Справа № 520/9877/17
Провадження № 1-кп/520/973/17
УХВАЛА
14.09.2017 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в приміщені суду у відкритому судовому засіданні питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні №0002906 від 19.07.2017 року,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Скалхутора Новоархангельського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одружений, з середньою освітою, працює монтером колії в «Одесміськелектротранс», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
В теперішній час виникла необхідність у вирішенні питання про доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого, оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 21.07.2017 року закінчується.
Прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вказаний запобіжний захід у стадії судового розгляду не обирався. В обґрунтування прокурор зазначив, що відносно обвинуваченого висунуто обґрунтоване обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якої передбачає від 5 до 8 років позбавлення волі, а також наявні ризики незаконного впливу на потерпілого та ухилення від суду.
Захисник заперечила проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою або обрання цього запобіжного заходу, оскільки прокурор не довів наявність ризиків, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, бо офіційно працює, має житло, може бути позбавлений житла і роботи, якщо подалі буде триматися під вартою. Крім того, згідно висновку органу пробації, ОСОБА_3 не потребує обов`язкової ізоляції від суспільства. Захисник вважала, що домашнього арешту у нічний час буде достатньо для належної поведінки обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав позицію захисника та доповнив, що після вчинення злочину він не втік, викликав швидку допомогу, не має намірів ухилятися і в подальшому.
Потерпілий заперечив проти найсуворішого запобіжного заходу та повідомив, що обвинувачений ніяким чином на нього не впливав, докази зібрані, покази ніхто змінювати не збирається.
Прокурор змінив свою позицію і вважав, що домашнього арешту буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши необхідні матеріали кримінального провадження, керуючись ст.ст. 5, 6, 7 Конвенції з прав людини та основоположних свобод, 1950 р., приходить до висновку про те, що підстав для подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 або задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не вбачається.
Метою застосування запобіжного заходу є запобігання ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою обґрунтоване обвинувачення та наявні ризики.

Відповідно до ст.177 КПК України запобіжний захід застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного з метою припинення злочинної діяльності, запобігання спробам ухилитися від слідства або суду, перешкоджання встановлення важливих обставин кримінального провадження, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень і лише при наявності достатніх підстав вважати, що ці особи будуть намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати кримінальному провадженню або продовжувати злочину діяльність.
Разом з тим, прокурор не довів в суді існування ризиків, на які посилається.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вiд 23 лютого 2006 року №3477, суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.
Так, рішенням ЄСПЛ у справі Орловський проти України, засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.
З рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року в справі "Смирнов проти Росії", вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62 ). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення Суду від 26 січня 1993 року справу "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь, і проти існування суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.
Як вбачається з матеріалів справи досудове слідство було закінчено і обвинувальний акт з реєстром зібраних по справі доказами, закріпленими відповідними процесуальними документами і рішеннями, надійшов до суд 20.08.2017 року. З моменту закінчення досудового розслідування, слідчі дії по збору доказів у справі не проводяться. Отже, на даному етапі судового процесу підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, буде перешкоджати встановленню істини у справі, з огляду на пояснення потерпілого, безпідставні.
Зазначені обставини свідчать про те, що подальше утримання під вартою ОСОБА_3 не буде розумно виправданим. В даному випадку щодо обвинуваченого повинен дотримуватися принцип свободи, оскільки подальше утримання його під вартою аж до розгляду справи в суді по суті пред`явленого йому обвинувачення, буде фактичним відбуванням обвинуваченими покарання за злочин, за яке він ще не засуджений.
На зазначені обставини звернуто увагу рішенням Європейського суду з прав людини від 6 квітня 2000 року в справі "Лабіта проти Італії" щодо скарги на тривалість тримання під вартою. Зокрема, в цьому рішенні зазначено, що відповідні органи тричі розглядали питання щодо подальшого тримання обвинуваченого під вартою і відмова звільнити його пояснювався декількома обставинами: існуванням важливих доказів його провини, небезпекою здійснення тиску на свідків, і можливістю фальсифікації доказів. Однак не було при цьому враховано, що звинувачення спиралося лише на докази, які з часом не посилювалися, а втрачали свою переконливість.
Мотиву однієї лише тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його утримання під вартою, оскільки однієї лише тяжкості вчиненого злочину недостатньо для обрання найсуворішого запобіжного заходу, що передбачено рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003.
Тому, запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час буде достатньо для забезпечення заходів кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 182, 183, 194, 197, 369-372 КПК України, ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт.

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_3 знаходитися за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , з 20.00 год. до 06.00 год. наступного дня.
Виконання ухвали та контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на правоохоронні органи по місцю проживання обвинуваченого, а саме, на Київський ВП в м.Одесі ГУНП України, якому відповідно до вимог ст.181 КПК України необхідно негайно поставити обвинуваченого на облік, про що повідомити суд.
Визначити строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 12.00 години 13.11.2017 року.
Ухвала виконується негайно після її оголошення, а тому обвинувачений підлягає звільненню з під варти в залі суду.
Копію ухвали після її оголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ст.179 ч.2 КПК України, у разі невиконання умов запобіжного заходу у виді домашнього арешту або покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1