Справа №484/2030/17 06.12.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000694, за апеляційною скаргою прокурора Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року, яким
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Конотоп Сумської області, мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено їм покарання:
за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 104, ст. 75 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням відповідно до ст. 76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Ухвалено витрати за проведення автотоварознавчих експертиз № 46 та № 47 від 22.05.2017 р. у загальній сумі 1055,52 грн. віднести на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду.
У задоволені позову потерпілого ОСОБА_14 про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Прокурор просить вирок в частині призначеного покарання змінити та вважати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засудженими за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим вважати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засудженими до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 104, ст. 75 КК України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вважати звільненими від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік з покладенням на них обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, із зобов`язанням останніх періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок просить залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження, доведеності вини обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, вважає, що при призначенні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону, який підлягав застосуванню.
Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.
Так, санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, проте, ухвалюючи обвинувальний вирок відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та призначаючи покарання, суд не вирішив питання про застосування чи не застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна до обвинувачених.
Наведені обставини, на думку апелянта, свідчать про наявність підстав для зміни вироку суду.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
В ніч з 22 на 23.03.2017 р. близько 22.00 год. ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вирішили вчинити крадіжку чужого майна. Достовірно знаючи про те, що у гаражі № НОМЕР_1 на території гаражного кооперативу «Дельфін» по вул. Коротченка в м. Первомайську Миколаївської області, який належить ОСОБА_14 , знаходиться акумуляторна батарея АКБ-Т60, вони вирішили її викрасти. Виконуючи задумане, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до задньої стіни вказаного гаража, де ОСОБА_6 і ОСОБА_8 за допомогою сокири, яку вони заздалегідь підготували, шляхом вибиття стіни проникли в середину гаража, а ОСОБА_7 залишився на вулиці з метою попередження в разі небезпеки. В гаражі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 взяли акумулятор АКБ-Т60 вартістю 450 грн. та зарядний пристрій для автомобільного акумулятора вартістю 200 грн., винесли їх з гаражу і в подальшому утрьох з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_14 майнову шкоду на загальну суму 650 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.
24.03.2017 р. близько 01.00 год., достовірно знаючи про те, що у гаражі № НОМЕР_2 в автогаражному кооперативі «Гвардійський» в м. Первомайську Миколаївської області, належному ОСОБА_13 , припарковані два мотоцикли марки МТ 10-36, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та ММВ-3311213, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вирішили незаконно заволодіти вказаними транспортними засобами.
Виконуючи задумане, утрьох вони прийшли до вказаного гаражу, де ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 за допомогою металевого лому, який вони заздалегідь підготували, шляхом віджиму відчинили двері, зачинені на навісний замок. Відчинивши двері, усі втрьох увійшли в середину гаражу, де за допомогою ключа у замку запалювання ОСОБА_7 завів мотоцикл ММВ-3311213, реєстраційний номер № НОМЕР_4 , вартістю згідно експертного висновку 5 600 грн., а ОСОБА_8 викотив мотоцикл МТ 10-36, реєстраційний номер НОМЕР_3 , вартістю згідно експертного висновку 4 980 грн., після чого на зазначених мотоциклах усі втрьох поїхали в напрямку с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, тобто розпорядилися ними на власний розсуд, завдавши своїми незаконними діями майнову шкоду потерпілому ОСОБА_13 на загальну суму 10 580 грн.
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у приміщення.
В ніч з 25 на 26.03.2017 р. близько 22.00 год., проходячи біля гаражу ОСОБА_15 в автогаражному кооперативі «Кубанський» в м. Первомайську Миколаївської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вирішили повторно вчинити крадіжку чужого майна за попередньою змовою між собою. Виконуючи задумане, усі разом вони підійшли до воріт цього гаража, де за допомогою металевого лому, який вони принесли з собою, шляхом віджиму відчинили ворота гаража, які були зачинені на навісний замок і таким чином проникли в середину гаражу, звідки таємно викрали металобрухт загальною вагою 75 кг на загальну суму 360 грн. Викраденим розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на зазначену суму.
Таким чином, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисників обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, захисника ОСОБА_10 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаних у вироку злочинів за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України вірно і апелянтом не оспорюються.
Призначаючи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі, суд виходив з того, що вчинені ними злочини є тяжкими, обвинувачені неповнолітні, повністю визнали себе винними, щиро розкаялися у вчиненому, сприяли розкриттю злочину і поверненню викраденого, посередньо характеризуються за місцем проживання і навчання, за характеристиками, наданими суду, за характером спокійні, Куницькі проживають і виховуються в сім`ї з обома батьками, ОСОБА_8 проживає з матір`ю, до вчинення злочину на обліку в секторі молодіжної превенції не перебували, на обліку лікарів нарколога і психіатра не перебувають, за висновками досудової доповіді, підготовленої спеціалістами Первомайського міськрайонного відділу пробації Південного міжрегіонального управління з виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення всіма обвинуваченими оцінюється як низький; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб як низький, існує ймовірність виправлення правопорушників без ізоляції від суспільства, обставинами, які пом`якшують покарання всіх обвинувачених, визнав повне визнання своєї вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку, неповнолітній вік, обставин, які б обтяжували покарання, не встановлено.
Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, з конфіскацією майна або без такої.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., конфіскація майна як додаткове покарання, відповідно до ст. 98 КК України, не може бути призначена особі, що вчинила злочин у віці до 18 років, навіть у тому разі, коли на час розгляду справи судом вона досягла повноліття.
Незважаючи на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, не зазначив у своєму рішенні про непризначення додаткового покарання конфіскації майна, це не вплинуло на правильність призначення покарання як за вчинений злочин, так і призначення остаточного покарання.
Незазначення у резолютивній частині рішення про незастосування конфіскації не є таким, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та не може викликати сумнівів та протиріч, що виникають при виконанні вироку.
Крім того, незазначення при призначенні покарання про незастосування конфіскації не є тим порушенням, яке може свідчити про незаконність судового рішення та необхідність його безумовної зміни.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність зміни вироку у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не вирішив питання про застосування чи незастосування до обвинувачених додаткового покарання у виді конфіскації майна, то вони є безпідставними з огляду на наступне.
Положеннями ст. 374 КПК України визначені вимоги до змісту вироку, серед яких вказано, що у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом, та інші відомості.
Наведених вимог суд першої інстанції дотримався, вирок відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 містить покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточну міру покарання, обрану судом.
Що стосується незазначення у рішенні суду про додаткове покарання, то чинним законодавством України не передбачено вимог про обов`язкове зазначення у вироку про незастосування цього додаткового покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 серпня 2017 року відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визнаних винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ ____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3