Справа№336/291/18
пр.№1-кс/336/64/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про відмову в застосуванні тимчасового арешту
17 січня 2018 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 старшого радника юстиції ОСОБА_6 , про застосування тимчасового арешту за матеріалами відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина Російської Федерації НОМЕР_1 , виданий ФМС НОМЕР_2 від 23.09.2011 року, уродженця Кустанайської області (Казахстан), росіянина, громадянина Російської Федерації, який має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 старшого радника юстиції ОСОБА_6 про застосування тимчасового арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 діб.
За змістом клопотання 20.12.2017 року о 08 годині 15 хвилині в пункті пропуску для авіаційного сполучення Запоріжжя співробітниками відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку ст.ст.208, 582 КПК України затримано ОСОБА_7 , розшукуваного ФСБ Росії для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.208 КК Російської Федерації (організація незаконного озброєного формування або участь у ньому).
Після цього, 20.12.2017 року, в період з 10 години 40 хвилин до 12 години 30 хвилин, слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 в приміщенні службового кабінету №16 Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: місто Запоріжжя, вулиця 8-березня, будинок 31 (дата, час та місце фактичного затримання особи: 20.12.2017 року о 08 годині 15 хвилин в пункті пропуску для авіаційного сполучення Запоріжжя), у присутності захисника ОСОБА_10 (свідоцтво №001025 від 28.08.2014 року), відповідно до ст.ст. 41, 104, 131, 132, 191, 208, 210, 213, 582 КПК України затримано ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), паспорт громадянина РФ НОМЕР_1 , виданий ФМС 45002 від 23.09.2011 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Кустанайської області, росіянина, який має середню спеціальну освіту, не одружений, який проживає у Туреччині, раніше не судимого (зі слів).
Підстави затримання: Перебування у міжнародному розшуку з 27.07.2017 року, за поданням компетентних органів Російської Федерації за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.208 КК РФ, доручення: арешт відповідно БД «Інтерпол», ініціатор ФСБ Росія.
Згідно з анкетою Інтерполу «Individual Report» (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію) 07.04.2017 року відносно ОСОБА_7 Кіровським районним судом м.Уфи Республіки Башкортостан РФ обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та вказана особа перебуває у міжнародному розшуку.
За злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_7 компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Після затримання ОСОБА_7 поміщено до ІТТ ГУНП м.Запоріжжя.
Як зазначено в клопотанні, ініціатору розшуку 20.12.2017 року каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_7 . У відповідь від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення та поінформовано про готовність надати документи на підтвердження розшуку ОСОБА_7 та подальший намір подати запит про видачу (екстрадицію) останнього до Російської Федерації.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 застосовано до затриманого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт строком на 30 діб у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строк тимчасового арешту затриманого ОСОБА_7 обраховується з 20.12.2017 року з 08-15 години до 18.01.2018 року до 08-15 години.
Керівник Запорізької місцевої прокуратури №1 старший радник юстиції ОСОБА_6 з підстав, передбачених ч. 1 ст. 583 КПК України, оскільки наявні всі законні підстави, просить застосувати тимчасовий арешт відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 діб.
У судовому засіданні прокурори клопотання підтримав з підстали, зазначених в ньому.
ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що на території Російській Федерації піддається переслідуванням з релігійних переконань. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки він утримується в Запорізькому СІЗО в поганих умовах, та має незадовільний стан здоров`я.
Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що чинним законодавством України не передбачено повторе вирішення питання про застосування тимчасового арешту. Вказав, що питання про застосування тимчасового арешту вже вирішувалося слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, яким 22.12.2017 року було застосовано тимчасовий арешт на строк 30 діб. Просить прокурорам відмовити у задоволенні вищевказаного клопотання.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя виходить із наступного.
Відповідно до ч.1 ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою не інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
У відносинах між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР, Протоколом до неї від 29.03.1997 року, ратифікованим Законом України від 03.03.1998 року №140/98-ВР, Європейська Конвенція по видачу правопорушників від 13.12.1957 року. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.
Згідно зі ст. 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.
