УХВАЛА
22 листопада 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Бориспіль, громадянина України,
зареєстрованого та проживаючого за адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження щодо нього закрити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 74 КК України.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та на нього покладені обв`язки, передбачені ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог ОСОБА_5 зазначає, що судом безпідставно відмовлено йому у звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 74 КПК України. Апелянт зазначає, що на стадії досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину, з`являючись на виклики до слідчого, повернув викрадене майно та щиро розкаявся у вчиненому. З урахуванням його сумлінного ставлення до праці, бездоганної поведінки після вчинення злочину, позитивних даних про особу вважає, що він не несе суспільної небезпеки, а тому може бути звільнений від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 09 червня 2016 року близько 16 год. 00 хв., перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «Епіцентр К», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Полярна, буд. 20-д, маючи умисел спрямований на викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, поклав товарина загальну суму 1889 грн. 03 коп.до власного рюкзака та направився до виходу, але не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником охорони магазину. Внаслідок вчинення злочину, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг би спричинити ТОВ «Епіцентр К» матеріальну шкоду на загальну суму 1889 грн. 03 коп.

Під час апеляційного прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції ці вимоги закону виконані.
Стосовно доводів апелянта про його звільнення від кримінальності відповідальності відповідно до ст. 48 КК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Положеннями ст. 48 КК України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» передбачено, що особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час розслідування або розгляду справи в суді внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Отже, законом передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності: 1) вчинене діяння втратило суспільну небезпечність внаслідок зміни обстановки; 2) ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Застосовуючи приписи ст. 48 КК України необхідно врахувати, що характер зміни обстановки має бути пов`язаний з усуненням обставин, що спричинили вчинення злочину і свідчити про усунення можливості вчинення особою злочину в майбутньому.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначив, що підставами для його звільнення від відповідальності за злочин, який він вчинив вперше та який віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості, визнання ним вини та щире каяття, позитивна характеристика з місця проживання. Апелянт вважає, що ці обставини є такими, що на момент розгляду справи привели до зміни обстановки і відповідно вчинене ним діяння втратило суспільну небезпечність, і як наслідок він не представляє небезпеки для суспільства.
Проте, колегія суддів вважає, що такі доводи обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки вищевказані дані лише характеризують особу обвинуваченого, а не є тими обставинами, які б свідчили про втрату ним своєї суспільної небезпечності чи зміну обстановки.
При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України це право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.
Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченим не наведені, визначені у ст. 48 КК України умови та підстави звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки на час розгляду справи у суді, ті обставини, які б свідчили про те, що вчинене обвинуваченим діяння втратило суспільну небезпечність, обвинувачений перестав бути небезпечним для суспільства, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення ОСОБА_5 покарання повною мірою дотримався вимог закону.
Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, а також дані про особу обвинуваченого.

На підставі цього суд дійшов висновку про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин ОСОБА_5 вчинив злочин, що відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочин, визнавши свою вину в повному обсязі.

На думку колегії суддів, ця обставина свідчить про щире каяття обвинуваченого, а тому суд першої інстанції правильно визнав її, як таку, що пом`якшує покарання. Крім того, суд взяв до уваги той факт, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована шляхом повернення викраденого майна.
Обставин, що обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.
Крім того, призначаючи покарання, суд взяв до уваги також те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, майновий стан обвинуваченого, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливе виправлення обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням.
З таким висновком також погоджується колегія суддів.
Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України, вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
Відповідно до матеріалів кримінальної справи, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2017 року скасоване судове рішення апеляційної інстанції лише з тієї підстави, що апеляційний суд, призначивши ОСОБА_5 реальне покарання у виді штрафу без ухвалення вироку погіршив становище обвинуваченого.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3