Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2609/17
Провадження № 1-в/553/490/2017
У Х В А Л А
Іменем України
06.12.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування амністії, -

В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році".

Засуджений ОСОБА_4 та представник ПВК № 64 в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи без участі засудженого та представника колонії.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення заяви засудженого заперечував, оскільки засуджений не підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 15.03.2017 року ОСОБА_4 засуджено за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч. 4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Початок строку 11.04.2016 року, кінець строку 06.05.2020 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія - це повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону.

07 вересня 2017 року вступив в силу Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.

Згідно ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми; б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом; в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами; г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572; ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"); е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР; є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Таким чином, відомостей про те, що засуджений відноситься до будь-якої категорії осіб, передбачених ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», що є обов`язковою умовою для розповсюдження на нього дії ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» матеріали поданого клопотання, а також матеріали особової справи не містять.

Статтею 4 Закону «Про амністію у 2014 році» визначено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, визначено осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Враховуючи вищевикладене, норми Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно ОСОБА_4 не можуть бути застосовані судом, ще й з підстав, що відбута частина строку покарання засудженого на день набрання даного закону є меншою 1/2 частини строку покарання призначеного судом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що подана засудженим заява про застосування амністії є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про застосування амністії відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію протягом семи діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1