Справа № 459/1618/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1138/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника обвинуваченого адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Гірник Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

23.12.2009 року Червоноградським міським судом Львівської області за ст.186 ч.2, ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

02.04.2012 року тим же судом за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання 22.01.2016 року,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.125 КК України,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 р.,
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст.190, ч.1 ст.125 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України та з врахуванням пп. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, відповідно до якого 1 (одному) дню позбавлення волі відповідає 8 (вісім) годин громадських робіт, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, обвинуваченому ОСОБА_7 остаточно призначено покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 07.09.2017 року включно.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування ним покарання час його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з дня його фактичного затримання 28.02.2016 року по день внесення застави, тобто по 04.04.2017 року включно.

Заставу у розмірі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень, внесену ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_7 згідно ухвали Червоноградського міського суду від 10.03.2017 року, після набрання вироком законної сили, постановлено повернути заставодавцю.

Вирішено питання з речовими доказами у справі.

За вироком суду ОСОБА_7 28.02.2016 року о 04.30 год., перебуваючи у приміщенні квартири потерпілої ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, з метою заволодіння чужим майном, застосував до останньої фізичне насильство, яке не було небезпечним для її життя чи здоров`я, а саме штовхнув її на підлогу та відкрито зняв із безіменного пальця правої руки обручку, із золота 583 проби, вагою 2,14 грами, після чого з місця події зник, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на суму 1013 грн.

Крім цього, 15.04.2016 року о 16.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку №15 по вул. Театральна у м. Соснівка Львівської області, діючи повторно, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, застосував до малолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичне насильство, яке не було небезпечним для його життя чи здоров`я, а саме штовхнув у груди останнього, внаслідок чого той впав на асфальтне покриття, після цього заволодів велосипедом іноземного виробництва гірського типу марки "Радіант", та з місця події втік, чим завдав потерпілому матеріальних збитків на суму 1500 грн.

Також, як зазначено у вироку, « ОСОБА_7 19.03.2016 року о 20.00 год., перебуваючи у помешканні ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи ОСОБА_12 ноутбук марки "Леново" Л505-0010-02 вартістю 3600 грн. та зник з місця події».

Крім цього, ОСОБА_7 15.05.2016 року о 19.30 год. повторно, маючи умисел на заволодіння чужого майна, знаходячись у приміщенні квартири за адресою АДРЕСА_4 , шахрайським способом, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_13 , з яким був знайомий, взяв у останнього під приводом покористуватися мобільний телефон марки "Самсунг" моделі "СМ-Джі900Ф" ІМЕІ НОМЕР_1 , з сім картою мобільного оператора "Київстар" вартістю 25 грн., на балансі якої знаходилося 5 грн. та заволодів ним і в подальшому 16.05.2016 року збув його за 300 грн. ОСОБА_14 , чим заподіяв шкоди потерпілому на суму 5380 грн.

Окрім цього, ОСОБА_7 16.05.2016 року о 16.00 год., перебуваючи у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , наніс три удари рукою в голову потерпілому ОСОБА_13 , спричинивши останньому рану на голові, яка не була небезпечною в момент заподіяння і відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій зазначає про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України. Апелянт вважає, що допущені судом помилки стали наслідком неповноти досудового слідства та судового розгляду, що в результаті спричинило неправильне застосування кримінального закону, адже, на його думку, по епізоду грабежу його дії підлягали кваліфікації за ст.190 КК України, як шахрайство, однак суд дав неправильну оцінку встановленим у справі обставинам і безпідставно погодився з позицією органу досудового розслідування. З огляду на викладене обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду, постановлений щодо нього, скасувати і постановити новий, яким перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

До початку розгляду справи апеляційним судом обвинуваченим ОСОБА_7 та в його інтересах адвокатом ОСОБА_8 подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, крім епізоду протиправного заволодіння ноутбуком марки «Леново», належного потерпілій ОСОБА_12 , заперечується повністю. Апелянт та його захисник вважають, що показання учасників процесу, на яких ґрунтується обвинувачення, містять істотні суперечності, які не усунуті судом першої інстанції, а належних доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 стороною обвинувачення взагалі не надано. За таких обставин обвинувачений вважає, що постановлений відносно нього вирок підлягає зміні, у зв`язку з чим просить його по епізодах відкритого заволодіння майном ОСОБА_15 від 28.02.2016 р., шахрайства стосовно ОСОБА_13 від 15.05.2016 р., заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 від 15.05.2016 р. виправдати, а його дії в частині відкритого заволодіння майном ОСОБА_12 19.03.2016 р. кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України і призначити йому за цією статтею покарання в межах встановленої законом санкції. Позицію обвинуваченого ОСОБА_7 щодо зміни апеляційних вимог в додаткових поясненнях до апеляційної скарги підтримав також його захисник адвокат ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, доводи ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої обвинуваченим апеляційної скарги з урахуванням змінених апеляційних вимог, викладених в їхніх додаткових письмових поясненнях, міркування прокурора про безпідставність тверджень апелянта стосовно недоведеності його вини у вчиненні злочинів, за які він засуджений, а також його зауваження щодо суто технічних недоліків оригіналу вироку, наявного в матеріалах справи, вивчивши кримінальне провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, згідно із ч.2 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, порядок розгляду кримінального провадження судом та ухвалення вироку повинні чітко відповідати процедурі, визначеній кримінальним процесуальним законодавством.

