АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/387/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бубушара Гульрлипського району Республіки Грузія, громадянина Грузії, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.11.2006 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 05.03.2008 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нові Опачичі Макарівського району Київської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.08.2007 року Оболонським райсудом м. Києва за ч. 2 ст. 186 , ч. 2 ст. 185 КК України до 4-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 06.08.2009 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.185 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 01.07.2016 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.187 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, із конфіскацією майна, що є приватною власністю, крім житла,
які обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з 9 січня 2015 року. На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року) зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 9 січня 2015 року по 21 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 22 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності, крім житла.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01.07.2016 року, остаточно за сукупністю злочинів ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців із конфіскацією всього майна, що є його приватною власністю, крім житла.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 07.01.2015 року, та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року) зарахувати в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 7 січня 2015 року по 21 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 22 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено без змін.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

На вказаний вирок, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року змінивши правову кваліфікацію з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою та звільнити від відбування покарання у зв`язку з актом амністії, також обвинувачений ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року змінивши правову кваліфікацію ч. 2 ст. 187 КК України і застосувати ч. 2 ст. 186 КК України, зарахувавши у строк відбування покарання строк тримання під вартою від 09.01.2015 року.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 посилаються на те, що кваліфікацію по ст. 187 КК України було здійснено лише з показів потерпілих щодо застосування до них підсудними ножів, крім показів потерпілих відносно ножів та їх ніби то впізнання, немає ніяких доказів.
Також апелянти зазначають, що саме тому, що сумки лежали біля потерпілих в них виникла думка їх викрасти і втекти. Вони це зробили без попередньої змови і окремо відносно кожної з потерпілих.

Крім того апелянти зазначають, що нічим не доводиться змова/ заздалегідь домовленість про вчинення злочину ч. 2 ст. 28 КК України/. Свідок ОСОБА_13 який був викликаний по телефону потерпілою ні про які ножі не згадує.

Крім того, захисник ОСОБА_7 зазначає, що ніяким чином судом не усунуто протиріччя з приводу різної характеристики вилученого ножа. Суд у нарадчій кімнаті мав визнати протокол обшуку, впізнання ножа недопустимим та піддати під сумнів показання потерпілих, оскліьки вони у момент події були під дією алкоголю.
Також апелянт зазначає, що при закінченні судового розгляду потерпілі були відсутні і він не міг поставити їм ряд питань. З`ясувати про понятих, які впізнавали ніж, тому відповідно мала б бути кваліфікація по ч. 2 ст. 186 КК України, бо докази існування ножа є штучними.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом визнано доведеним, що 07.11.2014 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прибули на житловий масив «Сирець» у м.Києві та, проходячи по вулиці Ольжича біля будинку №12, вони звернули свою увагу на раніше невідомих громадян ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в цей час сиділи на лавочці та спілкувались. Вважаючи, що у останніх можуть бути при собі гроші чи інші цінні речі, у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на заволодінням майна ОСОБА_14 та ОСОБА_15 шляхом вчинення розбійного нападу.
В подальшому, ОСОБА_9 , діючи у групі з ОСОБА_8 , впевнившись, що у дворі будинку більше нікого немає, підбігли до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та, погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для їх життя чи здоров`я, здійснили напад на ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , який полягав у наступному: ОСОБА_9 , тримаючи в руці ніж, приставив його до шиї ОСОБА_15 і висловив вимогу, щоб вона сиділа на лавочці і мовчала бо інакше він застосує ніж по відношенню до неї. В цей час ОСОБА_8 , тримаючи у руці ніж, приставив його до шиї ОСОБА_14 і сказав, щоб вона сиділа на лавочці і мовчала бо інакше він застосує ніж по відношенні до неї.
ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , в ситуації, яка склалась, сприйняли їх дії як реальну загрозу їх життю чи здоров`ю. Після цього ОСОБА_9 висловив вимогу до ОСОБА_15 , щоб вона віддала йому мобільний телефон та жіночу сумочку, а ОСОБА_8 , висловив вимогу до ОСОБА_14 віддати йому мобільний телефон, золоту каблучку та сумочку. ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , побоюючись за своє життя та здоров`я, виконуючи вимоги, передали належне їй майно, а саме: ОСОБА_14 передала ОСОБА_8 , жіночу сумку фірми «В-1», вартістю 180 гривень, у якій знаходились:

-гаманець матерчатий, вартістю 120 гривень;
-грошові кошти у сумі 180 гривень;
-банківська картка ПАТ КБ «Приват Банк», яка матеріальної цінності для неї не представляє;
-банківська картка ПАТ КБ «Дельта Банк», яка матеріальної цінності для неї не представляє;
-банківська картка ПАТ КБ «Енерго Банк», яка матеріальної цінності для неї не представляє;
- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_14 , який матеріальної цінності для неї не представляє;
-ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_14 , який матеріальної цінності для неї не представляє;
-блокнот, який матеріальної цінності для неї не представляє;
-сертифікат для проходження навчання у ТОВ «Фоззі Груп», який матеріальної цінності для неї не представляє;
-два ключі від квартири вартістю 50 гривень кожний;
-ключ від домофону вартістю 25 гривень;
-брелок від ключів вартістю 50 гривень;
-брелок від ключів вартістю 100 гривень;
-пропуск на робоче місце вартістю 25 гривень;
-мобільний телефон «HTC Desire 300» вартістю 1700 гривень, у якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Life» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 20 гривень, на рахунку якого грошових коштів не було, а ОСОБА_15 передала ОСОБА_9 свою золоту каблучку масою 3 грами, вартістю 1500 гривень та жіночу сумочку вартістю 300 гривень, у якій знаходились:
-мобільний телефон «Nokia ASHA 515», вартістю 1500 гривень, у якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Life» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 20 гривень, на рахунку якого грошових коштів не було та сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 20 гривень, на рахунку якого було 10 гривень;

-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_15 , який матеріальної цінності для неї не представляє;

-ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_15 , який матеріальної цінності для неї не представляє;

-два ключі від квартири вартістю 50 гривень кожен;
-ключ від поштової скриньки вартістю 20 гривень;
-брелок від ключів вартістю 50 гривень;
-брелок від ключі вартістю 20 гривень;
-ключ від домофону вартістю 30 гривень;

