Номер провадження: 11-кп/785/963/17
Номер справи місцевого суду: 521/1774/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0005711 від 27 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Герасімово Фрунзівського району Одеської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 05.12.2006 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,

- 31.08.2007 року за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

- 06.04.2009 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- 27.12.2010 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0005711 від 27 грудня 2016 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяців.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 27 грудня 2017 року до дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 703 грн.68 коп.

Оскаржуваним вироком суду встановлено, що 27 грудня 2016 року близько 15:35 год., ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись на території Другого Христіянського кладовища, розташованого по вул. Люстдорфська дорога, 6 у м.Одесі, відкрито заволодів сумочкою потерпілої ОСОБА_8 , в якій знаходився мобільний телефон марки «Nokia RM-969», вартістю 1500 грн., грошові кошти в сумі 13 868 грн., а також майно, яке не мало матеріальної цінності для потерпілої, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 15368 грн.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи доведеності своєї вини та правильності кваліфікації його дій, просить застосувати до нього дію ст.75 КК України, посилаючись на низку обставин, які, на його думку, пом`якшують покарання, а саме визнання вини, активне сприяння в розкритті злочину, наявність на утриманні трьох дітей, а також відсутність матеріальних претензій з боку потерпілої.

Згідно з ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

З огляду на положення вказаної норми права із врахуванням того, що в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не просив доставляти його в судове засідання з розгляду його апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд апеляційної скарги ОСОБА_9 за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, сам ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, а тому, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом вони не переглядаються.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своїй постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність звільнити його від призначеного покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які відбував реальні покарання, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення на став та вчинив новий тяжкий злочин маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість.

Вказані обставини характеризують ОСОБА_7 виключно з негативної сторони, як особу, яка ставить становить суспільну небезпеку для оточуючих.

Пом`якшуючі обставини, на які ОСОБА_7 посилається в апеляційній скарзі, в тому числі, що він має на утриманні троє дітей та п`ятеро унуків не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки вони не підтвердженні жодними належними доказами.

Слід зазначити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі, яке є близьким до мінімального покарання, передбаченого санкцією вказаної статті КК України.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.
Керуючись 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4