У ст.374 КПК України встановлено вимоги до змісту вироку, дотримання яких є обов`язком суду і важливою гарантією реалізації обвинуваченою особою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно із п.2 ч.3, п.2 ч.4 ст.374 КПК України в обвинувальному вироку суду обов`язково зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом.

Як встановлено під час апеляційного розгляду справи, згідно оскаржуваного вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 р. обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.125 КК України.

Однак, всупереч вищевказаним положенням ст.374 КПК України в оригіналі вироку щодо ОСОБА_7 , наявного в матеріалах провадження, виклад фабули обвинувачення по епізоду протиправного заволодіння майном ОСОБА_12 від 19 березня 2016 р. є неповним. Так, судом у вироку зазначено (дослівно): « ОСОБА_7 19.03.2016 року о 20.00 год., перебуваючи у помешканні ОСОБА_12 , що за адресою: АДРЕСА_3 , діючи ОСОБА_12 ноутбук марки "Леново" Л505-0010-02 вартістю 3600 грн. та зник з місця події» (т.2 а.с.239). З такого формулювання неможливо встановити, яке суспільно небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 та, власне, у чому його визнано винним судом.

Крім цього, в резолютивній частині вироку вказано, що обвинувачений ОСОБА_7 визнається винуватим, зокрема, по ч.1 ст.125 КК України. Однак, в подальшому резолютивна частина вироку не містить жодної вказівки на те, яке ж покарання йому призначено за цією статтею КК України. Також, визначаючи остаточну міру покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції при складанні покарань застосував правило переведення покарання у виді громадських робіт у позбавлення волі, хоча, як слідує з оригіналу вироку суду, наявного в матеріалах справи, громадські роботи обвинуваченому цим вироком не призначалися (т.2 а.с.241).

За таких обставин оскаржуваний вирок суду не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

У судовому засіданні прокурором звернуто увагу апеляційного суду на те, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься повний текст вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 р. щодо ОСОБА_7 , який не містить недоліків, наявних в паперовому варіанті вироку у матеріалах справи. У зв`язку з цим він вважає за необхідне враховувати власне цей текст, розміщений у відповідному електронному реєстрі.

Однак, з такою позицією обвинувача колегія суддів не може погодитися, адже у відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. З наведеного слідує, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень розміщуються вироки, постанови та ухвали, які повинні відповідати їх письмовому оригіналу.

Наявність розбіжностей між оригіналом та електронною формою вироку щодо ОСОБА_7 , внесеною до Єдиного реєстру судових рішень, на переконання колегії суддів, свідчить про порушення гарантованого статтею 63 Конституції України права обвинуваченого на захист, оскільки останній, як особа, яка притягається до кримінальної відповідальності, перебуває в стані правової невизначеності в частині підстав і наслідків засудження його місцевим судом.

Наведене згідно ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що не дозволяє вважати оскаржуваний вирок, ухвалений щодо ОСОБА_7 , законним та обґрунтованим. А тому, такий вирок підлягає скасуванню з призначенням на підставі ст.415 КПК України нового розгляду в суді першої інстанції.

Допущені місцевим судом порушення в частині недотримання вимог КПК України щодо змісту обвинувального вироку позбавляють апеляційний суд можливості їх виправлення під час апеляційного розгляду, а також зумовлюють недоцільність на даній стадії перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неправильної кваліфікації його дій та безпідставності засудження за окремими епізодами пред`явленого йому обвинувачення.

За таких обставин твердження обвинуваченого, спрямовані на свій захист, підлягають оцінці при новому розгляді справи судом першої інстанції, якому слід належним чином виконати вимоги процесуального закону щодо повноти, об`єктивності та неупередженості судового провадження.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2017 р. щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.125 КК України скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження про його обвинувачення у Червоноградському міському суді Львівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4