Справа № 461/2264/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1058/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 444/2394/16-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 286 КК України,
з участю секретарів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_11 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2017 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він приблизно о 16 год. 00 хв. 24 січня 2017 року, керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц», р.н. « НОМЕР_1 », у м. Львові на вул. Театральній, 18, порушив правила безпеки дорожнього руху, рухаючись заднім ходом у напрямку до вул. Шевської у м. Львові, порушив вимоги Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 (б, д) та Р.10 п.10.9 Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він, будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, та при русі заднім ходом зазначеним транспортним засобом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який у свою чергу рухався по проїзній частині дороги на вул. Театральній у м. Львові, що є пішохідною зоною, визначеною дорожнім знаком 5.33 дод.1 Правил дорожнього руху, попутно із автомобілем, будучи оберненим до даного автомобіля спиною, в результаті чого ОСОБА_12 від отриманих травм помер на місці події.
На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник покликається на те, що призначене покарання вироком суду є занадто суворим, оскільки наявні такі пом`якшуючі обставини як щире каяття, а також те, що обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення необережного злочину вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, під час розгляду справи по суті просив вибачення у потерпілих, має на утриманні батьків-пенсіонерів похилого віку. Виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нового злочину можливе без ізоляції від суспільства. На досудовому розслідуванні та під час розгляду справи в суді обвинувачений своєю поведінкою довів, що він не є суспільно-небезпечною особою.

У ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви., при цьому зазначив, що суду слід врахувати позицію потерпілого.
Потерпілий ОСОБА_10 апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав, не заперечив проти застосування щодо ОСОБА_5 ст. 75 КК України, пояснив, що примирився з обвинуваченим та не має до нього претензій.
Прокурор щодо розгляду апеляційної скарги поклався на розсуд суду, при цьому зазначив, що суду слід врахувати позицію потерпілого.
Заслухавши доповідь судді, сторони судового провадження, потерпілого ОСОБА_10 обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Вирок суду підлягає зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчиненню нею нових злочинів.
У вироку зазначено, що при обранні ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставин, що обтяжують покарання - суд не встановив; обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини та каяття; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; разом з тим, суд враховує, що внаслідок вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення загинула людина; потерпілим завдана шкода не відшкодована і останні не примирились із втратою дорогої їм людини і, на їх думку, обвинувачений не усвідомлює в повній мірі своєї провини за скоєне й вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі реально.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто не застосовано закон, який підлягав застосуванню (ст. 75 КК України), що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При прийнятті рішення про необхідність відбуття обвинуваченим покарання реально суд першої інстанції недостатньо врахував особу винного; обставини, що пом`якшують покарання, та інші обставини справи.
Так, ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, відшкодував потерпілим завдану шкоду, що стверджується розпискою потерпілого від 30.09.2017 та примирився з ними.
Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що, не зважаючи на втрату близької йому людини, обвинуваченого прощає з християнських мотивів та не наполягає на реальному позбавленні волі. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має.
Окрім цього, в матеріалах справи, є заява потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на адресу Апеляційного суду Львівської області від 11.11.2017, згідно з якою останні у зв`язку з примиренням з обвинуваченим та врегулюванням питання відшкодування завданої шкоди клопочуть перед судом про задоволення апеляційної скарги та застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України.
Також, колегія суддів вважає за можливе не позбавляти ОСОБА_5 права керувати транспортними засобами з огляду на таке.
Обвинувачений ОСОБА_5 є тимчасово безробітним, а тому автомобіль на сьогодні для нього є єдиним джерелом заробітку. Крім того, ОСОБА_5 надає своїм автомобілем допомогу волонтерським організаціям та товариствам, таким як Волонтерська організація «Книжки для поранених бійців АТО», Благодійне товариство «Мій тато захищає Україну», Храм Всіх Святих Українського Народу, що підтверджується листами-зверненнями, які надійшли на адресу Апеляційного суду Львівської області.
Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського союзу з прав людини», а тому колегія суддів дійшла висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання і його слід звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком тривалістю два роки та з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.
У решті вирок слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.2 ст. 286 КК Україна до покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

На підставі ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4