Відповідно до ст. 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ч. 2 ст. 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року видача правопорушників здійснюється у зв`язку із правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної Сторони позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою на максимальний термін не менше одного року чи більш суворим покаранням.
Статтею 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29.03.1997 р.) передбачено, що після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.
Згідно з ч. 1 ст. 61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ч.ч. 1, 2 ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу. У клопотанні повинно міститись посилання на постанову про взяття під варту або на вирок, що набрав законної сили і вказівка на те, що вимога про видачу буде представлена додатково. Клопотання про взяття під варту до одержання вимоги про видачу може бути передано поштою, телеграфом, телексом або телефаксом.
Відповідно до ст. 62 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (в редакції Протоколу до неї від 28.03.1997 р.) особа, взята під варту згідно з п. 1 ст. 61, має бути звільнена, якщо надійде повідомлення запитуючої Договірної Сторони про необхідність звільнення цієї особи, або вимога про видачу з усіма доданими до нього документами не буде отримано запитуваною Договірною Стороною протягом 40 днів з дня взяття під варту.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 583 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. У разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту.
Згідно з ч. 8 ст. 583 КПК України звільнення особи з-під тимчасового арешту у зв`язку з несвоєчасним надходженням до центрального органу України запиту про видачу не перешкоджає застосуванню до неї екстрадиційного арешту в разі отримання в подальшому такого запиту.
Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 застосовано до затриманого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт строком на 30 діб у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», та строк тимчасового арешту затриманого ОСОБА_7 обраховується з 20.12.2017 року з 08-15 години до 18.01.2018 року до 08-15 години.
Вищевказане рішення суду на момент розгляду порушеного прокурором питання про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 не набрало законної сили, а матеріали про застосування вказаного тимчасового арешту згідно супровідного листа Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.12.2017 року направлені до апеляційного суду Запорізької області, та наразі з відповідним рішенням апеляційного суду за результатами його перегляду до суду першої інстанції, не повернулись, та рішення згідно пояснень прокурора з цього питання не прийнято.
Згідно ст.582 КПК України передбачено наступне:
1. Затримання на території України особи, яка розшукується іноземною державою у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, здійснюється уповноваженою службовою особою.
2. Про затримання негайно інформується прокурор, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання. Повідомлення прокурору, до якого додається копія протоколу затримання, повинно містити докладну інформацію щодо підстав та мотивів затримання.
3. Прокурор, отримавши повідомлення, перевіряє законність затримання особи, яка розшукується компетентними органами іноземних держав, та негайно інформує відповідну регіональну прокуратуру.
4. Про затримання таких осіб відповідна регіональна прокуратура протягом шістдесяти годин після затримання повідомляє відповідний центральний орган України, який протягом трьох днів інформує компетентний орган іноземної держави.
5. Про кожен випадок затримання громадянина іноземної держави, який вчинив злочин за межами України, відповідна регіональна прокуратура також повідомляє Міністерство закордонних справ України.
6. Затримана особа негайно звільняється у разі, якщо:
1) протягом шістдесяти годин з моменту затримання вона не доставлена до слідчого судді для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу тимчасового або екстрадиційного арешту;
2) встановлено обставини, за наявності яких видача (екстрадиція) не здійснюється.
7. Порядок затримання таких осіб та розгляду скарг про їх затримання здійснюється відповідно до статей 206 та 208 цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.
Згідно ч.3 ст.583 КПК України передбачено, що прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.
Згідно ч.ч.5,6 ст. 583 КПК України передбачено, що клопотання про тимчасовий арешт має бути розглянуто слідчим суддею у найкоротший строк, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання особи. При розгляді клопотання слідчий суддя встановлює особу затриманого, пропонує йому зробити заяву, перевіряє наявність документів, передбачених пунктом 2 частини четвертої цієї статті, вислуховує думку прокурора, інших учасників і виносить ухвалу про:
1) застосування тимчасового арешту;
2) відмову в застосуванні тимчасового арешту, якщо для його обрання немає підстав.
