В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.11.2017 Справа №607/8114/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 01 червня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно - технічною освітою, неодруженого, номера обслуги 2 гарматного артилерійського взводу 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) солдата, судимого Волочиським районним судом Хмельницької області від 22.05.2017 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

та прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Солдат військової служби за контрактом - обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_2 , (крім строкової служби), діючи всупереч вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, в умовах особливого періоду, без поважних причин, вчасно о 08.30 год 03 березня 2017 року до розташування військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_2 , не з`явився та до 09.00 год. 28 червня 2017 року проводив час на власний розсуд за адресою АДРЕСА_1 , не вживаючи мір для повернення раніше до розташування військової частини.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та вказав, що він був призваний на військову службу за контрактом до Збройних Сил України, однак 03 березня 2017 року о 08.30 год. без поважних причин не з`явився у розташування військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , службових обов`язків не виконував до 09.00 год. 28 червня 2017 року проводив час на власний розсуд за місцем проживання.Зазначив що у вчиненому щиро розкаюється та просить суд суворо його не карати та не позбавляти волі. Також, обвинувачений ОСОБА_3 , просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році", так як він брав безпосередню участь у АТО та представив копію відповідного посвідчення про отримання статусу учасника бойових дій.
Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині 2 статті 407 КК України військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно ч.1 п.2 ст.24 ЗУ«Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно п.п. 1,3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом не встановлено. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі.

Окрім цього, суд враховує те, що вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Згідно частин 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Злочин у вчиненні якого ОСОБА_3 визнаний винним у даному кримінальному провадженні, вчинений 03 березня 2017 року, тобто до ухвалення вироку Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року, а тому остаточне покарання підлягає призначенню з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року, більш суворим призначеним за даним вироком, у виді позбавлення волі.

Водночас з врахуванням пом`якшуючих покарання ОСОБА_3 обставин, даних про його особу, суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення.

Однак, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 ЗУ " Про амністію у 2016 році". Просить застосувати до нього ЗУ " Про амністію у 2016 році", оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції забезпеченні її проведення перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому не заперечив щодо задоволення клопотання та застосування до обвинуваченого ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року "Про амністію у 2016році".
Статтею 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили : а саме, п.д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Статтею 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Згідно ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченого.
Як встановлено ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію, засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 від 25 листопада 2016 року, виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , отримав право на пільги встановленні законодавством України для ветеранів війни та отримав статус учасника бойових дій.

У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає, що клопотання заявлене в судовому засіданні ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
У відповідності до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів визначити обвинуваченому ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 травня 2017 року, більш суворим призначеним за даним вироком, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" задовольнити.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий суддяОСОБА_1