№ провадження 1-кс/646/195/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.08.2017 року м.Харків
Слідчий судця Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі: секретаря ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанови старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 : від 29 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16 квітня 2013 року, та від 24 травня 2016 року про відмову у визнанні потерпілою,

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернулась до суду із зазначеною скаргою на постанови слідчого про закриття кримінального провадження та про відмову у визнанні потерпілою, мотивуючи тим, що вважає дані постанови передчасними, так як слідчим досудове розслідування проведено не повно та не об`єктивно. Тому ОСОБА_3 просила скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження і про відмову у визнанні потерпілою, яку прийнято до надання їй можливості надати докази на підтвердження своєї позиції.

ОСОБА_3 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд скарги у її відсутність.

Слідчий і прокурор, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали справи за скаргою приходить до наступного.

Достовірно встановлено, що в провадженні першого слідчого відділу прокуратури Харківської області знаходилось кримінальне провадження № 0000041 від 16 квітня 2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 368 КК України, за заявою ОСОБА_3 і ОСОБА_5 щодо вчинення правопорушень слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_6 .

За результатами досудового розслідування старший слідчий першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 дійшов висновку про відсутність в діях слідчого ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 368 КК України і 29 листопада 2016 року виніс постанову про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити, як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Постанова слідчого має бути вмотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій прав та законних інтересів учасників процесу.

Скасовуючи попередні постанови про закриття цього кримінального провадження, суди зазначали певний перелік недоліків досудового слідства та слідчих дій.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим не усунені ці недоліки і не виконані відповідні слідчі дії.

В ухвалі від 02 грудня 2015 року слідчий суддя зазначив, що у витягу з акту про відібрання на знищення СУ ГУМВС України в Харківській області від 04 липня 2012 року відсутні відомості про знищення справи з роботи з засобами масової інформації.

Також в ухвалах слідчих суддів неодноразово зазначалося, що матеріали кримінального провадження не містять відомостей щодо виконання слідчими прокуратури м.Києва постанови слідчого 24 липня 2015 року про проведення слідчих дій тимчасового доступу до речей і документів, що знаходяться у володінні ТОВ «Астеліт».

Щодо критичного ставлення слідчого до інформації ТОВ «Астеліт», слід зазначити, що ОСОБА_3 звернулася до правоохоронних органів із заявою про злочин ще у квітні 2008 року, тому відсутність і на момент винесення оскаржуваної постанови даних із ТОВ «Астеліт» про дзвінки із погрозливими смс свідчить про неприпустиму тяганину у слідстві.

Слідчий суддя також звертає увагу на недостатню правову оцінку неодноразового неформального спілкування слідчого ОСОБА_6 із зацікавленими особами за межами слідства.

Так, на неформальне спілкування ОСОБА_6 як слідчого по кримінальній справі відносно ОСОБА_5 із керівником зацікавленої у справі громадської організації 29 грудня 2007 року та подальша участь ОСОБА_6 18 квітня 2008 року у заході ще однієї зацікавленої у справі організації, зверталася увага судів ще при оцінці постанов внаслідок перевірок заяви ОСОБА_3 , оскільки такі факти підтверджуються неодноразовими поясненнями самого ОСОБА_6 , листом громадської організації до керівництва Слідчого управління ГУМВС України в Харківській області, поясненнями керівників цієї громадської організації, фотографіями, зробленими за подіями 29 грудня 2007 року, це не заперечується й слідчим ОСОБА_4 у оскаржуваних постановах. На неформальне спілкування слідчого ОСОБА_6 іх зацікавленою особою 29 грудня 2007 року вказують свідки ОСОБА_7 (том 2 а.с.108), ОСОБА_8 (т.2 а.с.119), ОСОБА_9 (т.1 л.д.147), ОСОБА_10 (т.2 а.с.117), про передачу пакету свідчать ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 . Про участь слідчого ОСОБА_6 18 квітня 2008 року у заході громадської організації зазначає при первісній перевірці гр. ОСОБА_12 , який вказує, що бачив виступ слідчого у одній із програм місцевого телебачення (т.1 а.с.55), але під час досудового розслідування він не допитаний, також не допитаний і ОСОБА_10 . Один із керівників зацікавленої громадської організації ОСОБА_13 зазначив на допиті щодо запрошення засобів ЗМІ на конференцію, але щодо цього не був допитаний.

