Номер провадження: 11-сс/785/1737/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2017 року,-

встановив:
оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого 1-го СВ УРКП слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , по кримінальному провадженню №0004788 від 11.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду автомобіля марки «Toyota Rav4» державний номерний знак « НОМЕР_1 », власником якого є ТОВ «Автокредит плюс», та під час особистого обшуку ОСОБА_5 , а саме на:
- Ланцюжок з металу жовтого кольору;
- Кулон з металу жовтого кольору з двома каміннями зеленого та прозорого кольорів;
- Пластикову картку оператору мобільного зв`язку «Київстар», на якій зазначено номер телефону НОМЕР_2 ;
- Металеві щипці (ножиці-ріжці);
- Технічний паспорт НОМЕР_3 ;
- Аркуш паперу з інформацією про власника автомобіля ТОВ «Автокредит плюс»;
- автомобіль марки «Toyota Rav4» державний номерний знак « НОМЕР_1 »;
- Запальничку синього кольору;
- Квитанцію «Інфоксводоканалу»;
- Два ключі;
- Грошові кошти у сумі 71 гривня;
- Футболку синього кольору.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки вилучене та перераховане у даному клопотанні майно має значення речових доказів оскільки накладення арешту необхідно для позбавлення можливості приховувати, знищити, відчужувати зазначене майно, яке має доказове значення у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно. Апелянт зазначає, що арешт було накладено на майно, незаконно та в порушення вимог КПК України.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю ОСОБА_5 , який про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання СМС-повідомленням на номер телефону апелянта, який був зазначений ним в апеляційній скарзі. Відповідно до довідки апеляційного суду, СМС - повідомлення про виклик до суду було доставлено ОСОБА_5 19.10.2017 року.

При цьому, апеляційний суд вважає, що процедура судового розгляду за клопотанням слідчого про накладення арешту на майно в повній мірі узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема з рішенням у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 року, відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Приймаючи до уваги те, що будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в апеляційному суді, підозрюваний ОСОБА_5 не з`явився в судове засідання, апеляційний суд оцінює таку поведінку апелянта, як небажання останнього особисто прийняти участь в розгляді його справи в суді.

Прокурор, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в апеляційному суді, також не з`явився в судове засідання.

З урахуванням наведеного, враховуючи положення ч.4 ст.34 та ч.4 ст.107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до наданих суду матеріалів кримінального провадження, не є власником майна, але володіла цим майном, апеляційний суд враховує таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно клопотання про арешт майна, вказане в оскаржуваній ухвалі майно перебувало в автомобілі, яким керував ОСОБА_5 , та було в його володінні на час його затримання.

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 174, п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК України, ОСОБА_5 є особою, яка може звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, апеляційним судом встановлено таке.

Слідчим відділом прокуратури Одеської області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню №0004788 від 11.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, порушуючи вимоги ст.ст.2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, неухильного дотримання Конституції України та законів України, поваги прав і свобод людини, а також Присяги працівника поліції, відповідно до якої він присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, встав на злочинний шлях вчинення злочину корисливої спрямованості. Так, в клопотанні зазначено, що 11.08.2017 року ОСОБА_5 приблизно в обідній час, зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в районі Селекційного інституту за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога. Під час спілкування, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_5 вчинити корисливий злочин, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вчинення грабежу. Не посвячуючи у свої злочинні наміри ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , отримавши на згоду ОСОБА_5 , розробили план вчинення злочину та розподілили ролі між собою. Як зазначено, в клопотанні, відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_5 повинен був керувати автомобілем «TOYOTA RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 » та направитись разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у центр міста Одеси, де під час поїздки спільно з ОСОБА_9 визначити особу, відносно якої можливо вчинити грабіж, а після чого здійснити на вищевказаному автомобілі швидкий відхід з місця події та переховування.

ОСОБА_9 відведено роль безпосереднього виконавця грабежу, який після спільного визначення з ОСОБА_5 потерпілого, повинен відкрито заволодіти майном, а в подальшому переховатися з місця події на вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 , який його очікував у салоні зазначеного вище автомобіля.

Приступивши до реалізації свого злочинного умислу, направленого на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_9 , разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , 11.08.2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин, вирушили на автомобілі другого у центр міста Одеси. Водночас, як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_5 не посвячували у свої злочинні наміри ОСОБА_8 , повідомивши йому, що їдуть кататися містом.

Прибувши 11.08.2017 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, на перехрестя вулиць Малої Арнаутської та В`ячеслава Чорновола у м. Одесі, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 помітили пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась вулицею Мала Арнаутська у м. Одесі, на неприкритій шиї якої помітили золотий ланцюг, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_5 визначили її як особу, відносно якої вчинять грабіж. З цією метою, ОСОБА_5 припарковав на перехресті вказаних вулиць свій автомобіль, а ОСОБА_9 вийшов з нього та вирушив на зустріч ОСОБА_10 . Підійшовши до ОСОБА_10 з переду, ОСОБА_9 , діючи відповідно до розробленого плану з ОСОБА_5 , взаємоузгоджено, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, реалізуючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), здійснив ривок золотого ланцюжка з кулоном у вигляді хрестика з надписом «Jeruslem» та камінням на ньому із шиї ОСОБА_10 , від якого останній розірвався, та заволодівши ним почав втікати з місця події.

ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та відповідно до розробленого плану, від`їхав у невстановлене слідством місце, де очікував прибуття з місця події ОСОБА_9 . Приблизно через 2 хвилини з моменту зупинки, ОСОБА_9 підбіг до автомобілю «TOYOTA RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », сів в його салон та надав команду ОСОБА_5 швидко покинути місце, що він і зробив.

В результаті спільних злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , вони відкрито заволоділи золотим ланцюжком з кулоном у вигляді хрестика з надписом «Jeruslem» та камінням, отримали реальну можливість розпорядитись ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди у сумі 18 тисяч гривень.

11.08.2017 року слідчим відділом прокуратури Одеської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004788, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.
11.08.2017 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.
11.08.2017 року на підставі ч.3 ст.233 КПК України здійснено огляд автомобіля, в ході якого було вилучено автомобіль марки «Toyota Rac4» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код НОМЕР_4 , з поміщенням на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів №1 за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Вільямса, 89 «А», з метою подальшого детального огляду та проведення необхідних експертиз. Вказаний автомобіль постановою старшого слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ОСОБА_11 від 11.08.2017 року визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0004788.

У подальшому, після затримання ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК проведено його обшук, у ході якого виявлено та вилучено: запальничку синього кольору; квитанцію «Інфоксводоканалу»; два ключа; грошові кошти у розмірі 71 гривня; футболку синього кольору.

14.08.2017 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся про накладення арешту на вилучене під час проведення огляду автомобіля марки «Toyota Rav4» державний номерний знак « НОМЕР_1 », та під час особистого обшуку ОСОБА_5 .

Клопотання слідчого мотивоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям визначеним ст.ст. 167, 170 КПК України, оскільки зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, є речовими доказами в провадженні та підлягає експертному дослідженню для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також до нього може буди застосована спеціальна конфіскація (а.с. 1-5).

Апеляційним судом встановлено, що клопотання слідчого та обставини на які посилається слідчий, як на обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, відповідає вимогам ст.171 КПК України та узгоджується з положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні такого клопотання.

Встановивши зазначені обставини, перевіривши обґрунтованість тверджень органу досудового розслідування щодо необхідності накладення арешту на майно, яке є предметом злочину в даному кримінальному провадженні та речовими доказами по справі, врахувавши положення ст.ст. 167, 170 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками слідчого судді і не вбачає підстав сумніватися в розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження на його початковій стадії. Можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна для інших осіб, апеляційним судом не встановлено та апелянтом не доведено.

Слідчий звернувся до слідчого судді про накладення арешту на майно в строк передбачений ч.5 ст.171 КПК України, а саме 14.08.2017 року, тобто на наступний робочий день після здійснення огляду та вилучення майна, що підтверджується матеріалами судового провадження.

Що стосується доводів апеляційної скарги про не законність та необґрунтованість прийнятого слідчим суддею рішення про накладення арешту на майно, апеляційний суд виходить з наступного.

На думку апеляційного суду, для ефективного розслідування даного кримінального провадження, орган досудового розслідування на даній стадії досудового слідства, з урахуванням конкретних обставин справи та ризику подальшої втрати речових доказів, має потребу у вжитті заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема накладення арешту на це майно, до встановлення всіх фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, що цілком відповідає положенням ст. 2 КПК України.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування, вилучене майно, за версією органу досудового розслідування, зокрема автомобіль «TOYOTA RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 » постановою старшого слідчого СВ Приморського ВП у м. Одесі ОСОБА_11 від 11.08.2017 року визнаний речовим доказом, може бути знаряддям злочину, а також предмети та речі, які були вилучені під час проведення огляду є предметами злочину, а інші можуть містити відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. За таких умов вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а тому у відповідності до вимог ч.2 ст.167, ст.170 КПК України, на це майно може бути накладено арешт.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді та вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать, що на даній стадії досудового розслідування застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим і необхідним у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети щодо швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, в тому числі і знищенню чи пошкодженню даного майна.

Настання будь-яких реальних негативних наслідків в результаті накладення арешту на майно, які б переважали інтереси держави у цьому кримінальному провадженні, з матеріалів кримінального провадження не вбачається та стороною захисту надано не було.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів визнає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.08.2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого 1-го СВ УРКП слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 , в кримінальному провадженні №0004788 від 11.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення огляду автомобіля марки «Toyota Rav4» державний номерний знак « НОМЕР_1 », та під час особистого обшуку ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4