Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

13 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
та обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0007363 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розсоховець Кіровоградської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, працюючого водієм в ТОВ «Л.К.О.», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року затверджено угоду про примирення, укладену 26.09.2017 між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0007363.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 26.09.2017 покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасовано.

Цим же вироком, судом вирішено питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 21.08.2017 приблизно о 23 год. 15 хв., перебуваючи поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ», моделі 2106, 1980 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 . З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 приблизно о 23 год. 20 хв. цього ж дня, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та тим, що потерпілий ОСОБА_9 залишив належний йому автомобіль без нагляду, проник до його салону шляхом фізичного впливу на скло водійських дверцят, а саме примусового його опускання до відчинення нижнього положення. В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в салоні автомобіля марки «ВАЗ», моделі 2106, 1980 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи на водійському місці оголив провід блоку замка запалювання та шляхом замкнення контактів запустив двигун вказаного автомобіля. Після виконання всіх вищевказаних дій ОСОБА_7 за кермом казаного автомобіля почав рух по вул. Героїв Космосу в бік проспекту Л. Курбаса, що в м. Києві, тим самим маючи змогу розпоряджатись викраденим автомобілем на власний розсуд.
Разом з обвинувальним актом на адресу суду надійшла угода про примирення між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 від 26.09.2017., відповідно до якої потерпілий та обвинувачений дійшли згоди щодо: формулювання обвинувачення, кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 289 КК України, відшкодування майнової шкоди шляхом повернення викраденого майна в належному стані, узгодженого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а саме: у виді позбавлення волі строком на один рік із звільненням останнього на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком на один рік, згоди сторін на його призначення, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, та наслідків невиконання угоди, передбачених ст. 476 КПК України.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12.10.2017 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у Святошинському районному суді м. Києва зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник прокурора м. Києва, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, правильності юридичної кваліфікації його дій, посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, з огляду на те, що при ухваленні вироку від 12.10.2017, яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, судом першої інстанції допущено порушення кримінального процесуального закону, а саме ч. 3 ст. 469 КПК України, оскільки в даному кримінальному провадженні угода про примирення не могла бути укладена.
При цьому, посилаючись на зміст вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, а також роз`яснень, які містяться у п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції, при затвердженні угоди про примирення, вказаних вимог не дотримався та не перевірив угоду на її відповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки залишив поза увагою, що однією з умов, за наявності якої може бути укладено угоду про примирення, є можливість її укладення, якщо кримінальне провадження стосується тільки приватних (особистих або майнових) інтересів конкретної фізичної особи або приватного інтересу юридичної особи (яка не є державним чи комунальним підприємством, установою).

Крім того, як вважає заступник прокурора м. Києва, поза увагою суду залишено те, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та контрольоване використання транспортних засобів. Додатковим обов`язковим об`єктом залежно від конкретного способу вчинення цього злочину виступають відносини власності та транспортний засіб, що виникають між власником і не власниками, та інші речові відносини між володільцем обмеженого речового права на транспортний засіб і всіма іншими особами, крім самого власника.
Враховуючи ці та інші обставини, наведені в апеляційній скарзі, заступник прокурора м. Києва робить висновок про те, що допущені судом першої інстанції порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши доповідь судді доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог, передбачених ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Як прямо передбачено ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Згідно вимог, передбачених ч. 5 ст. 474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен зясувати в обвинуваченого, не лише факт визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та укладання відповідної угоди з потерпілим, а й чи цілком він розуміє, що має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення, а також зясувати інші питання, які прямо передбачені вказаною нормою.

Крім того, відповідно до вимог, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, суд повинен перевірити угоду про примирення на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовити у її затвердженні, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, не відповідають інтересам суспільства або порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження та доводів апеляційної скарги встановлено, що судом першої інстанції не було дотримано в повному обсязі всіх наведених вище вимог кримінального процесуального закону.
Більш того, як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, приймаючи рішення про затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим та ухвалюючи вирок на підставі цієї угоди, суд першої інстанції залишив поза увагою роз`яснення, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» про те, що приймаючи рішення щодо затвердження укладеної між сторонами кримінального провадження угоди, суд, має враховувати, що у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім обєктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний обєкт, укладення угоди про примирення не допускається. Зокрема затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом ХІ «Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту», до яких відноситься і ст. 289 КК України, за якою обвинувачується обвинувачений ОСОБА_7 .
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва заслуговують на увагу, у зв`язку з чим вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження, оскільки у разі встановлення відсутності законних підстав для затвердження угоди про примирення або її невідповідності вимогам КПК України та/або закону, судове провадження продовжується у загальному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2017 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/221/2018

Категорія: ч. 1 ст. 289 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1