Справа № 143/1735/16-к
Провадження №11-кп/772/1349/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області
в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «16» листопада 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000300 від 18.09.2017 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1
українця, громадянина України, непрацюючого
інваліда дитинства 3 групи,
раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника адвоката: ОСОБА_8
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року, -
В с т а н о в и в:
Вироком Погребищенського районного суду Віницької області від 31 серпня 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування траспортними засобами на строк 3 роки .
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки
Відповідно до п.п.1,2 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено ряд обов`язків: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання , роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 1407 гривень 36 копійок витрат за залучення експертів під час досудового розслідування кримінального провадження.
Вирішена доля речових доказів.
Судом встановлено, що 18.09.2016р. близько 20:20 год. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом «МТ», д. н. НОМЕР_1 , рухаючись ділянкою дороги між населеними пунктами «»Ширмівка-Погребище» в напрямку м. Погребище, біля повороту на с. Ліщинці Погребищенського району Вінницької області, перед зміною напрямку руху ліворуч, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод для руху або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, на заокругленній проїзної частини праворуч здійснив виїзд на зустрічне узбіччя де допустив перекидання транспортного засобу.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_10 від отриманих травм загинув на місці.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №147 від 19.09.2016р. ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді: відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів склепіння та основи черепа, крововиливів під оболонки головного мозку, забою головного мозку, перелому кісток носа, забитих ран та саден на обличчі, саден на тулубі, кистях. Вказані ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, 18.09.2016р., за обставин дорожньо-транспортної пригоди, тобто при перекиданні мотоцикла, що рухався та ударі головою об тверде покриття, дерево, тощо. За ступенем тяжкості черепно-мозкова травма у ОСОБА_10 за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжким тілесним ушкодженням та стоїть у причинному зв`язку з настанням смерті. Інші тілесні ушкодження є легкими тілесними ушкодженнями та в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 не стоять.
Смерть ОСОБА_10 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів склепіння та основи черепа, крововиливів під оболонки головного мозку, забою головного мозку. При судово-токсилогічній експертизі крові виявлено етиловий спирт у концентрації 3,3 ‰, що за життя могло відповідати тяжкому отруєнню алкоголем ОСОБА_10 на час настання смерті.
Згідно з висновком автотехнічної експертизи №745а від 27.10.2016р. у даній дорожній обстановці дії водія мотоцикла «МТ», д. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувалися вимогами п. п.2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху України. У даній обстановці можливість попередження виникнення дорожньо-транспортної пригоди з боку водія мотоцикла «МТ», д. н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 забезпечувалось відповідністю його діям вимогам п. п. п. п.2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху України.
Таким чином водій ОСОБА_6 порушив вимоги п. п. п. п.2.3(б), 2.9(а), 10.1 Правил дорожнього руху України., згідно з якими:
-п.2.3(б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
-п.2.9(а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин;
-п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Не погодившись із вироком суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи кваліфікації вчиненого, ставить питання про скасування вироку Погребищенського районного суду Вінницької області від 13.07.2017 року, відносно ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст. 286 КК України, в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.В решті вирок суду залишити без змін.
Свої вимоги прокурор мотивував тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 не дотримані вимоги ст. 65 КК України , так як суд не достатньо врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного.
В запереченнях потерпілої ОСОБА_11 на апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ставиться питання про залишення вироку суду Погребищенського районного суду Вінницької області від 31.08.2017 року без змін, потерпіла вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що під час судового розгляду справи ОСОБА_6 відшкодував їй понесені витрати на поховання сина. Просить суд не позбавляти волі ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, захисник адвокат ОСОБА_8 просив застосувати до його підзахисного Закон України «Про амністію у 2016 році» , міркування прокурора про незаконність вироку щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає до задоволення.
Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого є обґрунтованими.

Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України - є правильною та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі встановлена судом як на підставі свідчень самого обвинуваченого, у яких він повністю визнав себе винуватим, так і на показах потерпілої і матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Згідно зі ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання в виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для справи та враховувати, що ст.75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, своє рішення про застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України суд обґрунтував, зокрема, тим, що останній вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому злочині, а також думкою потерпілої про обрання обвинуваченому покарання, не пов`язаного з перебуванням у місцях позбавлення волі.

Системний аналіз норм Загальної частини КК України вказує на те, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.
З матеріалів справи слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового слідства і в суді свою вину визнав повністю, щиро розкаявся , згідно показань потерпілої , то вона просила суворо не карати ОСОБА_6 . На думку апеляційного суду , такі дії обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_6 усвідомив свою провину, засуджує вчинений ним злочин і прагне виправитися. Тому наведене слід оцінювати як його щире каяття, тим паче, що така поведінка винного сприйнята потерпілим.
Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду про те, що щире каяття може враховуватися як одна із підстав застосування ст.75 КК України, адже ця обставина позитивно характеризує особу обвинуваченого та істотно знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину. Визначення у п.1 ч.1 ст.66 КК України щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання, не перешкоджає врахуванню її і при прийнятті рішення про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.
Тяжкість вчиненого злочину обвинуваченим, на що вказує прокурор у своїй апеляційній скарзі, враховані судом першої інстанції при обранні обвинуваченому виду і міри покарання за скоєне. Наведені обставини не перешкоджають застосуванню ст.75 КК України, визначених законом підстав, які б унеможливлювали в такому випадку розгляд питання про звільнення особи від відбуття призначеного їй покарання, немає.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування до останнього Закону України « Про амністію у 2016 році», слід відмовити, оскільки амністія не застосовується до осіб, які вчинили тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння (стаття 9 п «е» Закону України «Про амністію у 2016 році).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
ПО С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» - відмовити.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ч.4 ст. 532 КПК України, судові рішення суду апеляційної існтанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: