"27" жовтня 2017 р. Справа № 363/2844/17
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000575 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:
прокурор висловилася щодо призначення судового розгляду за участю його сторін зазначених в обвинувальному акті.

Обвинувачений з прокурором погодився, заперечень і клопотань не мав.

Потерпіла зазначила, що автомобіль їй повернуто, матеріальної шкоди не завдано, яка претензій до обвинуваченого не має.

Заслухавши сторони, дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов до такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Так, згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.

Так, орган досудового слідства не встановив та не викликав в обвинувальному акті всі необхідні й детальні обставини за яких сталося вчинення злочину незаконне заволодіння транспортним засобом.

При цьому поняття заволодіння транспортним засобом є загальним і потребує конкретизації, тобто визначення способу, часу та місця заволодіння в кожному конкретному випадку.

Водночас в обвинувальному акті подія злочину не встановлена, зокрема місце вчинення злочину взагалі не визначено. Населений пункт, вулиця, будинок тощо, будь-яка адреса, за якою обвинуваченим вчинювалася кожна дія, що складає об`єктивну сторону інкримінованого йому злочину, не встановлена.

Не визначений і час вчинення злочину. Вказано лише, що наприкінці вересня 2017 року потерпіла передала ОСОБА_5 ключі й документи від автомобіля, оскільки він її переконав у якісній заміні масла. Решта інкримінованих обвинуваченому незаконних дій спрямованих на заволодіння автомобілем часу, а також місця, конкретного способу їх вчинення не містить, попри те, що обвинувальний акт складений і затверджений 21 липня 2017 року.

Конкретний спосіб заволодіння автомобілем не визначено. Де, коли, яким чином обвинувачений безпосередньо заволодів ним не встановлено, чи керував він автомобілем, коли, де та в який спосіб автомобіль переміщувався або ж не переміщувався, де знаходився, зберігався тощо не зазначено.

Чи мав місце обман або зловживання довірою потерпілої, з огляду на викладену фабулу злочину, в обвинувальному акті достатньо не викладено.

Відсутність вказаних обставин й не визначення способу заволодіння транспортним засобом є невизначеним з точки зору вищевказаних вимог Закону і свідчить про не встановлення події злочину.

Не зазначено в обвинувальному акті також мотиву та мети вчинення інкримінованих дій обвинуваченим, не встановлено коли і де в нього виник умисел незаконно заволодіти автомобілем, в який момент, в якому місці та в який час він незаконно заволодів автомобілем.

Потерпіла в суді ствердила, що транспортний засіб їй повернуто, яка майнових претензій до обвинуваченого не має, шкода їй не заподіяна. Ці обставини у фактичних обставинах кримінального правопорушення свого відображення не знайшли, а відтак, які реальні збитки заподіяно потерпілій злочином, згідно примітки 3 до ст. 289 КК України в обвинувальному акті належно не визначено.

Всі викладені вище обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).

При цьому межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України).

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що згідно чинного кримінального процесуального законодавства України підготовче судове засідання це єдина стадія судового провадження, на якому суд може домогтися виправлення виявлених недоліків та уникнути постановлення незаконного вироку, повернувши обвинувальний акт прокурору, з огляду на засади змагальності, законності та диспозитивності кримінального провадження, безперервності судового розгляду.

З названих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 314-317, 372 КПК України,

ухвалив:

обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000575 щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 289 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Суддя