- сумочка жіноча з надписом «Ilove Berlin», вартістю 50 гривень, а всього ОСОБА_9 та ОСОБА_8 шляхом вчинення розбійного нападу, заволоділи майном ОСОБА_14 на загальну суму 2500 гривень та майном ОСОБА_15 на загальну суму 3620 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились ним на власний розсуд.
Отже дії ОСОБА_9 та ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в суді першої інстанції частково визнав свою вину в інкримінованому злочині, не погодився із кваліфікацією його дій, та дав показання про те, що він не пам`ятає дату події, адже пройшло багато часу. Він йшов зі своїм другом та побачили, що навпроти них на лавці сидять дівчата, у яких вони забрали сумки і втекли, при цьому вони потерпілим не погрожували і ножів у них не було. При затриманні було вилучено ніж його батька. У сумці потерпілої знайшли телефони, банківські картки, золоту каблучку.
Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому злочинітакож визнав частково, не погодився із кваліфікацією дій, та дав показання про те, що 07.11.2014 року вони у вечірній час ходили у дворах та побачили двох дівчат, біля них лежали на лавці сумки, на викрадення яких у них виник умисел, після чого вони забрали сумки у потерпілих та побігли, при цьому вони не погрожували потерпілим та ножів у них при собі не було. Один ніж було знайдено вдома у ОСОБА_8 . У викраденій сумці був телефон та каблучка. Обвинувачені пропонували потерпілим відшкодувати завдану їм шкоду, проте потерпілі відмовились.
Крім того в основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_13 , оскільки останні були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та їх показання узгоджуються між собою та іншими доказами по справі.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_14 суду пояснила, що 07.11.2014 року вона з подругою ОСОБА_15 близько 20 години 00 хвилин сиділи на лавочці по вулиці Ольжича та пили вино. До них підбігли двоє молодих людей, які були з ножами та приставили ножі до потерпілих. Двоє чоловіків почали шукати золото та телефони у потерпілих. Коли чоловіки відходили від потерпілих, сказали їм не звертатись до поліції. Після того як особи, що здійснили напад, зникли з місця події, потерпілі пішли до подруги та заблокували банківські картки, після чого заявили про напад в поліцію. Потерпіла також повідомила, що її телефон був прив`язаний до електронної пошти і так вона знайшла сторінку ОСОБА_16 з номером ІМЕІ її телефону та повідомила про це до поліції. Повідомила, що чітко бачила обличчя нападників і впізнала обвинувачених. Крім того, потерпіла повідомила, що пам`ятає, що один із ножів, з якими було здійснено напад, був коричневого кольору з вигнутим лезом, а інший був прямий. Потерпіла повідомила, що напад завдав їй значної моральної шкоди.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 суду пояснила, що 07.11.2014 року близько 20 години вона з подругою ОСОБА_17 зустрілися біля магазину «АТБ», купили продукти та пішли посидіти у дворі по вул.Ольжича у м.Києві. Коли вони сиділи у дворі, до них підбігло двоє осіб зі сторони дороги та приставили ножі до її горла та до горла її подруги. Повідомила, що її тримав ОСОБА_9 , а її подругу ОСОБА_8 , забрали у неї сумку, обручку, документи та телефон, після чого вони побігли в ту ж сторону, звідки прибігли. Після нападу потерпілі пішли до подруги для того, щоб заблокувати банківські картки. Погрозу своєму життю та здоров`ю сприймала реально.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що 07.11.2014 року близько 20 години йому зателефонувала з телефону подруги ОСОБА_14 та повідомила, що її пограбували, після чого вони зустрілись. Вона повідомила, що на неї з подругою напали двоє чоловіків і забрали сумки. Також, повідомила, що один із нападників був з бородою. Після цього він поїхав шукати речі потерпілої та знайшов документи на ім`я ОСОБА_14 .
Висновок суду першої інстанції про те, що показання вказаних потерпілих є послідовними, узгоджуються поміж собою та повністю підтверджуються іншими доказами, які не спростовані та досліджені в судовому засіданні є обгрунтованим. Будь-яких обставин щодо обмови обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вищевказаними потерпілими, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не встановлено.
Крім того суд першої інстанції поклав в основу вироку, наступні докази, процесуальними джерелами яких, крім наведених вище показань є речові докази, документи, висновки експерта, зокрема:
- дані протоколу огляду місця події від 07.11.2014 року, відповідно до якого оглянуто ділянку біля будинку № по вул. Ольжича у м. Києві, де на лавці виявлено пластикову склянку, відкорковану пляшку з рідиною. (т. 1 а.с. 177-180).
- дані протоколу огляду місця події від 07.11.2014 року за адресою: м. Київ, вул. Лепсе, 91, де розташований термінал банку «Промінвест Банк», відповідно до якого з клавіатури терміналу вилучено 3 папілярних узори та, на відстані 3 метри від терміналу, в урні для сміття виявлено та вилучено пластикову картку на ім`я ОСОБА_15 (т. 1 а.с. 181-183).
- дані протоколу огляду місця події від 07.11.2014 року, відповідно до якого у ході огляду за адресою: АДРЕСА_3 , знайдено в урні пластикову банківську картку на ім`я ОСОБА_14 (т. 1 а.с. 184-187).
- дані протоколу огляду предмету від 18.11.2014 року, відповідно до якого оглянуто: аркуш паперу формату А4, на якому роздруковано скріншот зі сторінки Ліки Кварацхелія у соціальній мережі «Вконтакті», де вказано контактні дані даної особи та її номер телефону; аркуш паперу формату А4, на якому вказаний резервний номер телефону; аркуш формату А4, де вказані всі дії по телефону, відповідно до якого 14 листопада в мобільний телефон «HTC Desire 300» був встановлений новий номер телефону. (т. 1 а.с. 190-193).
- дані протоколу огляду предмету від 10.12.2014 року, відповідно до якого оглянуто: картонну коробку, у якій при покупці знаходився телефон марки «HTC Desire 300». (т. 1 а.с. 196-198).
- дані протоколу огляду предмету від 10.12.2014 року, відповідно до якого оглянуто банківську картку на ім`я ОСОБА_18 та банківську картку на ім`я ОСОБА_19 . (т. 1 а.с. 201).
- дані протоколу огляду від 08.11.2014 року, відповідно до якого проведено огляд предметів, виданих ОСОБА_13 : блокнот синього кольору, сертифікати, дві обкладинки від паспортів, дві пластикові картки, пластикову пляшку. (т. 1 а.с. 220-223).
- висновок експерта від 30.12.2014 році №1522, відповідно до якого сліди папілярного узору, вилучені 11 жовтня 2014 року під час огляду банкомату по вул. Лепсе 91 у м. Києві, залишені не пальцями рук ОСОБА_15 , а іншою особою. (т. 1 а.с. 227-232).
- дані протоколу обшуку від 09.01.2015 року, відповідно до якого у кв. АДРЕСА_4 , було виявлено та вилучено ніж чорного кольору із золотим значком у вигляді скорпіона. (т. 1 а.с. 242-247).
- дані протоколу огляду речей від 09.01.2015 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «HTC», який добровільно видала працівникам поліції ОСОБА_20 . (т. 2 а.с. 2-4).
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.01.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала серед представлених перед нею осіб обвинуваченого ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 5-9).
- дані протоколу пред`явлення для впізнання від 09.01.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 впізнала серед поставлених перед нею осіб ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 10-14).
- дані протоколу затримання особи, відповідно до якого затримано ОСОБА_8 та вилучено у нього розкладний ніж сірого кольору, ремінь чорного кольору. (т.2 а.с. 15-20).
- дані протоколу огляду від 09.01.2015 року мобільного телефону марки «Samsung», який добровільно видав ОСОБА_8 (т.2 а.с. 22-24).
- дані протоколу огляду предмету від 11.01.2015 року, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон марки «Самсунг», який добровільно видано ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 25-26).
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.01.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_14 серед поставлених перед нею осіб впізнала ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 52-56).
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.01.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_15 серед пред`явлених їй осіб для впізнання впізнала ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 57-61).
- дані протоколу пред`явлення речей для впізнання від 20.03.2015 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_14 впізнала ніж, яким їй погрожував ОСОБА_8 у день події. (т. 2 а.с. 89-93).
Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_9 та ОСОБА_8 винними у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Така кваліфікація їх дій є правильною у відповідності до встановлених фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення.
При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, що він раніше судимий: 24.11.2006 року Солом`янським районним судом м.Києва за ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі, за ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 05.03.2008 року Солом`янським районним судом м.Києва за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, за місцем тимчасового утримання характеризується посередньо, страждає на ряд хронічних захворювань, в тому числі вірусний гепатит «В», «С», його батько є інвалідом 1 групи та потребує сторонньої допомоги.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував, що він раніше судимий: 14.08.2007 року Оболонським райсудом м.Києва за ст..186 ч.2, ст.185 ч.2 КК України до 4-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 06.08.2009 року Солом`янським районним судом м.Києва за ст.185 ч.2 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; 01.07.2016 року Оболонським районним судом м.Києва за ст.187 ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, що є приватною власністю, крім житла, на обліках у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, за місцем тимчасового утримання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_21 , 19.10.2007, яка страждає на ряд хронічних захворювань.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, врахував обставини скоєння злочину, дані про осіб обвинувачених, та прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених буде призначення їм покарання тільки у виді позбавлення волі. При цьому, врахував, що обвинувачені страждають на хронічні хвороби, а також те, що тяжкі наслідки внаслідок вчинення злочину не настали, суд вважав за можливе призначити їм покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України в мінімальному розмірі. Крім того, врахував, що ОСОБА_9 засуджений 01.07.2016 року Оболонським районним судом м.Києва за ч. 2 ст.187 КК України та остаточне покарання йому призначив, за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ст. 70 ч.4 КК України

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинувачених, є необхідним і достатнім для їх виправлення, перевиховання та попередження вчинення ними нових кримінально караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Стосовно доводів апелянта ОСОБА_9 про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав докази недопустимими, а саме протоколи обшуку та впізнання ножа та не піддав сумніву показання потерпілих, оскільки вони у момент події були під дією алкоголю, колегія суддів вважає безпідставними, не підтвердженими жодними доказами, з наведених вище підстав.
Судом першої інстанції вірно надано оцінку дослідженим письмовим доказам, а саме що зібрані вони відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України, є належними та допустимими, а тому прийняті судом.
Колегія суддів оцінюючи докази, досліджені та перевірені судом першої інстанції, погоджується з тим, що винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України є доведеною, а тому доводи апелянтів про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_22 на ч. 2 ст. 186 КК України, є необгрунтованими.
Також колегія суддів вважає, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що попередньої змови між обвинуваченими про скоєння злочину не було, кожен із них діяв окремо відносно кожної з потерпілих, оскільки дана обставина не знайшла свого підтвердження, як у суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції, і таку позицію обвинувачених суд розцінює як спробу уникнення обвинуваченими покарання, за вчинений ними злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування Закону України "Про амністію в 2016 році", оскільки відповідно до п. е) ст. 9 Закону України про амністію у 2016 році, визначено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, зокрема яких засуджено за злочин, а саме розбій, за який передбачена відповідальність статтею 187 КК України 2001 р.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року) по 21.06.2017 включно, а тому доводи захисника про необхідність застосування цього закону та зарахування строку попереднього узв`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі аж до вступу вироку в законну силу, є безпідставними з огляду на наступне.
Так, Верховний суд в постанові від 01 березня 2018 року у справі №759/19973/15-к зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Зворотна дія закону означає, що новий закон застосовується як до тих фактів і правовідносин, які виникли чи продовжують існувати після набрання цим актом законної сили, так і тих, що існували до цього. Водночас цей принцип не може тлумачитися як такий, що забороняє пряму дію закону, тобто дію або застосування цього закону до фактів і правовідносин, які виникли або тривають після набрання законом чинності.
Таким чином, оскільки попереднє ув`язнення має триваючий у часі характер і застосовувалося щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до 21 червня 2017 року включно (тобто під час дії ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII, який визначав правило зарахування попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі), так і після того, починаючи з 21 червня 2017 року (коли набрав чинності Закон України № 2046-VIII, яким ч. 5 ст. 72 КК викладена в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі), судом першої інстанції з урахуванням положень ч. 2 ст. 5 КК було прийнято рішення про зарахування засудженим періоду попереднього ув`язнення, який мав місце до 21 червня 2017 року включно, за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 838-VIII (з урахування принципу заборони зворотної дії закону, який «іншим чином погіршує становище особи»), а періоду попереднього ув`язнення, який тривав, починаючи з 21 червня 2017 року, - за правилами ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону). З огляду на це суд першої інстанції правильно застосував положення ч. 5 ст. 72 ККУкраїни.

Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.