А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29.12.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/777/718/17, за апеляційною скаргою, яку подав ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ :
ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року задоволено погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 (далі прокурор) клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 (далі слідчий) та накладено арешт на прибудову фундаменту до торцевої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , розміром 4,90?6,70 м., та прибудову фундаменту по дворовому фасаду до житлової кімнати 5-3, розміром 1,5?2,0 м., які розміщені на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , самовільно збудовані громадянином ОСОБА_5 , із забороною розпорядження та/або користування.
В ухвалі вказується на те, що, враховуючи доводи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані прибудови є доказом кримінального правопорушення і свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, а тому, з метою запобігання вчинення будь-яких дій, спрямованих на приховування, знищення самовільно збудованих споруд існує необхідність у накладенні на них арешту.
В апеляційній ОСОБА_5 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Посилається на те, що надані ним слідчому та додані до апеляційної скарги документи підтверджують законність отримання та користування ним земельною ділянкою, що розташована за адресою АДРЕСА_6 , станом на 08.12.2017, а за самовільне будівництво без реєстрації повідомлення, на нього складено протокол про адміністративне правопорушення. При цьому, вказує на те, що в матеріалах судового провадження відсутні які-небудь документи, що підтверджують самовільне зайняття ним вищевказаної земельної ділянки. Крім того, посилається на те, що в матеріалах справи наявна відповідь працівника муніципальної міліції ОСОБА_10 , з якої вбачається, що Мукачівською міською радою йому ОСОБА_5 надано земельну ділянку в користування, що підтверджується довідкою ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області, а на звернення ОСОБА_8 до Мукачівської міської ради, заступником міського голови ОСОБА_11 надано відповідь, що за адресою АДРЕСА_2 , ніякого рішення про надання містобудівних умов та обмежень щодо будівництва на вищевказаній земельній ділянці не надавалося. При цьому, в рапорті прокурора Мукачівської місцевої прокуратури є посилання на даний лист, але зроблено помилковий висновок щодо можливих ознак складу злочину, передбаченого ст. 197-1 КК України, невірно трактуючи відповідь, у якій вказано про відсутність рішень щодо надання містобудівних умов та обмежень щодо будівництва за адресою АДРЕСА_2 , і при цьому, не враховано те, що будівництво ним проводилося за адресою АДРЕСА_6 , за якою запитів або звернень у Мукачівську міську раду щодо прийняття рішень про передачу земельних ділянок у право власності або користування не направлялись. Вважає, що оскільки клопотання розглянуто без його участі, а слідчим до клопотання не додано всіх письмових доказів, які свідчать про відсутність у його діях складу злочину, слідчий суддя не мав змоги з`ясувати всі обставини справи і прийшов до помилкового висновку про необхідність накладення арешту на вищевказані споруди шляхом заборони розпорядження та/або користування ними. При цьому, вказує й на те, що копію ухвали слідчого судді отримав 18.12.2017, а тому строк на апеляційне оскарження ним не пропущено. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволення погодженого прокурором клопотання слідчого.
Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, неявка якого з урахуванням вимог ст. 405 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що апеляційним судом прокурору надсилалось повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; що дані про поважність причин неявки чи клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день від прокурора до апеляційного суду не надходили; що особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_5 не заперечував щодо її розгляду без участі прокурора.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів із метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладеним арешт у кримінальному провадженні, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації в Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частина 3 ст. 170 КПК України передбачає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя в ухвалі повинен зазначити заборону відчуження, розпорядження або користування та вказівку на таке майно. При цьому заборона використання майна чи заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у тих випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:
1) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна;
2) перелік і види майна, що належить арештувати;
3) документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Колегія суддів вважає, що слідчим, прокурором та слідчим суддею вимоги вищевказаних норм Кримінального процесуального кодексу України не були дотримані, що призвело до постановлення незаконного, невмотивованого та передчасного судового рішення.
Колегія суддів також вважає, що у клопотанні слідчий та прокурор не посилаються на наявність будь-яких даних, які б підтверджували, що майно, яке належить арештувати - прибудову фундаменту до торцевої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , розміром 4,90?6,70 м., та прибудову фундаменту по дворовому фасаду до житлової кімнати 5-3, розміром 1,5?2,0 м., які розміщені на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , самовільно збудовані громадянином ОСОБА_5 , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди або таке може бути конфісковане.
Як убачається з матеріалів судового провадження, 20.09.2017 на підставі повідомлення громадянина ОСОБА_8 посадовими особами Головного управлення Національної поліції в Закарпатській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самовільного зайняття невідомою особою земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_3 , та проведення на ній самовільного будівництва, а у поданому слідчому судді клопотанні про арешт майна слідчий просить накласти арешт на прибудови, які самовільно збудовані громадянином ОСОБА_5 , що розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, до клопотання слідчим не додано жодних офіційних документів, які б свідчили про перейменування вул. Пушкіна в м. Мукачево на пл. Духновича.
Разом із тим, з доданих до клопотання матеріалів не вбачається, що прибудови, на які слідчий просить накласти арешт, у даному кримінальному провадженні визнані речовим доказом, оскільки постанова про визнання таких речовими доказами у матеріалах судового провадження відсутня.
У матеріалах судового провадження відсутні будь-які докази (документи), які підтверджують належність земельної ділянки тій чи іншій фізичній або юридичній особі, що не дає підстави прийти до висновку про її самовільне захоплення.
У підтвердження доводів клопотання про те, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що зазначене в клопотанні майно, на яке слідчий просить накласти арешт, є доказом кримінального правопорушення, оскільки свідчать про самовільне зайняття земельної ділянки, а тому, з метою позбавлення гр. ОСОБА_5 права на розпорядження та/або користування ними та запобігання вчинення ним будь-яких дій, спрямованих на приховування, знищення цих споруд, виникла необхідність у накладенні на них арешту, незастосування якого може негативно вплинути на хід досудового розслідування, унеможливить встановлення всіх важливих обставин кримінального правопорушення, призвести до його знищення заінтересованими особами з метою перешкоджання встановлення об`єктивної істини, - слідчий до клопотання також не приєднав будь-які дані (відомості, докази), які б підтверджували вказані ним обставини, у тому числі слідчий не послався на наявність будь-яких доказів, які свідчать про те, що арешт на майно необхідно накласти з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, а також про те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може негативно вплинути на хід досудового розслідування, унеможливить встановлення всіх важливих обставин кримінального правопорушення, призвести до його знищення заінтересованими особами з метою перешкоджання встановлення об`єктивної істини.
При цьому, посилаючись у клопотанні на те, що вищевказані прибудови є доказом кримінального правопорушення, слідчий не послався на наявність будь-яких об`єктивних даних, які вказують на відповідність даного майна критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.
Разом із тим, до клопотання не додано жодних доказів, які б свідчили про повідомлення яким-небудь особам, у тому числі й громадянину ОСОБА_5 , про підозру в учиненні передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КПК України кримінального правопорушення.
Крім того, посилаючись на те, що з метою забезпечення арешту майна, клопотання про арешт майна необхідно розглянути у відсутності ОСОБА_5 , слідчий не врахував положення ч. 5 ст. 173 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, приймаючи рішення про накладення арешту на майно в ухвалі повинен зазначити спосіб інформування заінтересованих осіб із метою виконання судового рішення і, зокрема, власників, володільців, користувачів майна про накладення арешту на майно, про заборону його відчуження, розпорядження та користуватися ним, а слідчий суддя, розглянувши клопотання у відсутності ОСОБА_5 , не повідомивши останнього про час та місце його розгляду й не маючи достовірних даних про те, що ОСОБА_5 належним чином повідомлений про розгляд клопотання, позбавив ОСОБА_5 можливості прийняти участь у розгляді клопотання, висловити свою позицію із приводу його доводів.
Указане, на переконання колегії суддів, свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано слідчим без додержання вимог ст. 171 КПК України, на що не звернув уваги слідчий суддя при його розгляді, у зв`язку із чим, прийшов до передчасного висновку про необхідність задоволення клопотання, що у свою чергу свідчить про те, що слідчим суддею постановлено судове рішення, яке не можна визнати законним, обґрунтованим та належним чином умотивованим.
Під час усунення недоліків підлягають до перевірки надані пояснення ОСОБА_5 в апеляційному суді про те, що під час досудового розслідування, ним добровільно надані слідчому копії документів, які підтверджують факт належності саме йому оспорюваної земельної ділянки.
Тому, ухвала слідчого судді, відповідно до положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
З урахуванням наведених вище недоліків, положень ч. 3 ст. 172 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне клопотання слідчого повернути прокурору, який його погоджував, для їх усунення, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого про арешт вищевказаного майна, задоволенню не підлягають.
При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що прокурор, не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, позбавив себе можливості заявляти клопотання щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів клопотання слідчого чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки апеляційного суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_12 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2017 року, якою задоволено погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 і накладено арешт на прибудову фундаменту до торцевої стіни житлового будинку АДРЕСА_1 , розміром 4,90?6,70 м., та прибудову фундаменту по дворовому фасаду до житлової кімнати 5-3, розміром 1,5?2,0 м., які розміщені на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 , та самовільно збудовані громадянином ОСОБА_5 , із забороною розпорядження та/або користування скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 повернути прокурору відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , який погоджував клопотання, для усунення недоліків.
Встановити строк сімдесят дві години із часу отримання копії ухвали, для усунення недоліків.
Копію ухвали надіслати прокурору відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 ..
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: