Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/240/17-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 листопада 2017 року м. Олевськ
Олевський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , уродженця с.Соснівка Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, не працюючого, інваліда ІІІ-ї групи загального захворювання, не депутата, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,
з участю сторін
кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3

Обвинувачений ОСОБА_3 , 26 лютого 2017 року, об 16 годині 30 хвилин, знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , де між ним та його дружиною ОСОБА_6 , на ґрунті неприязні, що виникла з приводу сімейних та побутових відносин, сталася сварка під час якої у ОСОБА_3 , раптово виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 . З цією метою та проявляючи злочинну недбалість, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків (настання смерті ОСОБА_6 ), від вчинених ним дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю, ОСОБА_3 , умисно штовхнув ОСОБА_6 , яка від даного поштовху втративши рівновагу і не втримавшись на ногах впала своїм тілом, а саме обличчям до низу та вдарилася головою об поверхню дерев`яної тумбочки, чим заподіяв останньій тілесні ушкодження у вигляді: синців на спинці та кінчику носа; на слизовій нижньої губи практично по середині і на верхній губі, в лівій завушній ділянці, на підборідді; рани на спинці носа справа; крововиливу в м`які тканини потиличної ділянки; дифузного крововиливу під м`які мозкові оболонки, найбільш вираженого в лівих лобній, скроневій та тім`яній долях та правій скроневій долі і на базальній поверхні в ділянці стовбура та лобних долей, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за № 33 від 19.06.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких настала смерть потерпілої ОСОБА_6 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.119 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту та допиту потерпілої ОСОБА_5 , щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч.3 ст.349 КПК України йому роз`яснені судом і зрозумілі. У вчиненому щиро розкаюється, розуміючи протиправність своїх дій, що були ним вчинені. Запевнив суд, що вже зробив для себе відповідні висновки. Просить суд, зважаючи на його вік, є пенсіонером та інвалідом ІІІ-ї групи, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке є необережним, повне визнання ним своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, його каяття у вчиненому, не застосовувати сурового виду і міри покарання та звільнити його від відбування покарання, застосувавши до нього п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , надала суду показання про те, що вона є рідною дочкою ОСОБА_3 . А ОСОБА_6 , є покійною її матір`ю. Батько та мати за життя мешкали у будинку АДРЕСА_2 . Так, 26.02.2017 року, об 16 годині 00 хвилин вона мала намір їхати до м.Новоград-Волинський Житомирської області на навчання. Але перебуваючи на автостанції м.Олевська до неї, на її мобільний телефон зателефонували та повідомили про те, що її мати ОСОБА_6 , погано себе почуває, викликали карету швидкої медичної допомоги. Коли вона приїхала до будинку за вказаною адресою то її мати ОСОБА_6 , була вже мертва. Просить суд не обирати до її батька ОСОБА_3 , сурового виду та міри кримінального покарання, і звільнити останнього від відбування кримінального покарання застосувавши амністію.
У судовому засіданні прокурором, яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , заявлено клопотання про недоцільність дослідження інших письмових доказів і допиту свідків, стосовно винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки прокурор вважає, що вина ОСОБА_3 , повністю доведена, як показами самого ОСОБА_3 , який повністю визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, щиро розкаявся, надав показання, які з точки зору належності, допустимості, є незмінними, логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з показами допитаної у судовому засіданні потерпілої, крім доказів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Потерпіла ОСОБА_5 , та обвинувачений ОСОБА_3 , щодо заявленого клопотання прокурора, у судовому засіданні не заперечували і підтримали дане клопотання прокурора.
За таких обставин, і при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченими та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку (ч.3 ст.349 КПК України), і відсутністю заперечень учасників судового провадження, суд вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .
Таким чином, суд допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч.1 ст.119 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив необережне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, вчинене проти життя та здоров`я особи, що виразилося у вбивстві, вчиненому через необережність.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення такого правопорушення, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття у вчиненому злочині.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Так відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
У судовому засіданні процесуальним прокурором заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, оскільки ОСОБА_3 , на момент вчинення злочину, і на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідом третьї групи загального захворювання.
Клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_3 , підтримав, подавши до суду письмову заяву щодо застосування до нього акту амністії.
Потерпіла ОСОБА_5 , стосовно клопотання прокурора про застосування амністії до обвинуваченого ОСОБА_3 , не заперечує.
Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, що вчинене з необережності, по місцю проживання характеризується позитивно, його вік, є пенсіонером та інвалідом ІІІ-ї групи загального захворювання, і з врахуванням вказаних вище обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, а також разом із конкретними обставинами справи, відсутністю обтяжуючих обставин, суд вважає необхідним обрання до обвинуваченого ОСОБА_3 , покарання, пов`язаного із позбавленням волі на певний строк та в мінімальних межах санкції частини статті за якою він притягується до кримінальної відповідальності. Однак, з врахуванням особи винного, обставини за яких він вчинив дане кримінальне правопорушення, та того, що ОСОБА_3 , як особа не являє собою підвищено суспільно небезпечною особою, думку прокурора щодо застосування покарання та звільнення ОСОБА_3 , з випробуванням, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , ст.75 КК України і на підставі викладеного звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України обов`язки.
Зазначений вид і міра кримінального покарання на думку суду є необхідною і цілком достатньою для виправлення ОСОБА_3 , та попередження вчинення нових злочинів.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжні заходи, не застосовувалися.
Разом із тим, відповідно до п «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами ІІІ-ї групи.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , вчинив умисний необережний злочин середньої тяжкості, передбачений ч.1 ст.119 КК України 26 лютого 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року. На момент вчинення кримінального правопорушення, і на час розгляду провадження у суді є інвалідом ІІІ-ї групи, що стверджується копією пенсійного посвідчення приєднаного до матеріалів кримінального провадження, дав свою згоду суду в письмовій формі на застосування до нього акту амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 , від відбування покарання на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.8, 21, 55, 63 Конституції України, ст.ст.95, 314-318, 349, 368, 370, 373-376, 392, 393, 395 КПК України, ст.ст.12, 50, 51, 63, 65-67, 75, 76, ч.1 ст.119 КК України та п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року, суд -
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити йому за ч.1 ст.119 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з випробуванням із встановленням йому двох років іспитового строку, поклавши на обвинуваченого передбачені ст.76 КК України обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання за ч.1 ст.119 КК України на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, № 1810-VІІІ, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскарженим до Апеляційного суду Житомирської області, через Олевський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення а обвинуваченим ОСОБА_3 , в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати у суді.

Суддя: ОСОБА_1