Справа № 132/2651/17
ВИРОК
ІМ`ЯМ УКРАЇНИ
01 листопада 2017 р.

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Калинівка об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 від 20.07.2017 року та № 0000144 від 30.08.2017 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , освіта середня, неодруженого, раніше не судимого,

по вчиненню кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачення відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України визнається судом доведеним.

28 лютого 2016 року ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

27 квітня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду номера обслуги відділення охорони військової частини польова пошта В НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ). З цього ж часу справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у військовому званні «солдат».

17 березня 2014 року Указом в. о. Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та, після його затвердження 17 березня 2014 року Верховною Радою України, цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період, який діє по даний час.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Однак солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби за контрактом на особливий період вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитись від проходження військової служби.

29 червня 2017 року, о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , в порушення зазначених вимог статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, без поважних причин та дозволу командирів на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився.

Знаходячись за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

14 липня 2017 року, о 14 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 , самостійно повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Також, 17 серпня 2017 року, о 09 год. 00 хв., солдат ОСОБА_3 , в порушення зазначених вимог статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, без поважних причин, в умовах особливого періоду з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби та дозволу відповідних командирів при передислокації із військового полігону, що знаходиться поблизу АДРЕСА_3 до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився.

Знаходячись за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_3 , проводив час на власний розсуд за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

31 серпня 2017 року, о 09 год. 00 хв., солдат ОСОБА_3 , прибув до військової прокуратури Вінницького гарнізону Центрального регіону України та заявив про себе.

Таким чином солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем контрактної служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , під час особливого періоду, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, без поважних причин та дозволу командирів, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, на військову службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) о 09 год. 00 хв. 29 червня 2017 року не з`явився та до 14 год. 00 хв. 14 липня 2017 року знаходився за межами вказаної військової частини та проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Також, 17 серпня 2017 року солдат ОСОБА_3 , в умовах особливого періоду з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби та дозволу відповідних командирів при передислокації із військового полігону, що знаходиться поблизу АДРЕСА_3 до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився та до 09 год. 00 хв. 31 серпня 2017 року знаходився за межами вказаної військової частини та проводив час на власний розсуд, проживаючи за адресою АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Прокурор по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав обставини, викладені в обвинувальних актах даного кримінального провадження, щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд приймає рішення за клопотанням прокурора ОСОБА_4 про скорочений судовий розгляд, так як учасники судового провадження вважають, що обставини справи доведені наявними у справі доказами, вони не потребують дослідження у ході судового розгляду і ніким не оспорюються.

З урахуванням думки учасників судового провадження, суд вважає необхідним допитати в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_3 , а також дослідити докази, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд також роз`яснив, що при розгляді судової справи в скороченому провадженні сторони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав повністю, суду показав, що дійсно 28 лютого 2016 року він призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 27 квітня 2016 року наказаом командира зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду номера обслуги відділення охорони військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). З цього ж часу справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою у військовому званні «солдат».

29 червня 2017 року та 17 серпня 2017 року у нього виник умисел, направлений на тимчасове ухилення від військової служби з метою проведення часу на власний розсуд.

Тому, 29 червня 2017 року о 09:00 год., без поважних причин та дозволу командирів на службу до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився.

17 серпня 2017 року о 09:00 год., при передислокації із війського полігону, що знаходиться поблизу АДРЕСА_3 , без поважних причин та дозволу командирів на службу до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився.

Перебував за межами військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В скоєному розкаюється, просить суворо не карати та звільнити від призначеного покарання, застосувавши до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», так як він є учасником бойових дій.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, вважає їх достатніми для прийняття рішення по справі.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду є вірною.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачена ст. 66 КК України, є щире каяття у вчинених кримінальних правопорушенях та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

На підставі викладеного, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції, суд вважає необхідним обрати ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі і відповідно ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Прокурор щодо заявленого обвинуваченим клопотання заперечень не має, вважає, що воно може бути задоволене та Закон України «Про амністію у 2016 році» може бути застосований.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» і на момент вчинення злочину брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції, що підтверджується копією довідки № 6364 від 03.12.2016 року, виданою військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до осіб, які підпадають під дію ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з тим, що на момент вчинення злочину він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебував безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році», поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_3 вид запобіжного заходу не обирався.

Витрати на залучення експерта по кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України (в ред. 2012 року), перехідних положень до КПК України (в ред. 2012 року), суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним по ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки. Згідно ч. 1 п. 1, 2 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання за даним вироком суду на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений на протязі 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Калинівський районний суд Вінницької області. З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: