УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Приморська Запорізької області, який має вищу освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працюючого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що в провадженні СВ прокуратури Запорізької області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 23.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 368, ч.2 ст.307, ст. 257 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що приблизно у лютому місяці 2017 року, ОСОБА_6 , переслідуючи мотиви протиправного збагачення за рахунок вчинення майнових кримінальних правопорушень, будучи співробітником спецпідрозділу ГУ НП в Запорізькій області та наділеним природними рисами лідера, комунікабельністю та вмінням легко входити в довіру, організував злочинну групу, тобто створив стійке об`єднання групи осіб для спільного заняття злочинною діяльністю, корисливого спрямування.

До складу злочинної групи ОСОБА_6 залучив співробітників спецпідрозділу ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , співробітника Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Дана організована злочинна група характеризувалась корисливою направленістю дій її учасників, єдністю їх намірів щодо протиправного збагачення, тотожністю способу вчинення злочину, мобільністю, стійкістю, розробкою планів вчинення злочинів, ретельною підготовкою до їх вчинення, жорстокістю, що полягала у вчиненні злочинів із застосуванням зброї, та в кінцевому результаті раніше обумовленим розподілом незаконного доходу.

Всі члени групи були обізнані, щодо протиправних цілей угрупування і сприяли їх досягненню в межах відведених кожному з учасників групи спеціальних ролей.

ОСОБА_6 , являючись організатором злочинної групи, розробив план злочинної діяльності, довів його до відома виконавців, розподілив між ним функції, погоджував об`єкти посягань, контролював та керував діями інших учасників групи. Крім того, ОСОБА_6 організовував підготовку до вчинення кримінальних правопорушень, а саме: давав відповідні вказівки співучасникам. Безпосередньо приймав активну участь у скоєнні злочинів, керував та погоджував дії інших співучасників.

ОСОБА_11 , являючись активним членом злочинної групи, відповідно до відведеної йому функції, спрямованої на досягнення плану вчинення кримінальних правопорушень, приймав участь у розробці плану та підготовці до їх вчинення. Під час нападу безпосередньо підшукував потенційних жертв, установлював їхнє місце проживання та спосіб життя.

ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , співробітник Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_5 , співробітники спецпідрозділу ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , являючись членами злочинної групи, приймали активну участь у скоєнні злочинів, застосовували фізичне насилля та погрози щодо його застосування до потерпілих, використовуючи при цьому зброю, висловлювали вимоги передачі грошових коштів та здійснювали пошук коштів на території помешкань.

Подальші кримінальні правопорушення вчинено членами організованої групи за таких обставин.

Так, у 10.03.2017 у період часу приблизно з 12:14 год. до 14:00 год., ОСОБА_5 з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , діючи організованою групою, з метою заволодіння чужим майном, прибули до раніше визначеного об`єкту посягання квартири АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_13 . Відповідно до розробленого плану та визначених функцій, ОСОБА_11 , після указування іншим членам організованої групи на особу ОСОБА_13 , який перебував поблизу місця свого мешкання, залишився на вулиці забезпечувати безпеку інших членів групи. Водночас, ОСОБА_5 , демонструючи посвідчення працівника правоохоронного органу, та ОСОБА_12 за вказівкою останнього, через вхідні двері, незаконно проникли до зазначеної квартири, де напали на ОСОБА_13 , якого із застосуванням фізичного насилля повалили на підлогу. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_12 висловили потерпілому ОСОБА_13 погрози застосування насилля небезпечного для життя та здоров`я останнього. Приблизно, через 20 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_5 , діючи згідно заздалегідь розробленого плану, перебуваючи у зазначеній квартирі, забезпечили незаконне проникнення до помешкання ОСОБА_13 інших членів організованої групи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Перебуваючи у приміщенні зазначеної квартири, ОСОБА_12 , ОСОБА_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_7 висловлювали потерпілому ОСОБА_13 вимоги негайної передачі грошових коштів у сумі 10 000 доларів США та інших матеріальних цінностей. Крім того, зазначені члени організованої групи вжили заходів направлених на пошук грошових коштів та цінностей потерпілого у приміщенні квартири. Після чого, потерпілий ОСОБА_13 , усвідомлюючи реальну загрозу життю та здоров`ю, повідомив, що може надати лише 5 500 доларів США, які необхідно забрати в його батька. Також, перебуваючи у квартирі потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_5 з ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заволоділи ноутбуком потерпілого «Самсунг» в корпусі чорного кольору з зарядним пристроєм. Після цього, потерпілий ОСОБА_13 у примусовому супроводі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 попрямували до місця мешкання батька потерпілого за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою ОСОБА_13 на вимогу ОСОБА_12 , ОСОБА_6 ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , передав останньому грошові кошти у сумі 5 500 доларів США. Після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 з місця події зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, а саме розділили кожному члену організованої групи по 900 доларів США, а решту грошових коштів та ноутбук передали ОСОБА_11 для передачі іншим особам, які зі слів ОСОБА_11 сприяли вчиненню даного злочину.

