Єдиний унікальний номер 235/85/17
Номер провадження 11-кп/775/273/2018

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року м. Бахмут

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника у справах дітей ОСОБА_8 ,

особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 08 листопада 2017 року про застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України примусового заходу виховного характеру у виді передачі його під нагляд особи, яка замінює батьків,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 08 листопада 2017 року до неповнолітнього

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійська Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України застосовано захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд особи, яка замінює батьків.

В серпні 2015 року, точної дати та часу не встановлено, неповнолітній ОСОБА_9 , будучи особою, яка не досягла віку, з якого настає кримінальна відповідальність, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки вона за своїм малолітнім віком, фізичною та психічною безпорадністю не могла чинити опір діям, здійснюваним у відношенні неї, та, усвідомлюючи цей факт, ОСОБА_9 з метою задоволення статевої пристрасті неприродним способом, здійснюючи психічний вплив, який був сприйнятий потерпілою реально, скоїв з нею задоволення статевої пристрасті неприродним способом, яке виразилось в орогенітальному та аногенітальному контакті. Після вчинення зазначених дій, пригрозивши малолітній ОСОБА_10 застосуванням у відношенні неї фізичного насильства, в разі якщо вона будь-кому розповість про цей факт, ОСОБА_9 дозволив їй залишити вказану кімнату, після чого в цій же кімнаті, в серпні 2015 року, точної дати та часу не встановлено, повторив ті самі злочинні дії у відношенні малолітньої ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, протягом часу з серпня 2015 року до 04 жовтня 2016 року ОСОБА_9 неодноразово, повторно, задовольняв статеву пристрасть неприродним способом із погрозою застосування фізичного насильства відносно вказаних малолітніх дітей.

На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що судом проігноровано суперечності у висновку комплексної судової психолого психіатричної експертизи щодо вікової категорії розвитку неповнолітнього. Висновок експерта не відповідає вимогам ч. 6 ст. 101 КПК України. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи в частині усвідомлення ОСОБА_9 своїх протиправних дій. Вказує на необхідність призначення судової психолого психіатрично - педагогічної експертизи. Вважає, що призначений вид примусових заходів виховного характеру не відповідає тяжкості суспільно небезпечного діяння та особі неповнолітнього, а також та цілям щодо проведення з неповнолітнім результативної виховної роботи і забезпечення дієвого контролю за його поведінкою з метою усунення шкідливих умов життя і звичок, забезпечення соціально- психологічної корекції, що має бути основою роботи з ним.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з паспортними даними, на час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КПК України ОСОБА_9 досяг віку кримінальної відповідальності.

Разом з тим, відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи рівень психологічного розвитку ОСОБА_9 відповідає приблизно віковому періоду 11-12 років, що виключає кримінальну відповідальність за вчинене.

В описовій частині вказаного висновку дійсно зазначено, що рівень психологічного розвитку неповнолітнього ОСОБА_9 не перевищує критеріїв, що відповідають віковому періоду 12-13 років.

Разом з тим, наведені розбіжності не є суттєвими та в даному випадку не впливають на осудність ОСОБА_9 , оскільки в будь якому випадку за своїм психологічним розвитком він не досяг віку кримінальної відповідальності.

З цих же підстав не є слушними і доводи прокурора про невідповідність висновку ч. 6 ст. 101 КПК України.

Твердження суду в описово мотивувальній частині, щодо усвідомлення ОСОБА_9 певних фактів стосуються відсутності з боку потерпілих опору, а не протиправності своїх дій, що не суперечить висновку експерта.

Таким чином, висновок судової психолого психіатричної експертизи відносно ОСОБА_9 відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить всі відомості, передбачені ст. 486 КПК України.

Крім того, сторона обвинувачення під час досудового розслідування та розгляду в суді першої інстанції не була позбавлена можливості своєчасно вжити заходів для проведення експертизи, на якій наполягає прокурор.

Як встановлено з матеріалів провадження, сторона обвинувачення зверталась до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру у виді передачі його під нагляд особи, яка замінює батьків, а саме опікуна ОСОБА_6 .

Так, доводи прокурора про необхідність застосування до ОСОБА_9 більш суворого виду заходів виховного характеру не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки виходять за межі заявленого клопотання про застосування заходів виховного характеру та погіршують становище особи, що вчинила суспільно небезпечне діяння.

Крім того, ОСОБА_9 рішенням Покровської міської Ради ще з серпня 2017 року призначений піклувальник під наглядом якого він і перебуває до теперішнього часу, тобто вже більше пів року. Протягом цього часу суспільно небезпечних діянь або інших правопорушень він не вчиняв, що свідчить про проведення з неповнолітнім результативної виховної роботи і забезпечення дієвого контролю за його поведінкою з метою усунення шкідливих умов життя і звичок, забезпечення соціально- психологічної корекції, тобто належне виконання призначеним піклувальником своїх обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції застосував до ОСОБА_9 саме ті заходи виховного характеру на яких наполягав прокурор, на підставі висновків відповідної експертизи та рекомендацій до його виду. Враховуючи наведене вище, поведінку неповнолітнього після вчинення ним суспільно небезпечного діяння, а також що через пів року йому вже виповнюється вісімнадцять років не є доцільним застосовувати до ОСОБА_9 більш суворий захід виховного характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 08 листопада 2017 року відносно ОСОБА_9 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді