справа № 274/725/17
провадження №1-кп/0274/304/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі судового засідання Бердичівського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0000191 від 11.11.2014 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України,-

в с т а н о в и в :
26 серпня 2014 року на підставі указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 607/2014 від 21 липня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 молодшого сержанта ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та, в той же день, останнього направлено для проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 і, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», молодший сержант ОСОБА_6 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

26 серпня 2014 року наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 № 107 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду головного сержанта командира відділення шостої протитанкової артилерійської батареї другого протитанкового артилерійського дивізіону.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_6 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, у мирний і воєнний час відповідати за успішне виконання підлеглими бойових завдань, навчати й виховувати підлеглий особовий склад, дбати про підлеглих, вимагати від них додержання військової дисципліни, а також знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, молодший сержант ОСОБА_6 під час проходження військової служби у Збройних Силах України вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, 23 жовтня 2014 року близько 12 години військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_6 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 12, 16, 30, 35, 37, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників та без поважних причин самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 ,- що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, проводив час на власний розсуд до 18 листопада 2014 року.

18 листопада 2014 року молодший сержант ОСОБА_6 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні інкримінованого діяння визнав повністю, щиро розкаявся. Суду повідомив, що дійсно був призваний для проходження військової служби через ІНФОРМАЦІЯ_3 . Служити його направили до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_3 . 23.10.2014 він вирішив поїхати додому в м. Київ. При цьому нікого з командування не попередив, дозволу не отримував. Весь час проводив у м. Києві, займався особистими справами. Приблизно в середині листопада 2014 року йому на мобільний зателефонував командир батареї, сказав щоб він повернувся до військової частини. Послухавшись свого командира він 18 листопада 2014 року повернувся до військової частини.

За клопотанням прокурора, проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Оцінивши наведені докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 407 ч. 2 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.

При визначенні покарання ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами призначення покарання визначеними у ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст. 12 КК України, злочин передбачений ст. 407 ч. 2 КК України, належить до категорії злочинів середньої тяжкості.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, свою вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, по місцю проходження служби характеризується негативно, офіційно не працює, живе за рахунок тимчасових підробітків та соціальних виплат, на досудовому слідстві оголошувався в розшук, має цивільну дружину та малолітню дитину, батьком якої не записаний, проживає з ними та дитиною дружини від попереднього шлюбу однією сім"єю, згідно досудової доповіді по місцю проживання характеризується позитивно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого або інших осіб не накладався.

Підстав для обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.ст. 369-371, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
Визнати винуватим ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України та призначити йому покарання у виді у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_4 не обирати.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1