АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0005261 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, та йому призначене покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_8
потерпілого - ОСОБА_9
захисника - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків за наступних обставин.
Так, 6 червня 2015 року інспектор ПС Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_9 охороняв громадський порядок під час масових заходів, що проходили того дня на території Оболонського району м. Києва. Близько 12 години по радіостанції від чергового по Оболонському РУ ГУ МВС України у м. Києві була отримана інформація про порушення громадського порядку біля ТРЦ «Дрім Таун» за адресою м. Київ, проспект Оболонський, 1-Б, з боку станції метро «Мінська». Дане порушення полягало у тому, що за вказаною вище адресою група людей у кількості біля 40 чоловік кидали каміння та скляні пляшки у бік працівників міліції. У зв`язку із чим ОСОБА_9 та інші співробітники отримали наказ про вжиття заходів, спрямованих на припинення протиправної поведінки.
Близько 12.10 год. того ж дня по прибуттю за вказаною вище адресою ОСОБА_9 та іншими співробітниками міліції була виявлена група людей у кількості біля 45 осіб, які були одягнуті таким чином, щоб унеможливити ідентифікацію особи за обличчям. Вказані особи вчиняли агресивні дії у бік працівників міліції, кидали в них каміння, скляні пляшки та дерев`яні палиці, супроводжуючи ці дії нецензурними висловлюваннями.
Співробітники міліції попередили осіб, які порушували громадський порядок, про застосування фізичної сили або спеціальних засобів у випадку, якщо вони не припинять протиправну поведінку. Проте, особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, серед яких перебував й ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що працівники міліції виконують свої службові обов`язки, проігнорували попередження співробітників правоохоронних органів.
З метою припинення протиправної поведінки та затримання ОСОБА_7 , який побіг у напрямку ринку «Явір-95», ОСОБА_9 прослідував за ним, та на території ринку за адресою : м. Київ, вулиця Тимошенка, 14-А, почав здійснювати затримання останнього. У цей час ОСОБА_7 вчинив опір працівнику правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а саме почав чіплятися за формений одяг потерпілого, порвавши лівий рукав форменої теніски, та вдарив ліктем лівої руки в ліве око ОСОБА_9 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати обвинувальний вирок, а кримінальне провадження закрити, оскільки пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є недоведеним.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Так, всупереч показанням потерпілого, обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції безпідставно стверджує у вироку про те, що потерпілому не було видано засобу захисту «сфери», адже потерпілий, обвинувачений та свідок в судовому засіданні надавали показання про те, що під час затримання ОСОБА_7 потерпілий знаходився у засобі захисту «сфера», що унеможливлює отримання потерпілим тілесних ушкоджень.
Крім того, як зазначає апелянт, суд першої інстанції надав оцінку тому, що протоколи слідчих дій містять певні недоліки при їх складанні, але не вказав, які саме. При цьому, пославшись на вимоги ст.ст. 85, 87 КПК України, суд не прийняв до увагу вимоги ст. 86 КПК України.
Захисник зазначає, що докази, зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, які він просить дослідити, не є належними та допустимими доказами у провадженні, оскільки частина з них (протоколи допиту свідків, протоколи проведення слідчого експерименту, постанова про призначення судово-медичної експертизи тощо) не надані суду, протокол огляду місця події від 6 червня 2015 року не містить будь-яких доказів вини обвинуваченого; інші протоколи, зокрема, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 червня 2015 року не містять опечатування наявних в них фотокарток, не відповідають вимогам КПК України, а тому є недопустимими доказами; а протокол огляду від 25 червня 2015 року взагалі не зазначений у реєстрі матеріалів досудового розслідування та складений у порядку, не передбаченому ст. 104 КПК України.
Також, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, захисник обвинуваченого наголошує на неповноті судового слідства, оскільки у вироку суду не знайшов належної оцінки факт побиття ОСОБА_7 працівниками міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не реагування щодо вказаного факту органом досудового слідства та необхідність розслідування цього факту в межах даного кримінального провадження, внаслідок чого просив провести перехресний допит ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_7 щодо обставин затримання та спричинення останньому тілесних ушкоджень.
Крім того захисник висловлює думку про те, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які були дослідженні під час судового розгляду та на які посилається у своєму вироку суд першої інстанції, у їх сукупності свідчать, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 342 КК України, є недоведеним, оскільки ні сторона обвинувачення під час розгляду справи в суді, ні суд в своєму обвинувальному вироку не надали достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги, потерпілого та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, за клопотанням сторони захисту допитавши потерпілого та обвинуваченого, докази у провадженні, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, обговоривши доводи апеляційної скарги та розглянувши провадження в її межах, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності та які докладно викладені у вироку.

Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_9 , який станом на червень 2015 року займав посаду інспектора ПС Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві, він 6 червня 2015 року брав участь у заходах охорони громадського порядку під час проходження масових акцій того дня на території Оболонського району м. Києва. Отримавши інформацію про те, що на парковці біля ТРЦ «Дрім Таун», вчиняються протиправні дії, він разом з іншими співробітниками біля 12 години прибули до вказаного місця, де побачили групу людей у кількості 40-50 осіб із закритими обличчями, в капюшонах. Дана група у більшості була озброєна палицями, камінням та пляшками, які вони кидали у бік працівників міліції. Правоохоронці намагалися їх зупинити, але останні були налаштовані агресивно. Отримавши команду про припинення порушення громадського порядку, співробітники міліції почали зупиняти агресивно налаштованих осіб, які не реагували на попередження, у зв`язку із чим їх мали затримати. Оскільки ці особи почали бігти у бік ринку «Явір-95» співробітники міліції, у тому числі і він ( ОСОБА_11 ) прослідували за ними. Він особисто переслідував чоловіка у чорній кофті із капюшоном на голові, із закритим тканиною обличчям, у якого в руці була дерев`яна палиця довжиною близько 1 метра.. На вказаного чоловіка він ( ОСОБА_11 ) звернув увагу ще на парковці через його активні протиправні дії та палицю у руці. На його ( ОСОБА_11 ) вимоги зупинитися, чоловік не реагував. Дана особа перебувала у його полі зору до повороту. Коли він ( ОСОБА_11 ), слідуючи за чоловіком, повернув за ріг, то побачив, що той скинув палицю, і його намагається затримати представник Державної служби охорони у чорній формі, в ході чого між останніми виникла бійка. У зв`язку з цим він ( ОСОБА_11 ) вирішив допомогти у затриманні. В цей час працівник ОСОБА_12 відійшов від чоловіка, а він ( ОСОБА_11 ) при затриманні взяв цього чоловіка за руку та потягнув її. Чоловік почав рвати формений одяг на ньому, порвав рукав. Він ( ОСОБА_11 ) нахилився уперед, і в цей момент чоловік вдарив його в обличчя. Від отриманого удару він ( ОСОБА_11 ) відійшов трохи назад. У цей час до них підбіг його напарник ОСОБА_10 та, застосувавши прийоми рукопашного бою, допоміг затримати чоловіка. Після затримання чоловіка повели до кімнати охорони ринку, де з нього зняли капюшон з голови та тканину з обличчя, вилучили ніж, що був закріплений на ремені. Крім того, при затриманому було посвідчення міліціонера батальйону «Київ-2». При встановлені особи затриманого виявилося, що затриманим є ОСОБА_7 , у якого при собі був рюкзак зі змінним одягом, у який він переодягнувся у кімнаті охорони, знявши з себе чорну кофту із капюшоном й одягнувши сорочку. Того ж дня він ( ОСОБА_11 ) особисто доставив ОСОБА_7 в Оболонське РУ ГУ МВС України у м. Києві, потім до ТВМ, після чого його ( ОСОБА_11 ) відвезли до лікарні у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Під час переслідування ОСОБА_7 останній усвідомлював, що його переслідує співробітник правоохоронного органу, оскільки він ( ОСОБА_11 ) кричав ОСОБА_7 про це. Крім того, у момент затримання ОСОБА_7 також було зрозуміло, що його затримує працівник міліції, який одягнутий у формений одяг із надписом ГУ МВС України у м. Києві.
Під час апеляційного розгляду потерпілий підтримав показання, дані в суді першої інстанції, вказавши, що він дійсно був у «сфері», у якої не було захисного скла, у зв`язку з чим його обличчя не було закрите. При затриманні ОСОБА_7 , скинувши палку, бачив, хто його затримує, чинив опір, намагався втекти, наніс удар лівою рукою йому (Вальку) в обличчя, розірвав йому футболку. При цьому, відповідаючи на запитання обвинуваченого, потерпілий вказав про те, що при затриманні обвинуваченого він міг зачепитися футболкою за виступаючи частини предметів на ринку, але не порвати. При затриманні у обвинуваченого було виявлено змінний одяг, ніж.

З показань свідка ОСОБА_10 в суді першої інстанції вбачається, що станом на 6 червня 2015 року він перебував на посаді інспектора ПС Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві. Виконуючи наказ про затримання порушників громадського порядку, він, пробігаючи по території ринку «Явір-95», побачив, що його напарнику ОСОБА_9 потрібна допомога у затриманні особи, який вчиняє опір, тримається за формений одяг. Він підбіг до ОСОБА_9 та чоловіка, якого ОСОБА_9 затримував, та застосував до чоловіка прийом, загнувши його руку за спину, що дозволило цього чоловіка затримати. Після чого вони встановили особу, зняли з нього маску та капюшон. У зв`язку із сплином тривалого проміжку часу між подіями та допитом у суді більш детально пояснити не може про деталі затриманні ОСОБА_7 .

Показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_2 , підтверджується те, що біля ТРЦ «Дрім Таун» було скупчення людей із закритими обличчями, переважно у чорному одязі, які, тримаючи у руках палиці та інші речі, вчиняли агресивні дії по відношенню до працівників міліції. У подальшому група цих осіб побігла у напрямку ринку «Явір-95».

Згідно з протоколом огляду від 25 червня 2015 року при перегляді відеозапису під назвою «№1-IMG_9899дримтаун (драка)», що міститься на CD-R диску, на якому зафіксовані події, що мали місце біля ТРЦ «Дрім Таун», встановлено, що при вході знаходиться натовп людей, обличчя деяких з них закрите; після першої хвилини перегляду у натовпі з`являється особа чоловічої статті, одягнута у чорну кофту - толстовку, волосся закрите капюшоном, обличчя - балаклавою, у правій руці тримає палицю, на плечах знаходиться рюкзак чорного кольору; вказана особа разом із іншими вчиняє агресивні дії по відношенню до кількох працівників міліції, які знаходяться на протилежному кінці парковки, зокрема, ця особа наносить удари палицею по шолому міліціонера та ногою по його тулубу. Потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 в особі, яка одягнута в чорну кофту, із палицею в руках, яка наносила удари співробітникам міліції, впізнаний ОСОБА_7 , якого вони згодом затримали на ринку «Явір-95» (ас. 149 - 159).

З даних, викладених у рапорті інспектора ПС Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_9 від 6 червня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_9 зазначені підстави та обставини затримання на ринку «Явір - 95» ОСОБА_7 , в ході якого ОСОБА_7 чинив опір, чіплявся за формений одяг, наніс удар ліктем в обличчя (ас. 142).

Згідно відомостей, викладених у довідці КМКЛ № 8 від 6 червня 2015 року, ОСОБА_9 звертався за медичною допомогою у зв`язку з тим, що в цей день приблизно 2-2,5 год. тому по вул.. Тимошенка, 14-а, (Ринок «Явір-95») отримав удар під час затримання ОСОБА_7 . Свідомість не втрачав, порушення пам`яті не було. Діагноз забій м`яких тканин лівої виличної ділянки (ас. 133).

Висновком експерта № 1590 від 8 червня 20015 року підтверджується факт того, що при огляді ОСОБА_9 у останнього встановлено синець в лівій підочній ділянці, який міг утворитися 6 червня 2015 року від удару тупим предметом та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я). (ас. 131 - 132).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 6 червня 2015 року ОСОБА_9 , перебуваючи у службовому кабінеті ТВМ -1 Оболонського РУГУ МВС України у м. Києві, надав слідчому футболку чорного кольору із надписом «міліція», із шевроном на правому рукаві «Головне Управління», на лівому - «МВС». Оглянута футболка має пошкодження - лівий рукав частково відірваний від плечового шва. Під час даної слідчої дії ОСОБА_9 повідомив, що рукав був відірваний ОСОБА_7 при затриманні. (ас. 146 - 148)
Постановою від 9 червня 2015 року вказана футболка визнана речовим доказом у кримінальному провадженні (ас. 129).

З протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 червня 2015 року вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 серед чотирьох фотознімків пред`явлених осіб ними впізнаний ОСОБА_7 , як особа, яка при затриманні 6 червня 2015 року на ринку «Явір-95» чинила опір та нанесла ОСОБА_9 тілесні ушкодження (ас. 135-138).

Оцінюючи досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд першої інстанції, за наслідками судового розгляду встановлено, дійшов висновку, що 6 червня 2015 року близько 12 години на території парковки біля ТРЦ «Дрім Таун» за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, 1-Б, з боку невстановлених осіб відбувалися дії, що свідчили про порушення громадського порядку, що підтверджується як показаннями свідків, так і переглянутим у судовому засіданні відеозаписом подій, що міститься на диску. Співробітник правоохоронних органів ОСОБА_9 , будучи на той час інспектором ПС Оболонського РУ ГУ МВС України у м. Києві, виконував обов`язки по охороні громадського порядку, під час чого, зокрема, мав право затримувати порушників, та в судовому засіданні вказав причини переслідування ним конкретної людини, яка вчиняла агресивні дії щодо правоохоронців, якою у подальшому виявився ОСОБА_7 , який при затриманні наніс удар потерпілому, заподіявши тим самим тілесні ушкодження останньому, та порвав футболку, і з таким висновком суду погоджується й колегія суддів.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 342 КК України є правильною, оскільки ОСОБА_7 вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Доводи сторони захисту про те, що на потерпілому був засіб захисту голови «сфера», а тому ОСОБА_7 не міг заподіяти потерпілому тілесних ушкоджень, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Так, судом першої інстанції перевірялись аналогічні доводи сторони захисту, в т.ч. можливість ненавмисного (рефлекторного) нанесення удару ОСОБА_7 потерпілому, який застосував прийом рукопашного бою, внаслідок чого обвинувачений втратив рівновагу та, розмахуючи руками, ударив потерпілого в обличчя. Проте, вказані обставини заперечувались потерпілим, який показав, що в ході переслідування він особисто кричав ОСОБА_7 про необхідність зупинитися, але ОСОБА_7 не реагував, під час затримання ОСОБА_7 провокував потерпілого, поводив себе агресивно, чітко усвідомлюючи, що затримання проводить правоохоронець. Суд першої інстанції у вироку акцентував увагу на тому, що потерпілий ОСОБА_9 у категоричній формі заявив про навмисність нанесення йому ОСОБА_7 удару ліктем в обличчя з метою уникнення затримання, що явно не відповідає версії захисту про рефлекторні дії організму обвинуваченого.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції потерпілий також вказав про те, що на час подій біля ТРЦ працівникам міліції були видані засоби захисту «сфери». Однак, їх на всіх не вистачало, а у деяких вказаний засіб був без захисного скла. У нього була «сфера» без захисного скла. При затриманні ОСОБА_7 , коли він, застосовуючи прийоми рукопашного бою, нахилився над ОСОБА_7 , останній саме наніс йому удар ліктем лівої руки в обличчя.
Таким чином, наявною у провадженні сукупністю доказів спростовуються доводи сторони захисту про неможливість нанесення ОСОБА_7 удару потерпілому, внаслідок якого потерпілому заподіяні тілесні ушкодження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що у вироку суд вказав про те, що протоколи слідчих дій містять певні недоліки при їх складанні, але не вказав, які саме недоліки, є безпідставними, оскільки, перевіряючи доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколів слідчих дій, суд першої інстанції у вироку зазначив про те, що, вказуючи на недопустимість всіх протоколів слідчих дій у зв`язку із відсутністю у них ім`я та по-батькові слідчих, адвокатом не зазначено, яким чином та у наслідок чого вказаний недолік процесуальних документів призвів до істотних порушень прав та свобод ОСОБА_7 , а тому дійшов висновку про відсутність підстав для визнання зазначених доказів недопустимими.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.
Так, відповідно до положень ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 87 КПК України визначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.
Під час дослідження доказів у провадженні, в т.ч. протоколу огляду місця події від 6 червня 2015 року, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 червня 2015 року, протоколу огляду від 25 червня 2015 року, встановлено, що вказані докази отримані в порядку, встановленому КПК України, а будь-яких доводів зворотнього, як і те, в чому саме полягає істотне порушення прав та свобод ОСОБА_7 внаслідок відсутності у протоколах відомостей про ім`я та по-батькові особи, що проводила слідчу дію, захисником в апеляційній скарзі не наведено, як і не вказано про це під час апеляційного розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, щодо визнання вказаних доказів недопустимими.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про визнання недопустимими доказами протоколів пред`явлення потерпілому та свідку ОСОБА_10 особи для впізнання за фотознімками від 24 червня 2015 року внаслідок того, щовони не містять опечатування наявних в них фотокарток, з огляду на наступне.
Статтею 228 КПК України регламентовані вимоги до слідчого при пред`явленні особи для впізнання, якою передбачено, що за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Проведення впізнання за фотознімками, матеріалами відеозапису виключає можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання.
Фотознімок з особою, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими фотознімками, яких повинно бути не менше трьох. Фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути тієї ж статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим вимоги ст.. 228 КПК України дотримані.

Доводи сторони захисту про те, що рапорт ОСОБА_9 є недопустимим доказом у справі, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах і підрозділах внутрішніх справ України заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події та положень про комісії, затвердженого наказом МВС України від 19 листопада 2012 року за № 1050, яка була чинною станом на 6 червня 2015 року, рапорти працівників органів внутрішніх справ про виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та іншої події реєструються в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.
Датою подання заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події до органів внутрішніх справ вважається дата реєстрації такої заяви чи повідомлення в журналі ЄО органу внутрішніх справ.
З наявного у справі рапорту ОСОБА_9 вбачається, що він зареєстрований у відповідному журналі 6 червня 2015 року за № 224008, і містить відомості про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому, відповідно до положень ст.. 84 КПК України, рапорт є процесуальним джерелом доказів, якому суд дав відповідну оцінку в сукупності з іншими доказами у провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про ненадання стороною обвинувачення інших доказів у справі, які зазначені в реєстрі матеріалів досудового розслідування, то, на думку колегії суддів, вони є безпідставними.
Так, згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 349 КПК України головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.

Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Як вбачається з журналу судового засідання та відповідно до аудіозапису перебігу судового розгляду кримінального провадження, прокурором заявлене клопотання про дослідження доказів у справі, яке задоволено судом, та надані прокурором докази досліджені під час судового розгляду. Одночасно під час судового розгляду судом дослідженні й надані стороною захисту докази: виписка № 14998 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 та висновок експерта № 13468/15-35 від 25 серпня 2015 року.
Відповідно до ст.. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З огляду на викладене, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження дотримані вимоги кримінального процесуального закону, оскільки досліджені докази, надані стороною обвинувачення та стороною захисту, а будь-яких клопотань щодо дослідження інших доказів у провадженні стороною захисту не заявлялось.

На думку колегії суддів є безпідставними і такими, що спростовуються змістом вироку, який оскаржується, доводи захисника щодо неповноти судового слідства, яка полягає у відсутності у вироку оцінки факту побиття ОСОБА_7 працівниками міліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не реагування щодо вказаного факту органом досудового слідства та необхідність розслідування цього факту в межах даного кримінального провадження.
Так, з журналу та аудіозапису судового засідання вбачається, що судом першої інстанції вказані обставини перевірялись під час розгляду справи, в т.ч. досліджувалася виписка № 14998 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 , відповідно до якої ОСОБА_7 перебував у КМКЛШМД у період часу з 6 по 8 червня 2015 року на лікуванні із діагнозом: параорбітальні гематоми з двох сторін, закрита травма животу, забій передньої черевної стінки. Зі слів хворого дані ушкодження були отримані ним при побитті двома міліціонерами за адресою : АДРЕСА_3 (ас. 104).
При цьому, як зазначено у вироку суду, судом першої інстанції враховано, що жодних претензій з цього приводу до правоохоронців обвинувачений не висував, як безпосередньо після затримання, так і в ході досудового та судового слідства.
Під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано суду будь-яких доказів на підтвердження того, що з їх боку були звернення з відповідними заявами по вказаному факту в порядку ст.. 214 КПК України, а тому посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що орган досудового розслідування не реагував на зазначений факт, є безпідставними.
Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції діяв відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, якою передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а тому доводи захисника про неповноту судового слідства є необґрунтованими.

Також, на думку колегії суддів, сукупністю наявних та досліджених під час судового розгляду кримінального провадження доказів спростовуються доводи захисника про те, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 є недоведеним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні у їхній сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, та постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 2 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

_______________________ ____________________________ ____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3