Провадження № 1-кп/638/352/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
за участю захисників ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові об`єднані в одне провадження обвинувальні акти у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, тимчасово не працюючого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше засудженого: в 2001 році за вироком Московського районного суду м. Харкова за ч.2 ст. 143 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі та штрафу в розмірі 1000 грн., з відстрочкою покарання на 2 роки; вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.04.2004 року за ч.1 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, з застосуванням ст. 74 КК України, з випробуванням строком 1 рік; за вироком Московського районного суду м. Харкова 15.10.2007 року за ч.3 ст. 185, ст. 198, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 3 роки;за вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2009 року за ч.1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн; за вироком Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2013 року за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 307, ст. 69, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 06.08.2014 року на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.07.2014 року, у зв`язку з Законом України "Про амністію", який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше засудженого за вироком Орджонікідзевсьвого районного суду м. Харкова від 06.04.2010 року за ч. 5 ст. 185, ст.. 70, 71 КК України до 7 років та 6 місяців позбавлення волі, який звільнений 27.05.2015 року по відбуттю строку покарання, який зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
Згідно даних об`єднаних в одне провадження обвинувальних актів, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України. ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених на строк до 60 днів, зазначивши, що ризики, які мали місце під час досудового розслідування кримінального провадження та які були враховані судом при обранні запобіжного заходу в даний час продовжують існувати.

Захисники в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора , тому що вважають, що ризики, передбачені нормою ст.. 177 КПК України, не існують.

Обвинувачені заперечували проти задоволення клопотання прокурора , пояснили, що не мають наміру переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілих, свідків та зобов`язуються з`являтися до суду на першу вимогу.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду , знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (обвинувачується).

Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованої підозри.

Частина 1 статті 194 КПК України передбачає, що суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурором доведено, що раніше встановлені ризики продовжують існувати.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, було встановлено обґрунтованість повідомленої підозри та наявність ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України. Доказами існуючих ризиків є те, що обвинувачені можуть приховатися від суду, перешкодити встановленню об`єктивної істини у справі, продовжити злочинну діяльність, перешкодити кримінальному провадженню.

Ризики, які передбачені ст.177 КПК України, що дають суду підстави для продовження строку тримання під вартою в повній мірі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання у кримінальному правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , відсутність відомостей про наявність таких захворювань у обвинувачених, які унеможливлюють перебування останніх у слідчому ізоляторі, враховуючи характер обвинувачення, дані про особу обвинувачених, які раніше були неодноразово засуджені, на дійсний час підозрюються у вчиненні тяжких злочинів, той факт, що з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності обвинувачені можуть переховуватись від суду, можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, які не допитані в судовому засіданні, запобіжний захід обрано з дотриманням вимог закону, дотепер існує доцільність його збереження, відповідно наявна обґрунтованість продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Епізодичність злочинної діяльності обвинувачених, характер обвинувачення, той факт, що з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності останні можуть переховуватись від суду , перебуваючи на свободі можуть продовжувати свою злочинну діяльність, тому що є особами не працюючими , вказують на те, що на даній стадії судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, про що просить сторона захисту.

Такими чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, доцільність збереження раніше обраного запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою.

Попередньою ухвалою суду від 17.08.2017 року ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18.10.2017 року, відносно ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18.10.2017 року, таким чином строк необхідно відраховувати з 18.10.2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 18 жовтня 2017 року , тобто до 16 грудня 2017 року.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 18 жовтня 2017 року , тобто до 16 грудня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1