Справа № 760/6532/18
провадження 1-кс/760/4008/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 березня 2018 року м. Київ
Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання, прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 15.01.2018 року за ознаками злочину передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України, про арешт майна,
в с т а н о в и в:
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з забороню відчужувати його, а саме на:
- на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання зазначається, що Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000458 від 15.01.2018 року за ознаками злочину передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , номер актового запису про смерть №1563 від 24.01.2016 року, виданий на підставі дозволу Київської місцевої прокуратури №9 на поховання за рахунок держави тіл померлих громадян (10-59)436вих-17 від 19.01.2017.
Згідно інформації КП КМР Київське міського бюро технічної інвентаризації квартира, яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.12.2005 року.
Прокурором зазначено, що відповідно до листа Солом`янської районної в місті державної адміністрації та інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва, за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_4 .
Органом досудового розслідування встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що 22.03.2017 (внесено до Реєстру 27.03.2017) приватним нотаріусом ОСОБА_5 , проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартири яка розташована, за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер 000) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер №8024, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 29.10.2007, за ОСОБА_7 .
Відповідно до матеріалів клопотання Київським державним нотаріальним архівом, повідомлено, що в справі №2-27 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том №3 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 29.10.2007 року за реєстровим №8024 відсутній запис про посвідчення договору купівлі-продажу будь-якого майна. В 2007 році остання нотаріальна дія приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрована за реєстровим №5623. Тобто запис за реєстровим №8024 взагалі відсутній в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за 2007 рік.
Крім того, органу досудового розслідування повідомлено, що в справі №2-03 «Договори відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувались», том №2 (14.09.2007-29.12.2007) також відсутній договір купівлі-продажу квартири від 29.10.2007 за реєстровим №8024.
Автор клопотання зазначає, що з метою попередження можливого неправомірного відчуження квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 виникла необхідність, у накладенні арешту на вище вказане майно.
В ході досудового слідства є достатні підстави вважати, що квартира за вищевказаною адресою відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, що згідно ч. 2 ст. 170 КПК України дає підстави слідчому судді накласти арешт.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому.
Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.
Солом`янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000458 від 15.01.2018 року за ознаками злочину передбаченого частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України.
Постановою про визнання предметів в якості доказів від 12.03.2018 прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_8 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовим доказом.
З клопотанням про накладення арешту на майно, яке визнано речовим доказом прокурор звернувся 13 березня 2018 року.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то прокурор повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні прокурора повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно частини 3 статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У відповідності до приписів статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Згідно частини 10 статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя вважає, що на даний час матеріали клопотання свідчать про те, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям частини 1 статті 170 КПК України, а саме є доказом злочину і відносяться до категорії речових доказів.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки накладення арешту на майно, тому вважає за необхідне накласти арешт на майно вказане у клопотанні прокурор, яке було визнано речовим доказом.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, з метою, збереження речових доказів, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог статтей 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 для попередження можливого подальшого неправомірного відчуження, яка була визнана речовими доказами у кримінальному провадженні.
На даний час, будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
На підставі викладеного, статтями 170-173, 309, 370-372, 376, 395 КПК України слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 з позбавленням права можливого подальшого відчуження.
Роз`яснити, що на підставі частини 1 статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Організацію виконання ухвали та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1