Внаслідок розбійного нападу, поєднаного із проникненням у житло, потерпілому ОСОБА_13 заподіяно спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 5500 доларів США, що становить (станом на 10.03.2017 згідно офіційного курсу НБУ становить (29,9 грн ?5500) 164 450 гривень.

08.06.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2017 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 06.08.2017 року, який ухвалою слідчого судді продовжено до 05.11.2017 року.

Посилаючись на те, що для закінчення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню органу досудового розслідування потрібно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, виконання яких неможливо до закінчення строку тримання під вартою підозрюваного, а також зазначаючи, що з урахуванням тяжкості злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 не зменшилися ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав на підставах, викладених у клопотанні.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, посилаючись на недоведеність ризиків та необґрунтованість клопотання, просили суд застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ прокуратури Запорізької області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 23.02.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 368, ч.2 ст.307, ст. 257 КК України.

08.06.2017 року о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_5 затримано на підставі ухвали слідчого судді та йому 08.06.2017 року повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2017 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, строком до 06.08.2017 року, який ухвалою слідчого судді продовжено до 05.11.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Слідчим суддею встановлено, що по даному кримінальному провадженню досудове розслідування не закінчено, оскільки необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій.

Постановою в.о. прокурора Запорізької області від 27.10.2017 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 08.12.2017 року.

Вирішуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що наявні обставини, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, також суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , який віднесено до категорії особливо тяжкого злочину, те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Також слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, який має постійне місце проживання, не засуджений, має цивільну дружину, дітей на утриманні не має, є працівником правоохоронного органу, однак з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, а також доказів та обставин, на які посилається слідчий у клопотанні, та прокурор у судовому засіданні, що доводить наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, є недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Матеріалами клопотання підтверджено, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експертів, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити нове кримінальне правопорушення, при застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 на даний час продовжують існувати, та на переконання слідчого судді, даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Так, органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 187 ККУ України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений організованою групою.

Вирішуючи клопотання, слідчий суддя враховує суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_5 злочину, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її підозрюваним, та ступінь участі ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, а також розмір спричиненої матеріальної шкоди. Слідчий суддя при вирішенні клопотання слідчого враховує доводи сторони захисту щодо позитивної характеристики підозрюваного ОСОБА_5 , однак з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, приходить до висновку про недостатність таких характеристик для оцінки поведінки підозрюваного належною при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу.

За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Беручи до уваги, що під час розгляду клопотання встановлені обставини, що перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, не зменшилися ризики, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою і відсутні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню та слідчий суддя, з урахуванням вимог ст. 219 КПК України, вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 в межах строку досудового розслідування до 08.12.2017 року, без визначення у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розміру застави.

Керуючись, ст.ст. 177, 178, 183, 193, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, строк тримання під вартою до 08.12.2017 року.

Встановити строк дії ухвали про тримання під вартою до 08.12.2017 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1