Справа № 317/1855/17
Провадження № 1-кп/317/214/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
представника потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника обвинувачених: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 07 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по обвинуваченню за ч.2 ст. 146, КК України,-

ВСТАНОВИВ:
29 червня 2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням їх у скоєнні кримінального правопрушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування і розписки обвинувачених про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Лише 26 грудня 2017 року суд отримав можливість провести підготовче судове засідання, в якому прокурор, під час проведення, просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, який провести у відкритому судовому засіданні, суддею одноособово, за участю потерпілого, обвинувачених та їх захисників. Під час досудового розслідування, на думку прокурора, були дотримані усі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Представник потерпілого адвокат Гришин підтримав думку прокурора щодо призначення кримінального провадження до розгляду.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник адвокат ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні категорично заперечували щодо призначення справи до судового розгляду та просили про повернення обвинувального акту прокуроров у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Так, на думку захисника, в обвинувальному акті не розкрита об*єктивна та суб`єктивна сторона злочину, та не розкрито в чому саме полягає провина його підзахисних. На її думку обвинувальний акт по кримінальному провадженню складений 27.06.2017 року №0000197 внесеному в ЄРДР 07.02.2017 року слідчим слідчого управління ГУНП в Запорізькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 , затверджений прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Запорізької області ОСОБА_13 , є таким що не відповідає вимогам ч.2 ст. 291 КПК України, а відтак підлягає поверненню прокурору, з наступних підстав.
Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті зокрема мають бути зазначені такі відомості у наступній послідовності:

а) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими,

б) правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність,

в) формулювання обвинувачення;
г) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце та інші обставини вчинення злочину.

Обвинувачений має бути поінформованим не тільки про «підстави» обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про правову характеристику таких дій. І хоча ступінь деталізації обвинувачення може відрізнятися в залежності від обставин справи, обвинуваченому має бути принаймні надана інформація, достатня для повного розуміння пред`явлених звинувачень, для підготовки відповідного захисту (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Маттоціа проти Італії, пункт 59 рішення; Пенєв проти Болгарії, пункти 33 та 42 рішення).

Натомість, обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам КПК України.

Обвинувальний акт містить лише стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначених в попередніх повідомленнях про підозру.

Обвинувальний акт не містить відомостей про всі суттєві обставини, які підлягають встановленню, зокрема, тверджень сторони обвинувачення про форму вини, мотив вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 91 КПК України), про наявність певного виду умислу (ст. 24 КК України, ч. 1 ст. 91 КПК України), про наявність змови на вчинення злочину (ч. 2 ст. 28 КК України).

Обвинувачені повністю підтримали свого захисника. Також обвинувачені подали клопотання про повернення обвинувального акту прокуророві, зазначивши, що в обвинувальному акті не відображені обставини, що передували подіям 07.02.2017 року. Вказані обставині мають суттєве значення для об*активного сприйняття вказаних в обвинувальному акті подій. Прокурор проігнорував їх викладення. А тому повністю спотворив фактичні обставини по справі.

Заслухавши думки прокурора, обвинувачених та їх захисника, вислухавши думку представника потерпілого адвоката Гришина, який наділений правом представляти інтереси потерпілого та висловлювати думку, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим уст. 291 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3ст. 314 КПК Україниу підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту,якщо останній не відповідає вимогам КПК України.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на норми закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті не зазначено, форму вини, мотиви вчинення безпосередньо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення та наслідки злочину.
Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р.«суди мають ураховувати ... форму вини, мотив, ступінь здійснення злочинного наміру тощо».
Відомості щодо форми вини, мотивів та ступеня здійснення злочинного наміру в зазначеному обвинувальному акті не вказуються.
Термін «фактичні обставини кримінального правопорушення» та «формулювання обвинувачення» мають різний правовий характер, що повинно враховуватися стороною обвинувачення. Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину».

