Справа № 640/4060/18
н/п 1-кс/640/2219/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2018 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Сторона обвинувачення просить накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_1 у вигляді заборони на її відчуження.
Сторона обвинувачення на обґрунтування клопотання зазначає, що 05.01.2018 до СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що 08.08.2017 невстановлена особа, шляхом обману, незаконно придбала право на квартиру АДРЕСА_2 (колишня адреса: АДРЕСА_1 .)
Згідно допиту у якості потерпілого ОСОБА_5 , встановлено, що 29.04.2002 року він нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 29.04.2002 року (реєстровий №1032») придбав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на відповідну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_5 . Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №922/102 від 10.05.2002. Внаслідок прийняття Верховною Радою України постанови від 06.09.2012 №5215 VI «Про зміну і встановлення меж м. Харків, Дергачівського і Харківського районів Харківської області» на підставі рішення Харківської міської ради від 24.10.2012 №907/12 «Про впорядкування найменувань» МЖК «Інтернаціоналіст» (яке до цього розташовувалося у с. Циркуни) було включене до меж м. Харкова, і адреса його квартири стала: АДРЕСА_1 .
Після придбання ОСОБА_5 квартири, з 2002 року в ній ніхто не проживав, ремонт ним не здійснювався у зв`язку зі зміною сімейних обставин. При цьому у квартирі знаходився кондиціонер, придбаний приблизно в період купівлі квартири, та кабель.
Навесні 2017 року потерпілий вирішив продати квартиру, у зв`язку з чим дав своєму знайомому ключі від неї та попросив його заїхати до квартири з метою огляду її стану. Після спроби відвідати квартиру знайомий потерпілого повідомив йому, що ключі від квартири не підходять до замка, що здалося ОСОБА_5 дивним та він змінив замок на дверях квартири.
Надалі під час наступного відвідування потерпілим квартири, виявилося, що ключі знову не підходять до замка на вхідних дверях. Потім ОСОБА_5 вдруге змінив замок на дверях квартири. Під час заміни замка, виявилося, що з квартири зникли кондиціонер і кабель, які в ній знаходились.
03.01.2018 з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_5 стало відомо, що право власності на належну йому квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на іншу невідому йому особу ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2017, зареєстрованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим №480.
Вищезазначену квартиру ОСОБА_5 ніколи не продавав, не дарував, не відчужував іншим чином жодній особі, ніколи не видавав і не підписував жодних довіреностей на розпорядження нею.
Крім того, в ході допиту потерпілого встановлено, що ОСОБА_4 йому не відома та на момент переоформлення квартири він знаходився в м. Харкові, однак ні в якого нотаріуса не був, та жодних паперів не підписував як в 2017 році, так і до цього не продавав, не здавав в оренду, не передавав в іпотеку, тобто не здійснював жодних правочинів з моменту придбання потерпілим квартири.
Також потерпілий ОСОБА_5 на підтвердження своїх слів надав договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 29.04.2002.
Згідно відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» встановлено, що довідка №1017798 від 03.08.2017 (бланк №014877) на кв. АДРЕСА_2 , на підставі якої було укладено договір купівлі-продажу від 08.08.2017 КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не виготовлялась та не видавалась.
Таким чином, встановлені досудовим розслідуванням факти дають всі підстави вважати, що відчуження та реєстрація вищевказаного нерухомого майна проводилися в порушення законів України, та всупереч волі заявника потерпілого ОСОБА_5 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_1
Згідно з положеннями ч.2 ст. 172 КК України клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучено, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна. Тому з метою забезпечення арешту майна прошу розглянути клопотання без повідомлення його власника.
Сторона обвинувачення зазначає, що вказане майно відчужено в результаті вчинення кримінального правопорушення, саме на нього і було спрямоване вищевказане кримінальне правопорушення, тобто воно є речовим доказом злочину, а саме: об`єктом кримінально протиправних дій у відповідності до ч.1 ст. 98 КПК України. З метою забезпечення збереження речового доказу та із завдань запобігання можливості його подальшого перетворення, відчуження, необхідно застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
В судове засідання слідчий не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, до канцелярії суду 15.03.2018 надійшла заява від старшого слідчого СВ Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 , в якому він просить провести розгляд клопотання без його участі.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказі.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних слідчим у клопотаннях обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання слідчого задовольнити.
Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ), яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.
Слідчий суддя ОСОБА_1