За своєю правовою природою тимчасовий арешт не є запобіжним заходом, спрямований на забезпечення процедури обрання та продовження запобіжного заходу в порядку, як то передбаченому ст. ст. 584, 585 КПК України та загальними правилами діючого КПК України.
Фактично прокурор повторно порушує питання подаючи клопотання про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 , оскільки право на звернення у встановлені КПК строки він використав, звернувшись до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з вказаним питанням, за результатами розгляду якого ухвалено відповідне рішення.
Положеннями діючого КПК України, не передбачено такої процесуальної процедури, як повторне обрання тимчасового арешту відносно особи, відносно якої вже обрано тимчасовий арешт.
Посилання прокурорів на ту обставину, що оскільки ст.583 КПК України, передбачено максимальний строк застосування тимчасового арешту до 40 діб, то в даному випадку при застосуванні попереднім слідчим суддею 22.12.2017 року 30 денного строку тимчасового арешту, у прокурора виникає право подати повторне клопотання яким обрати не використаний строк тимчасового арешту, який не може перевищувати максимально допустимого такого строку обрання до 40 діб (в даному випадку 10 діб) у зв`язку з не запитом на сьогоднішній день про його екстрадицію запитуючою Договріною стороною, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначено вище, така процедура повторного звернення з аналогічним клопотанням про тимчасовий арешт не передбачена жодним правовим актом.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що законодавець визначив межі застосування згідно положень ст.583 КПК України терміну застосування тимчасового арешту, а саме до 40 діб, що дає вже слідчому судді під час розгляду відповідного клопотання про його застосування, з урахуванням обставин справи, вирішити питання про застосування на розсуд суду відповідного строку, не перевищуючого 40 діб, що і було зроблено слідчим суддею під час судового засідання 22.12.2017 року, з постановленням відповідного рішення, яке наразі оскаржується.
Суд додатково акцентує увагу на положенні ч.8 ст.583 КПК України згідно якої передбачено звільнення особи з-під тимчасового арешту у зв`язку з несвоєчасним надходженням до центрального органу України запиту про видачу, та не перешкоджає застосуванню до неї екстрадиційного арешту в разі отримання в подальшому такого запиту.
Отже, враховуючи наявну ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_11 якою застосовано до затриманого ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасовий арешт строком на 30 діб у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», з встановленням строку тимчасового арешту до 18.01.2018 року до 08-15 години, яка наразі не набрала законної сили, в той же час ніким і не скасована, та про яке запитуюча Договірна сторона, в даному випадку це Генеральна прокуратура Російської Федерації обізнана, повинна до вказаної дати вирішити питання про подання або не подання відповідного запиту про видачу ОСОБА_7 , що в подальшому згідно чинного законодавства України та міжнародних актів породжує відповідні наслідки.
Крім того, слідчий суддя звертає увагу й на той факт, що у суду відсутні окрім зазначених підстав для задоволення вищевказаного клопотання, ще підстави для його відмови з тих обставин, за яких згідно ч.ч.5,6 ст. 583 КПК України передбачено, що клопотання про тимчасовий арешт має бути розглянуто слідчим суддею у найкоротший строк, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту затримання особи.
З цього слідує, що строк, в межах якого слідчий суддя міг вирішувати дане клопотання сплив ще о 08.15 годині 23.12.2017 року, оскільки згідно протоколу затримання особи ОСОБА_7 , останній був фактично затриманий 20.12.2017 року о 08.15 годині.
Встановивши наявність всіх законних підстав для відмови в застосуванні відносно ОСОБА_7 тимчасового арешту строком на 10 діб, в межах передбаченого нормою ч.1 ст. 583 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Керуючись ст. ст. 9, 29 Конституції України, ст. ст. 56, 60-62 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, Протоколом до неї від 28.03.1997 р., ст. ст. 1, 2, 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, ст. ст. 369-372, 543, 582, 583 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання керівника Запорізької місцевої прокуратури №1 старшого радника юстиції ОСОБА_6 про застосування тимчасового арешту відносно ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1

Копію ухвали отримав: _________________ ОСОБА_7 (DZABAROV Arif)
Дата ____________________