Справа №295/334/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
представника особи, в інтересах якої подано клопотання ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянув клопотання ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Стейт Оіл» про скасування арешту майна,-
В судовому засіданні представник особи, в інтересах якої подано клопотання підтримав його та просив задовольнити.
Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання в повному обсязі.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та ознайомившись з матеріалами справи, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як вбачається з матеріалів справи, при арешті майна суд виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КК України.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Згідно п.2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, щодо осіб, які не є підозрюваними, обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Отже, ТОВ «Стейт Оіл» не повинно всупереч закону нести індивідуальний та надмірний тягар обмежень на володіння, користування та розпорядження належним йому майном за кримінальним провадженням, в якому його посадові особи не мають жодного процесуального статусу.
Крім того, з часу вилучення арештованого майна і по теперішній час пройшло більше одного року, впродовж якого підприємство ТОВ «Стейт Оіл» позбавлене можливості реалізовувати вищезазначений вид палива на своїх автозаправних станціях, що негативно впливає на його господарську діяльність.
Викладені обставини свідчать, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту вищезазначеного майна ТОВ «Стейт Оіл», відпали, тоді як сторона обвинувачення в судовому засіданні не навела додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 167, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: