдома, а 01 січня 2017 року, в денний час, вона пішла до себе додому. Увечері 06 січня 2017 року потерпіла прийшла до неї і повідомила, що вона "засадила" батька за те, що він до неї чіплявся;
- показами свідка ОСОБА_10 , який засвідчив, що він проживає спільно з ОСОБА_13 і її дітьми ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а останніх два роки в окремій будівлі на їхньому подвір`ї проживає обвинувачений колишній чоловік ОСОБА_13 і батько її дочок. 01 січня 2017 року обвинувачений повернувся з роботи і, помітивши, що ОСОБА_14 курила, дав їй ляпаса, після чого потерпіла кудись побігла. Раніше потерпіла скаржилась своїй матері, що обвинувачений її обнімає, не так як батько, але вони ці слова всерйоз не сприймали;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06 січня 2017 року, ОСОБА_8 повідомила в поліцію, що 02 січня 2016 року, близько 16-ї години, за адресою: АДРЕСА_1 , її батько ОСОБА_7 вчинив відносно неї розпусні дії, а саме оголив та мацав її за груди та піхву;
- висновком судово-психологічної експертизи № 106 від 15 лютого 2017 року, потерпіла ОСОБА_8 виявляє такі індивідуально-психологічні особливості, як доброзичливість в контактах, дотримання соціально-регламентованих норм поведінки в повсякденному житті, збереженість та достатній рівень перебігу індивідуальної діяльності, здатність до встановлення причинно-наслідкових та інших логічних зв`язків; її рівень розумового розвитку відповідає віковому періоду; вона виявляє такі особливості, як вікові незрілість, підкорюваність авторитету дорослих, залежність від старших, їх думки та поведінки; ОСОБА_8 виявляє природну для її віку схильність до навіювання, під час довірливого контакту та при спілкуванні з близькими людьми вона здатна до відстоювання своєї позиції, заперечує інформацію, в якій не впевнена, відстоює свою точку зору відносно інформації, яка їй знайома; їй не притаманна схильність до фантазування; з урахуванням рівня її розумового розвитку та пізнавальних процесів вона могла правильно сприймати обставини, які мають значення в кримінальному провадженні, та давати щодо них правильні свідчення; підстав, що ОСОБА_8 дає показання під впливом дорослих не виявлено; під час скоєння відносно неї діянь вона могла правильно розуміти їх характер та значення, але внаслідок притаманній їй віковій схильності до навіюваності, залежності від думки та поведінки старших, нездатності до конструктивного вирішення суб`єктивно складних ситуацій вона не могла повною мірою чинити опір;
Дослідивши указані докази, проаналізувавши їх, та давши їм належну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що указані докази не містять суперечностей та узгоджуються між собою у зв`язку із чим судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про можливість прийняття цих доказів.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильною кваліфікацією дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 156 КК України, як вчинення розпусних дій щодо малолітньої особи.

Колегія суддів, звертає увагу, що заперечення обвинуваченого проти вчинення ним інкримінованих злочинів не впливає на правову кваліфікацію його дій. Крім того, посилання обвинуваченого на те, що потерпіла його обмовляє колегія суддів, з урахуванням матеріалів справи, сприймає критично.

Твердження захисника про неповноту проведення судового розгляду, оскільки потерпіла змінювала свої покази є необґрунтованими, оскільки, як визнала в судовому засіданні потерпіла, заяву про відмову від свої показань, вона написала під впливом сестри обвинуваченого - ОСОБА_16 лише з метою пом`якшити відповідальність обвинуваченого, що також підтвердила ОСОБА_16 .

Доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, на думку колегії, є безпідставними.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає цим вимогам. При його обранні суд враховав характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, дані про його особу та думку потерпілої та призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 156 КК України. На думку колегії суддів призначене покарання відповідає засадам визначених ст. 65 КК України.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду і не вбачає підстав для зміни покарання, призначеного в межах санкції статті, яке відповідає засадам кримінального провадження.
Даних, які свідчили б про застосування до потерпілої недозволених методів, що могло потягнути обмову обвинуваченого у справі не встановлено, так само, як і обставини, які вказували б на необ`єктивність виявлену при судовому розгляді.
Інші доводи захисника та обвинуваченого, так само не знайшли свого обґрунтування під час судового розгляду.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у звязку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 25 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.156 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з моменту отримання її копії.

Головуючий
Судді: