154/2517/17
1-кп/154/229/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимир-Волинський кримінальне провадження № 0000571, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2017 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк Волинської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Володимир-Волинським міського суду Волинської області від 22 березня 2017 року за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи засудженим вироком Володимир-Волинського міського суду від 22 березня 2017 року за ч.2 ст.186 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, судимість не знята та непогашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив з корисливих мотивів злочин однорідного складу.

Так, 13 травня 2017 близько 21 години, ОСОБА_4 , перебуваючи поряд приміщень недіючих ангарів військової частини НОМЕР_1 , зі сторони АДРЕСА_3 , з метою протиправного заволодіння чужим майном, повторно шляхом зловживання довірою ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном марки «LG» моделі «Е400» ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 448,50 грн., у якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Лайфселл» вартістю 15 грн., мобільним телефоном марки «Nokia301» вартістю 300 грн., у якому знаходилися дві сім-картки мобільного оператора «Лайфселл» вартістю 15 грн. за кожну, золоті сережки вагою 1,5 грами вартістю 1950 грн., які усі належать ОСОБА_6 , розпорядившись даним майном на власний розсуд, внаслідок чого заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2743,50 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив факт та розповів про обставини вчинення ним у вечірню пору доби 13 травня 2017 року заволодіння шляхом обману потерпілої ОСОБА_6 її майном, а саме двома мобільними телефонами та сережками, якими розпорядився на власний розсуд, а саме: мобільні телефони продав, а сережки викинув, оскільки на них не було зазначено проби. Однак, в подальшому, будучи затриманим братом потерпілої, повністю відшкодував їй заподіяні збитки, у зв`язку з чим потерпіла до нього не має жодних претензій. Зазначив, що щиро кається, а випадки попереднього засудження вважає випадковими.

10 жовтня 2017 року від потерпілої ОСОБА_6 до суду надійшла заява, згідно якої вона просила справу про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України слухати у її відсутність. Претензій майнового характеру до обвинуваченого немає. Відносно міри покарання покладається на розсуд суду. Заслухавши думку учасників судового провадження, які підтримали заяву потерпілої та не заперечували щодо проведення судового розгляду без її участі, суд вирішив про проведення судового розгляду без потерпілої.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності його позиції немає.

Судовий розгляд проведено в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Таким чином, проаналізувавши показання обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що умисні дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Обираючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що даний злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, суд визнає активне сприяння розкриттю вчиненого правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

З врахуванням оцінки психічного ставлення обвинуваченого до вчиненого, систематичності вчинення ним кримінальних правопорушень та фактів притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, однак продовження своєї злочинної діяльності, яка виразилась у повторному шахрайстві, суд критично оцінює щирість каяття обвинуваченого та не приймає даної обставини як такої, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно ст.67 КК України не встановлено.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікаря - нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. ОСОБА_4 не одружений та дітей не має, не працює. Раніше двічі притягався до кримінальної відповідальності за вчинення однорідних корисливих злочинів: 19 жовтня 2012 року вироком Нововолинського міського суду Волинської області засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, звільненого на підставі ст.ст.75, 104 КК України від призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 1 рік він не вчинить нового злочину; 22 березня 2017 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, однак на підставі ст.ст.75 та 76 КК України ОСОБА_4 було звільнено від призначеного покарання, якщо протягом іспитового строку тривалістю 2 роки він не вчинить нового злочину.

В той же час ОСОБА_4 умов звільнення від призначеного покарання не виконав та під час призначеного йому судом іспитового строку вчинив новий умисний корисливий злочин. Систематичне вчинення ОСОБА_4 умисних злочинів беззаперечно свідчить про його суспільну небезпеку, небажання змінити характер свого життя та стати на шлях виправлення.

На даний час ОСОБА_4 має не зняту та не погашену судимість, яка у відповідності до ч.2 ст.88 Кримінального кодексу України має правове значення у разі вчинення нового злочину.

Враховуючи наведене та конкретні обставини вчиненого злочину, думку публічного обвинувачення, потерпілого, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, стан сім`ї, відношення до вчиненого, а також враховуючи те, що вчинений ним злочин віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості згідно ст.12 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Обране обвинуваченому таке покарання, за переконанням суду, є необхідне й достатнє для його можливого виправлення та попередження нових злочинів, буде відповідати цілям покарання. За вказаних обставин суд вважає, що активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину та відшкодування заподіяної ним шкоди істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає. При призначені покарання обвинуваченому суд також враховує відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого з боку потерпілої, відсутність тяжких наслідків від вчиненого.

В той же час, у відповідності до ст.691 КК України, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п. 1 та 2 ч. 1 ст.66 КК України, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуються судом при визначенні максимального строку призначеного обвинуваченому покарання. Тобто при обранні виду покарання у виді позбавлення волі, максимальний строк такого покарання може становити два роки.

Однак, у відповідності до ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч. 1 та 4 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов не заявлено.

Суд вважає доцільним застосувати до обвинуваченого до набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою, оскільки застосований більш м`який захід домашній арешт може не забезпечити запобігання ризику ухилення обвинуваченого від виконання рішення суду, оскільки останньому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі та існує ризик вчинення обвинуваченим нового правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив новий корисливий злочин в період іспитового строку.

Речові докази слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати віднести на рахунок обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 71, 78 КК України, ст.ст.349, 370-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 березня 2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту змінити на тримання під вартою з утриманням його в державній установі "Луцький слідчий ізолятор".

Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня взяття його під варту, тобто з 20 жовтня 2017 року.

Речовий доказ мобільний телефон марки «LG» моделі «Е400» ІМЕІ НОМЕР_2 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у власника (потерпілої) ОСОБА_6 , вважати повернутим останній.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 494 гривень 35 копійок та експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 594 гривень 88 копійок.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та скерувати потерпілій.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий суддя /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду ОСОБА_1