Системний аналіз норм кримінального та кримінального процесуального законів України регламентують, що виклад фактичних обставин справи - це формулювання фактичного складу діяння, тобто конкретний опис поведінки особи й інших юридичних фактів, які встановлено (процесуально доведено) та мають кримінально-правове значення й у системному поєднанні утворюють фактичний склад злочину. Водночас таке формулювання не повинно містити абстрактних юридичних формулювань, безпосередньо вжитих у кримінальному законі, оскільки це буде не виклад фактичного складу злочину, а юридичне формулювання обвинувачення.

Таким чином, викладення формулювання обвинувачення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не може замінити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України виклад фактичних обставин справи в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладеного в ньому формулювання обвинувачення, з посиланням на положення закону і статті (часті чи статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, формулюючи обвинувачення прокурор зобов`язаний був сформулювати твердження про вчинення злочину (кримінального правопорушення) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а саме, перш за все - зазначити подію злочину (час, місце, спосіб), та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а також винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, форму вини, мотив вчинення кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення. Проте вказаних вимог закону орган досудового розслідування не виконав.

Кваліфікація дій кожного учасника злочину має носити індивідуальний характер, проте в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, в обвинувальному акті від 27.06.2017 р. обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 сформульовані однаково, тобто продубльовані, що унеможливлює визначити роль, участь та результат дій кожного з них в інкримінованому злочині та свідчить про відсутність правової оцінки діям кожного з учасників кримінального правопорушення, з метою індивідуалізації покарання та встановлення ступеню вини.

В обвинувальному акті взагалі не вказано формулювання обвинувачення в частині встановлення, коли між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 виникла змова щодо спільного вчинення злочину, конкретні обставини та підстави виникнення такої змови.

Такі ж вимоги щодо правильного застосування норми закону, яке передбачає встановлення і юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння і ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою, містяться у рішенні Верховного Суду України у справі № 5-34кс13, яке є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень.

В обвинувальному акті не зазначено, причинно-наслідковий зв`язок між діями щодо встановлення обвинуваченими обставин отримання у власність потерпілим вищезазначеного автомобіля з їх діями щодо незаконного позбавленням та викраденням потерпілого ОСОБА_14 , з урахуванням наслідків які потягли вищезазначені дії для потерпілого.

Мета та мотив викрадення та відповідно зміст розробленого злочинного плану в обвинувальному акті не зазначено.

Слід зазначити, що відомостей, що потерпілій ОСОБА_14 був власником зазначеного автомобіля не підкріплено посиланнями на правовстановлюючі документи.

Аналіз обвинувального акту відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 свідчить про те, що він не містить належного формулювання обвинувачення.

Так, у обвинувальному акті зазначено, що 07.02.2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вступили у злочинну змову при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та у невстановлений досудовим розслідуванням час маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення потерпілого. О 12-00 годині зустрілися біля парку відпочинку " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". На автомобілі, що належить ОСОБА_5 приїхали до місця проживання ОСОБА_14 .

Далі, приблизно о 15-30 хвилин продовжуючи реалізацію спільно розробленого злочинного плану, всупереч волі ОСОБА_14 , супроводжуючи свої дії погрозами життю та здоров*ю останнього та нецензурною лайкою, вчинили активні дії, спрямовані на незаконне викрадення та позбавлення волі ОСОБА_14 .

Приблизно в 15-40 хвилин вказані особи розпочали рух на автомобілі під керуванням ОСОБА_5 , в сторону міста Запоріжжя.

Під час руху Д* ОСОБА_16 відібрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, який, в подальшому вимкнув, тим самим позбавив можливості останнього звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

В подальшому 07.02.2017 року приблизно о 16 годині 10 хвилин автомобіль марки "Хюндай Санта Фе", реєстраційний номер НОМЕР_1 в якому знаходилися обвинувачені та ОСОБА_14 був зупинений на стаціонарному посту служби № 1 працівниками поліції та ОСОБА_14 було звільнено.

Дії ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 кваліфіковані як правопорушення, передбачене ч.2 ст.146 КК України, а саме: незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При цьому об`єктом злочину є особиста воля.

З об`єктивної сторони злочин може бути вчинений у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; 2) викрадення людини.

Прокурор інкримінує обидві форми обвинуваченим і в жодному абзаці не конкретизує цього.

При цьому, незаконним позбавлення волі є у всіх випадках, коли воно здійснюється не відповідно до Конституції, законів України, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Позбавлення волі може полягати у триманні особи в місці, де вона взагалі не бажає або більше не бажає перебувати, або в поміщенні її в місце, яке вона не має змоги вільно залишити, хоча бажає цього. Відтак, обов`язковою ознакою складу злочину у його першій формі є місце. Ним можуть бути як приміщення (кімната, камера, погріб тощо) чи комплекси приміщень (підвал багатоповерхового будинку, лікарня), так і інші місця (дах багатоповерхового будинку, транспортний засіб) чи місцевості (скала, острів тощо).

Способами незаконного позбавлення волі можуть бути будь-які - обман, зловживання довір`ям, відібрання засобів пересування, ключів чи інших необхідних засобів тощо. Незаконне позбавлення волі є триваючим злочином. Тому дії по утриманню потерпілого у стані позбавлення волі, після початку злочину і до його закінчення, є співвиконавством у цьому злочині. Але на це взагалі прокурором не було звернуто увагу, а спосіб не визначений.

Викрадення людини передбачає; а) відкрите заволодіння нею (коли остання або інші, треті особи, у присутності яких здійснюється викрадення, завідомо для винного розуміють значення вчинюваних ним злочинних дій.); б) таємне заволодіння (вчинене за відсутності інших осіб щодо людинні яка не розуміє значення вчинюваних з нею дій у зв`язку з малоліттям, знаходженням у безпорадному стані тощо); в) заволодіння людиною, вчинене шляхом обману чи зловживання довірою (скажімо, винна особа забирає людину із притулку для старих на підставі підроблених документів); г) заволодіння людиною в результаті вимушено-добровільноі передачі її винному під погрозою насильства над її батьком, усиновителем, опікуном, піклувальником, вихователем тощо, або під погрозою насильства над особами, близькими для останніх, або розголошення відомостей, що їх ганьблять, пошкодження чи знищення їхнього майна.

Вказані обставини взагалі не розкриті.

Закінченим злочином викрадення людини є з моменту заволодіння нею і фактичного початку обмеження її волі. В обвинувальному акті не вказано, коли саме було припинено злочинні дії.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом: особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі іншу особу, але бажає це зробити. Мотиви незаконного позбавлення волі можуть бути різні, крім суспільно корисних.

Кваліфікованими видами незаконного позбавлення волі або викрадення людини є вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Час протягом якого особа була позбавлена волі, місця, де вона трималась, способу її утримання, інших конкретних обставин справи та особи потерпілого взагалі не окреслений в обвинувальному акті.

У формулюванні обвинувачення відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не зазначено умислу, який був у обвинувачених, і з яким вони діяли під час скоєння злочину, а вказано лише «…. для подальшої реалізації свого злочинного умислу… та …продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу..». Але в чому такий умисел не зазначено.

Натомість зазначено, що особи діяли з метою встановлення обставин отримання у власність автомобіля "Toyota Auris", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у власності (за відомостями обвинувального акту ОСОБА_14 та ОСОБА_18 ).

Вказаним обставинам взагалі не приділено уваги в обвинувальному акті та не викладено всіх фактичних обставин.

Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Дії обвинувачених кваліфіковані за попередньої змовою групою осіб, хоча у формулюванні обвинувачення не вказано, що ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до початку вчинення своїх дій домовилися про спільне скоєння злочину, саме передбаченого ст. 146 КК України. В обвинувальному акті натомість вказано, що в злочинну змову обвинувачені вступили при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах та у невстановлений досудовим розслідуванням час.

Відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ч. 2 ст. 291 КПК України, порушують права обвинувачених на захист, перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, а також прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, при цьому не вийти за межі обвинувачення та не порушити прав ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 .

