Справа № 367/7413/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/153/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 51 25.01.2018

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000511 від 07.09.2017 року, по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жашків, Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, для продовження досудового розслідування та усунення недоліків обвинувального акту.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ухвалою суду від 28.12.2017 року було відмовлено у затвердженні угоди про визнання винуватості від 31.10.2017 року, адже існують підстави для повернення обвинувального акту прокурору. Зокрема, обвинувальний акт містить суперечності та у його тексті відсутнє зрозуміле формулювання обвинувачення. Так, при викладенні фактичних обставин скоєння злочину вказується, що ОСОБА_7 вчинив протиправне діяння, будучи лейтенантом поліції, а при формулюванні обвинувачення зазначено, що злочин він вчинив, як капітан поліції.

Крім того, у обвинувальному акті зазначено, що з метою вчинення злочину ОСОБА_7 07.09.2017 року зв`язався з ОСОБА_9 , але не вказано в який спосіб він це зробив. У подальшому зазначається, що ОСОБА_7 приблизно о 15 год. 00 хв. отримав від ОСОБА_9 2000,00 грн., але не вказано дату вчинення таких дій. Якщо це було 08.09.2017 року, то що він робив в період з 14 год. 24 хв., коли зустрівся з ОСОБА_9 .

Також, в обвинувальному акті вказано, що отримані неправомірно кошти в розмірі 2000,00 грн. було виявлено в шухляді, проте не зазначено в шухляді чого вони були знайдені.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого подано апеляційну скаргу з доповненнями, у якій він просить, оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та повернути обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 до суду першої інстанції для виконання вимог ст.ст.314, 315 КПК України.

Свої вимоги мотивує тим, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на норми закону України про кримінальну відповідальність та сформульоване конкретне обвинувачення, а тому посилання суду першої інстанції, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України є помилковим. Також, прокурором виконані вимоги ст.ст.293,384 КПК України щодо надання копії обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та роз`яснення обвинуваченому можливості та особливості розгляду кримінального провадження судом присяжних.

На думку апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, повернувши обвинувальний акт прокурору для продовження досудового розслідування, оскільки вказане рішення суперечить ст.314 КПК України.

Разом із цим, наявність в обвинувальному акті суперечностей, не вказує на не невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України, не стосується подальшого судового розгляду та має встановлюватися судом шляхом дослідження доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним.

Так, із змісту обвинувального акту вбачається, що при викладі фактичних обставин кримінального правопорушення зазначено, що ОСОБА_7 вчинив протиправне діяння, будучи лейтенантом поліції. Проте, при формулюванні обвинувачення вказано, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, маючи звання капітана поліції.

Разом із цим, у обвинувальному акті зазначено, що з метою вчинення злочину ОСОБА_7 07.09.2017 року зв`язався з ОСОБА_9 . Однак, стороною обвинувачення не вказано у який саме спосіб він це зробив.

У подальшому зазначається, що ОСОБА_7 приблизно о 15 год. 00 хв. отримав від ОСОБА_9 2000,00 грн., але не вказано дату вчинення таких дій. У випадку, якщо це було 08.09.2017 року, тоне зрозуміло, що він робив в період з 14 год. 24 хв., коли зустрівся з ОСОБА_9 .

Також, в обвинувальному акті вказано, що неправомірно отримані кошти в розмірі 2000,00 грн. було виявлено в шухляді. Проте, не зазначено в шухляді чого вони були знайдені.

Відповідно до вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

У судовому рішенні ЄСПЛ від 09.10.2008 року у справі «Абрамян проти Росії» зазначено, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».

Положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94, п.52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п.58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п.34). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

Із огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги захисника про відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2017 року, якою повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000511 від 07.09.2017 року, по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, для продовження досудового розслідування та усунення недоліків обвинувального акту без змін.
Головуючий:
Судді :