Провадження № 1-кс/592/6328/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
слідчого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
слідчої Сумського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_4 ,
власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми клопотання слідчої Сумського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004625 від 08.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,-

встановив:

14.12.2017 слідча Сумського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_4 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , в якому сторона обвинувачення просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

На обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що 07.12.2017 до чергової частини Сумського ВП ГУНП в Сумській області надійшов рапорт начальника сектору ВКП Сумського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 про те, що в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено що ОСОБА_7 , 1982 року народження, використовуючи підроблені документи, шахрайським шляхом заволодів квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході досудового розслідування було надано запит до Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР з приводу надання інвентаризаційної справи на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та надання іншої інформації, яка наявна в Департаменті забезпечення ресурсних платежів СМР, щодо вищезазначеного нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до відповіді Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР по вищезазначеній квартирі, було з`ясовано, що дана квартира належить на праві приватної власності громадянці ОСОБА_8 згідно свідоцтва на права власності на нерухоме майно від 01.02.2007.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було встановлено, що приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_9 17.11.2017 було посвідчено договір купівлі-продажу серія та номер: 234, де новим власником 3-х кімнатної квартири по АДРЕСА_2 загальною площею 66,87 кв.м. зареєстровано за ОСОБА_5 відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми серія та номер 2-6832/09 виданого 10.09.2009.

В подальшому в ході досудового розслідування було надано запит до Зарічного районного суду м. Суми з приводу надання копії рішення Зарічного районного суду м. Суми серія та номер 2-6832/09 виданого 10.09.2009 року, але надійшла відповідь, що справа за 2- 6832/09 в Зарічному районному суді м. Суми не зареєстрована та судом не розглядалась.

Також встановлено, що громадянка ОСОБА_8 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_2 - померла згідно акту про смерть №3024 від 10.11.2010.

В ході проведення досудового розслідування допитано директора Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР ОСОБА_10 , який пояснив, що 13.10.2017 року до Сумського міського БТІ звернувся громадянин ОСОБА_7 за довіреністю від ОСОБА_11 із замовленням на виготовлення технічної інвентаризації на квартиру АДРЕСА_1 . Також, що згідно положення про Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР затвердженого рішенням СМР №2019-МР від 26.04.2017, саме Департамент є уповноваженим органом, що здійснює управління майном територіальної громади м. Суми, та забезпечує на території м. Суми реалізацію державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов та сприяє реалізації громадянами конституційного права на житло (п.1.4 даного положення).

Постановою від 14.12.2017 року квартира АДРЕСА_1 , визнана речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Сторона обвинувачення зазначає, що з метою збереження речового доказу, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
В судовому засіданні слідча та прокурор підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Власник нерухомого майна при вирішенні питання про накладення арешту покладається на розсуд суду.

Слідчий суддя, вислухавши думку сторони обвинувачення, власника майна та дослідивши надані докази, встановив, що в провадженні СВ СВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0004625 від 08.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.2).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5).

14.12.2017 постановою слідчої квартира АДРЕСА_1 визнана речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (ч.10 ст. 170 КПК України).
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна спів розмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Слідчим, прокурором доведено, що вказане майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора в цій частині.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, на теперішній час є достатні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом кримінально протиправних дій та наявні ризики, передбачені в ст. 170 КПК України.

Захід забезпечення у вигляді арешту майна, шляхом заборони відчуження вказаного майна, належного ОСОБА_5 є розумним та співрозмірним, відповідає завданням кримінального провадження.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
постановив:

Клопотання слідчої Сумського ВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004625 від 08.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчцження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_5 , номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , шляхом заборони її відчуження - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1