Справа №473/2031/17 17.10.2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31.07.2017року, стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
-якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання - відмовлено.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
засуджений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову, якою зарахувати йому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування його в СІЗО м. Миколаєва, для розгляду кримінального провадження №0000046 де він є потерпілим.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання - відмовлено.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що суд у своєму рішенні не відобразив факт проведення слідчими прокуратури слідчий дій за його участі по кримінальному провадженню № 0000046 від 21.03.2014р., які проводились в СІЗО м. Миколаєва.

Зауважує, що про проведення слідчих дій в умовах СІЗО він зазначав в клопотанні від 02.06.2017р.

Вважає, що його етапування з ВК-72 до СІЗО м. Миколаєва в період 2015-2017р. відбувалося в рамках кримінального провадження № 0000046 від 21.03.2014р

Обставини встановлені судом першої інстанції.
До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання ОСОБА_5 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття призначеного судом покарання.

ОСОБА_5 в клопотанні просив суд зарахувати йому у строк відбування покарання строк перебування його в СІЗО м. Миколаєва, для розгляду кримінального провадження № 0000046 де він є потерпілим. В СІЗО він перебував з 12.10.2015 року по 27.11.2015 року та з 21.07.2016 року по теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, суд зазначив, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15.02.2016 року ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.06.2009 року по 19.01.2012 року, а саме строк з моменту його затримання до набрання вироком суду законної сили. В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 дійсно в 2015-2017 роках неодноразово за ухвалами суддів був етапований з ВК-72, де він відбував покарання, в СІЗО м. Миколаєва з метою розгляду його численних скарг по кримінальному провадженню, де він є потерпілим.
Звідси всі наступні випадки перебування засудженого ОСОБА_5 в установах попереднього ув`язнення після 19 січня 2012 року(дати набрання законної сили вироку суду відносно ОСОБА_5 ), не підлягають зарахуванню у строк попереднього ув`язнення за правила, визначеними у ч.5 ст.72 КК України ( у редакції від 26.11.2015 року).
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зі змінами, внесеними Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 р. «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», згідно з якими, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження, в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до вимог ст. 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Тобто, у розумінні положень цих норм закону попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

З урахуванням вищезазначених правових норми підлягає зарахуванню в строк позбавлення волі попереднє ув`язнення з моменту затримання особи до набрання вироком законної сили.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2011р. ОСОБА_5 засуджений за ч.2 ст. 121, ч.4 ст. 187, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Вирок набрав законної сили 19.01.2012 року.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 15.02.2016р. ОСОБА_5 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 11.06.2009р. по 19.01.2012р., а саме строк з моменту його затримання до набрання вироком суду законної сили в межах того кримінального провадження, у межах якого до ОСОБА_5 було застосовано попереднє ув`язнення.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_5 відбуває покарання, призначене за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03.07.2011р. у Вознесенській ВК -72. ОСОБА_5 дійсно в період 2015-2017 роках неодноразово за ухвалами суддів був етапований з ВК-72 до СІЗО м. Миколаєва з метою розгляду його численних скарг по кримінальному провадженню, де він є потерпілим. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому в задоволенні клопотання про зарахування в строк позбавлення волі строк його перебування в СІЗО м. Миколаєва з 12.10.2015 по 27.11.2015 та з 21.07.2016 по даний час. Оскільки, перебування ОСОБА_5 в слідчому ізоляторі в зазначений період не пов`язане з попереднім ув`язненням, в зв`язку з чим вказаний період не підлягає зарахуванню в строк покарання засудженому в сенсі вимог ч.5ст. 72 КК України.
Тому доводи апелянта про необхідність зарахування йому в строк відбування покарання його знаходження в СІЗО з 2015 року по 2017 року є неприйнятними.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим, а тому підстав для його скасування та задоволення апеляційних вимог засудженого ОСОБА_5 немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 532, 539 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 липня 2017 року відносно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді