Справа № 204/4613/17
Провадження № 1-в/204/140/18

КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
19 лютого 2018 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
представника установи ОСОБА_5
представника установи ОСОБА_6
особи, відносно якої
розглядається заява ОСОБА_7
при розгляді у закритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяви лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -
В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває справа за заявою лікаря-психіатра ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 .
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013, ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.115 КК України. До ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Клопотання обґрунтував тим, що його підзахисний на теперішній час не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_7 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження відносно нього, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, симулював психічне захворювання, внаслідок чого до нього були застосовані примусові заходи медичного характеру. Зазначив, що з міжнародних принципів та усталеною практики ЄСПЛ сторона захисту має право на незалежний психіатричний висновок (зроблений не лікарями лікарні, в якій перебуває особа).
ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника.
Прокурор ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні клопотання.
Представники ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили відмовити в задоволенні клопотання, оскільки, згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 25.07.2017 та більш ранніх за часом висновків, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання і потребує продовження примусових заходів медичного характеру, підстав для призначення експертизи за чинним законом немає.
Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.514 КПК України розгляд питання про продовження примусових заходів медичного характеру здійснюється у передбаченому статтею 512 КПК України порядку.
Згідно ч. 1 ст. 512 КПК України судовий розгляд здійснюється згідно із загальними правилами КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.332 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 242 КПК України, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.
Положеннями ст. 242 КПК України встановлено вичерпний перелік підстав обов`язкового проведення експертизи, зокрема, в разі визначення психічного стану підозрюваного за наявностю відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.
Згідно з положенням ст. 509 КПК України, передбачено залучення експерта для проведення психіатричної експертизи лише стосовно особи, щодо якої є підстави вважати, що вона під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. А також, у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи, може бути проведена стаціонарна експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців.
Отже, кримінальний процесуальний закон передбачає можливість залучення експерта для проведення психіатричної експертизи або направлення до медичного закладу особи, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, тобто такою особою фактично є особа, що підозрюється або обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечного діяння.
З огляду на наведене, КПК України не передбачає можливості направляти осіб, відносно яких призначено примусові заходи медичного характеру, до відповідного медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Крім того, відповідно до п.1 Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 397 від 08.10.2001 «Порядок проведення судово-психіатричної експертизи», судово-психіатрична експертиза (надалі - експертиза) призначається органами досудового слідства та суду і проводиться за їх відповідним рішенням з метою відповіді на питання, що виникають під час провадження адміністративних, кримінальних та цивільних справ з приводу психічного стану особи. Відповідно до п.6 зазначеного Наказу, повторною є експертиза, яка призначається, якщо висновок первинної експертизи суперечить матеріалам справи, викликає сумніви щодо його правильності і визнаний органами дізнання, слідчим, прокурором, судом необґрунтованим. Призначення повторної експертизи повинно бути мотивоване, а її проведення доручається іншому більш кваліфікованому складу експертів.
За п.8 Наказу, особа, відносно якої судом вирішено питання щодо призначення примусових заходів медичного характеру, не може бути об`єктом психіатричної експертизи.
Таким чином, підстав для призначення як судово-психіатричної експертизи, так і повторної стаціонарної судово-психіатричної експертизи, чинним законодавством в даному випадку не передбачено.
Суд також звертає увагу на той факт, що у судовому засіданні на питання суду представник лікарні підтвердив, що з ініціативи пацієнта лікарні може бути залучений інший спеціаліст для огляду особи, що перебуває у лікарні, законодавчо для цього не встановлено заборон, але з боку хворого чи його представників таких заяв не надходило. Більш того, експерт ОСОБА_8 , що є незалежним фахівцем, при проведенні іншого дослідження, наявного в матеріалах справи та дослідженого судом, ініційованого саме стороною захисту, також прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_7 психічного захворювання. Суд зауважує, що особа у майбутньому також не позбавляється такого права та може його реалізувати, що сприятиме реалізації її прав, зазначених у низці рішень ЄСПЛ, на які посилався адвокат.
Разом з вирішенням клопотання, судом оцінено твердження захисника на існування сумнівів у наявності психічної хвороби у ОСОБА_7 , як на підставу для проведення експертизи, та суд приходить до наступного.
Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 N 7, враховуючи специфіку справ про застосування примусових заходів медичного характеру, їх продовження, зміну чи скасування (припинення), зумовлену станом психічного здоров`я людини, судам належить без зволікання вирішувати питання про призначення цих справ до розгляду й оперативно їх розглядати. При розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд, за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби - призначити судово-психіатричну експертизу. Суди повинні мати на увазі, що у справах про продовження, зміну або скасування (припинення) примусових заходів медичного характеру повідомлення про день і місце судового розгляду представника адміністрації психіатричного закладу і самої особи, щодо якої вирішується таке питання, є обов`язковим.
Позиція ОСОБА_7 та його захисника полягає в тому, що ОСОБА_7 під час проходження психіатричної екпертизи симулював захворювання. Аналізуючи фактичні обставини справи, що наразі є предметом розгляду в суді, з`ясувавши думку учасників процесу, зокрема, вислухавши пояснення лікарів-психіатрів, дослідивши письмові матеріали справи, зокрема, Акт стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи №415 (аркуші особової справи 128-133), встановлено наявність у ОСОБА_7 психічної хвороби. Експерт ОСОБА_8 при проведенні іншого дослідження, наявного в матеріалах, ініційованого стороною захисту, та дослідженого судом, також прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_7 психічного захворювання, висловивши лише позицію щодо доцільності зміни типу установи надання примусової медичної допомоги (суд ще раз наголошує на тому, що ОСОБА_8 є спеціалістом, що не працює у лікарні, де перебуває ОСОБА_7 , тобто, право на огляд незалежним спеціалістом ОСОБА_7 було реалізовано). Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №763 від 25.07.2017 , ОСОБА_7 страждає на психічне захворювання просту форму шизофренії. З пояснень представників лікарні ОСОБА_5 , ОСОБА_6 лікуючого лікаря ОСОБА_9 , діагноз психічної хвороби, зазначений в акті, повністю підтверджений. Суд звертає увагу на той факт, що при складанні висновків комісії, склад комісії змінювався, але діагноз підтверджувався всіма складами комісій, незалежно від їх складу. Незгода захисника та особи, відносно якої вирішується питання про можливість продовження примусових заходів медичного характеру, які не є фахівцями в області психіатрії, з наявністю психічної хвороби у ОСОБА_7 , враховуючи те, що наявність такої психічної хвороби підтверджувалася висновками експертів, а також висновком комісії лікарів-психіатрів та поясненнями лікарів-психіатрів безпосередньо у судовому засіданні, висновком незалежного лікаря-психіатра ОСОБА_8 , не є підставою для виникнення у суду сумнівів щодо наявності у особи психічної хвороби та не може бути підставою для призначення психіатричної експертизи.
Суд додатково зауважує, що аналогічне клопотання захисту вже було предметом судового розгляду, на підставі чого було винесено ухвалу від 16.01.2017, якою у задоволенні клопотання захисту про призначення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 було відмовлено, при цьому, всі доводи захисту, в тому числі аналогічні викладеним у клопотанні, що наразі є предметом судового розгляду, було судом перевірено, зазначена ухвала разом із остаточною ухвалою не оскаржувалась, тому на підставі ч.1 ст.533 КПК України є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконання на всій території України.
З огляду на викладене, заявлене клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 242, 332,369-372, 509, 512, 514, 533 КПК України

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про призначення у відношенні ОСОБА_7 стаціонарної судово-психіатричної експертизи відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1