ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2017 року cлідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 071 83 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на майно,
До Шевченківського районного суду м.Києва звернулась прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 з клопотанням у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 071 83 за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на низку об`єктів нерухомості.
На обґрунтування клопотання зазначено, що СВ Шевченківським УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні за фактом заволодіння об`єктами нерухомості шляхом обману та використання завідомо підроблених документів.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 з метою збагачення, шляхом обману організував та очолив стійку організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші особи.
Вищевказані особи, усвідомлюючи наслідки своїх дій, розробили план з розподілом ролей, відповідно до якого предметом злочинних посягань були грошові кошти, отримані внаслідок продажу об`єктів нерухомого майна, право власності на які оформлено на підставі підроблених документів.
ОСОБА_4 був організатором та пособником діяльності вказаної групи, керував нею, забезпечував фінансування та організовував приховування злочинної діяльності.
Крім того, ОСОБА_4 підшукував мешканців окремих районі Луганської та Донецької областей, які за грошову винагороду виступали стороною продавця у фіктивних правочинах з нерухомістю, підшукував нотаріусів для оформлення відповідних угод.
Так, ОСОБА_4 , представляючись посередником з купівлі - продажу нерухомості, підшукував осіб, які бажали придбати об`єкти нерухомого майна на території м. Києва, входив у довіру до останніх та вводив в оману, обіцяючи знайти відповідний об`єкт нерухомості за ціною, меншою ринкової.
З метою доведення вказаного злочинного умислу, направленого на заволодіння коштами, ОСОБА_4 , діючи спільно з переліченими вище особами, підробили низку офіційних документів щодо права власності на об`єкти нерухомого майна, печатки відповідних органів державної влади з реєстрації прав власності на нерухоме майно.
У подальшому вказані документи використовувались ОСОБА_4 та учасниками організованої ним групи для відчуження відповідних об`єктів.
Таким чином, ОСОБА_4 , як керівник діяльності організованої групи, та організатор вчинення окремих кримінальних правопорушень, причетний до протиправного заволодіння такими об`єктами нерухомого майна:
нежитловим приміщенням загальною площею 302,5 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 ;
нежитловим приміщенням загальною площею 95,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1
нежитловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 ;
нежитловим приміщенням, площею № 33 загальною площею 1912,5 кв.м. в по АДРЕСА_3 ;
нежитловим приміщенням АДРЕСА_4 ;
нежитловою будівлею АДРЕСА_5 ;
квартирою АДРЕСА_7 ;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_8 , загальною площею 330, 1 кв.м.;
групою нежитлових приміщень АДРЕСА_9 , загальною площею 435, 1 кв.м.;
нежитловою будівлею АДРЕСА_10 , загальною площею 1054 кв.м.;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 95 кв.м.;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 116,7 кв.м.;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 109,6 кв.м.;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 206 кв.м.;
нежитловим будинком АДРЕСА_12 , загальною площею 111,5 кв.м.;
нежитловим приміщенням у будинку АДРЕСА_13 загальною площею 180,6 кв.м.
Названі об`єкти нерухомості рішенням слідчого від 05.09.2017 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.
У зв`язку з викладеним прокурор просила накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення його збереження.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Слідчий суддя, заслухавши доводи слідчого, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Зазначене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК України та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.
Наведена засада гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими якого є можливість безперешкодного володіння, користування та розпорядження об`єктом права власності, допускається виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 131 КПК арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.
Досліджуючи існування на момент розгляду клопотання про накладення арешту зазначених складових, слідчий суддя відмічає, що наданими прокурором матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, що свідчить про обґрунтованість висунутої підозри.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом вчинення злочину.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
У силу ч.2 ст. 170 КПК арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Для реалізації встановленої законом мети відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, якщо воно відповідає зазначеним у ст. 98 КПК критеріям.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи до уваги наведене, враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких здійснюється розслідування, обґрунтованість прокурорм застосування ініційованого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного у клопотанні майна, оскільки вказане майно є об`єктом злочинних посягань.
Крім того, прокурором доведено існування реальних ризиків приховування та використання вказаного майна.
Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 2, 9, 16, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти у кримінальному провадженні № 120 171 001 000 071 83 арешт на майно, а саме:
нежитлове приміщення загальною площею 302,5 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 ;
нежитлове приміщення загальною площею 95,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_2 ;
нежитлова будівля, площею № 33 загальною площею 1912,5 кв.м. по АДРЕСА_3 ;
нежитлове приміщення АДРЕСА_4 ;
нежитлова будівля АДРЕСА_5 ;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_8 , загальною площею 330, 1 кв.м.;
група нежитлових приміщень АДРЕСА_9 , загальною площею 435, 1 кв.м.;
нежитлова будівля АДРЕСА_10 , загальною площею 1054 кв.м.;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 95 кв.м.;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 116,7 кв.м.;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_11 , загальною площею 109,6 кв.м.;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 206 кв.м.;
нежитловий будинок АДРЕСА_12 , загальною площею 111,5 кв.м.;
нежитлове приміщення у будинку АДРЕСА_13 загальною площею 180,6 кв.м.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований за клопотанням власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна.

Слідчий суддя ОСОБА_1