Окрім вищевикладеного в обвинувальному акті слідчим визначений розмір витрат на залучення експертів у провадженні, зазначені види експертиз, їх номери та дати проведення, а також витрати на дослідження. В обвинувальному акті відносно обвинувачених взагалі не зазначено, що їх вина підтверджується результатами будь-яких експертних досліджень.

В реєстрі в частині "Проведення в ході досудового розслідування процесуальних дій" п.1 зазначено, що 07.02.2017 року слідчим Запорізького РВП ОСОБА_19 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000197 за ч.1 ст.355 КК України. До групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування по даному кримінальному провадженню ОСОБА_19 не включений. Заяву про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_19 прийняв 07.02.2017 року в 22-20 годині.

Лише 10.02.2017 року о 18-29 слідчим ОСОБА_20 до ЄРДР за № 0000219 внесено відомості за ч.2 ст.146 КК України.

В частині "Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення" п.12 вказано, що 13.06.2017 року слідчим було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000219

В реєстрі зазначені постанови про об*єднання проваджень. Але, відповідно до порядку внесення відомостей до ЄРДР, у разі об*єднання проваджень їм присвоюється унікальний номер, при цьому закриття одного з проваджень не відбувається.

Проаналізувавши відомості реєстру можливо зробити висновок, що саме провадження за обвинуваченням за ст.146 ч.2 КК України закрито. Обвинувачення за ст.355 ч.1 КК України взагалі відсутнє, а перекваліфікація дій не відбувалась.

На місці події 07.02.2017 року було вилучено пістолет Форд-12Р, револьвер "Комбриг", металеву биту.

15.05.2017 року вилучено карабін "Сайга 12 С", два магазини до нього, 98 патронів різного калібру, пістолет "Форт-12 Р" з магазином, два дозволи на зброю, посвідчення.

15.05.2017 року також вилучено карабін "СЖ 375", карабін, гладко ствольну рушницю, пістолет "Форт-12 Р" з магазином, карабін "ОП АКМС", револьвер "Комбріг", 2 дозволи на зброю, 442 шт. набоїв.

Серед кваліфікуючих ознак правопорушення відносно обвинувачених відсутнє посилання на застосування зброї. Яким чином в розмір витрат слідчим включені витрати на проведення балістичної експертизи не зрозуміло.

Слідчим СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 було складено клопотання про тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальному провадженні № 000288. Зі змісту реєстру з вказаного провадження вилучено копії документів про право власності на автомобіль "Toyota Auris". Відомості, щодо вказаного автомобіля не конкретизовано.

Згідно зі ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором і надсилається до суду разом з обвинувальним актом. Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Варто окремо зауважити, що викладені вище недоліки і порушення Закону з їх усуненням прокурором на наступних стадіях провадження законом не передбачено.

Будь-які можливі посилання сторони обвинувачення на ст. 338 КПК України є недоречним, оскільки закон дозволяє змінити обвинувачення в суді, а не для виправлення описок, граматичних помилок, неузгодженості окремих частин тексту обвинувального акту, а виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановлені нових фактичних обставин кримінально правопорушення.

Всупереч ч. 3 ст. 283 КПК України,у вказаному реєстрі відсутні дані щодо внесення відомостей про закінчення досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Призначення судового розгляду за наявності викладених вище недоліків і порушень закону з їх усуненням прокурором на наступних стадіях провадження законом не передбачено.

Зазначені обставини вказують на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та унеможливлюють призначити судовий розгляд по даному кримінальному провадженню,

Керуючись ст. ст. 109, 110, 283, 291, 314, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000197 від 07 лютого 2017 року відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 по обвинуваченню за ч.2 ст. 146, КК України, повернути прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Запорізької області.

Вступна та резолютивна частина ухвали постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 26 грудня 2017 року.

Повний текст ухвали буде оголошений 28 грудня 2017 року о 09 год.30 хв.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1