При цьому не допитані колишні керівники СУ ГУМВС України в Харківській області щодо обставин направлення слідчого ОСОБА_6 на зазначену конференцію, що не дає можливості встановити, чи дійсно на цей захід його направило його направило керівництво. В ухвалі суду від 06 березня 2012 року було зазначено, що дані про участь

Крім того, в ухвалі суду від 20 січня 2016 року було поставлене питання щодо доцільності об`єднання кримінального провадження № 0000041 від 16 квітня 2013 року в одне провадження з раніше виділеним кримінальним провадженням № 0000551, але доводи суду були слідчим проігноровані, незважаючи на те, що в заяві про злочин (т.1 а.с.4) заявниця поєднує причинно-наслідковим зв`язком неформальне спілкування слідчого ОСОБА_6 із зацікавленою особою 29 грудня 2007 року та участь слідчого ОСОБА_6 у зазначеній конференції із погрозами їй та її сину, які почалися у квітні 2008 року, саме ці обставини повинні бути предметом доказування згідно ч.1 ст.91 КПК України.

Слідчий суддя зазначає, що ще в ухвалі від 05 серпня 2014 року суд звернув увагу на доцільність розслідування за статтями 364, 365 КК України, крім того, сповіщення слідчим ОСОБА_6 18 квітня 2008 року учасників конференції про хід розслідування кримінальної справи взагалі має ознаки злочину за статтею 387 КК України, по цих статтях прокуратурою проводилася первісна перевірка. Але потім досудове розслідування було звужене і за ознаками статей 364 365, 387 КК України не проводилося, що свідчить про суттєву неповноту слідства.

Щодо постанови про відмову у визнанні потерпілою, слідчий суддя зазначає наступне.

В ухвалі слідчого судді від 15 листопада 2016 року зазначено, що постанова від 22 лютого 2016 року про відмову заявнику ОСОБА_3 у визнанні потерпілою була скасована ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 27 квітня 2016 року та більше постанова про відмову у визнанні заявника потерпілою у кримінальному провадженні № 0000041 від 16 квітня 2013 року не виносилась.

В той же час слідчим суддею при дослідженні матеріалів кримінального провадження № 0000041 від 16 квітня 2013 року встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявна постанова слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 24 травня 2016 року про відмову заявнику ОСОБА_3 у визнанні потерпілою (а.с.213). ця постанова не була предметом розгляду слідчого судді при винесенні попередньої ухвали від 15 листопада 2016 року.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.55 Конституції України праві і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, постанова від 24 травня 2016 року про відмову заявнику ОСОБА_3 у визнанні потерпілою, винесена у кримінальному провадженні № 0000041 від 16 квітня 2013 року, має бути предметом розгляду за даною скаргою.

Статтею 55 Кримінального процесуального Кодексу України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При винесенні постанови від 24 травня 2016 року про відмову у визнанні заявника ОСОБА_3 потерпілою слідчий зазначив, що не надано доказів, які б вказували на те, що заявниці завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Однак, слідчим її не допитано щодо доводів, викладених у заяві. При відмові у визнанні заявниці потерпілою слідчий не вмотивував, чому наведені нею доводи про спричинення їй шкоди не приймаються ним до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У своїй заяві про кримінальне правопорушення та у поясненнях, наданих ОСОБА_3 у прокуратурі Червонозаводського району м.Харкова при первісних перевірках (т.2 а.с.111), остання зазначає, що невідомі особи погрожували їй та її сину смертю та переслідували його, що, на думку суду, є достатньою причиною виникнення душевних страждань у заявниці внаслідок дій щодо неї як людини та матері.

Слідчий суддя не приймає до уваги доводи слідчого щодо неявки ОСОБА_3 до нього на допит, оскільки матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо виклику її слідчим після ухвали суду від 27 квітня 2016 року, у матеріалах між копією цієї ухвали та постановою від 24 травня 2016 року про відмову у визнанні заявниці потерпілою міститься лише копія листа до начальника слідчого управління прокуратури м.Києва.

Щодо доводів слідчого, що ОСОБА_3 не надала доказів шкоди, слід зазначити, що згідно п.3 ч.1 ст.91 КПК України саме у обов`язок слідчого входить доказування виду та розміру шкоди, про що зазначив суд ще в ухвалі від 02 грудня 2015 року. Крім того, разом із заявою про злочин ОСОБА_3 надала правоохоронному органу копії екранів мобільного телефону із погрозливими смс-повідомленнями, а пізніше компакт диск із фотографіями неформального спілкування слідчого ОСОБА_6 із зацікавленою особою, а також копії заяви керівника зацікавленої громадської організації до СУ ГУМВС у Харківській області та пояснень ОСОБА_6 , відібраних у прокуратурі м.Харкова про його участь у заході зазначеної організації та виступ із сповіщенням щодо слідства по кримінальній справі.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що висновок слідчого щодо відмови у визнанні заявниці потерпілою було зроблено передчасно і цей висновок не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і не відповідає вимогам статей 55, 110 КПК України.

Вказані обставини свідчать про неповноту досудового розслідування.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та вимог ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий суд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

З огляду на наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження є передчасною, тому підлягає скасуванню з метою відновлення досудового розслідування.

Виходячи з викладеного, підлягають задоволенню і вимоги стосовно скасування постанови про відмову у визнанні потерпілою.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 29 листопада 2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 16 квітня 2013 року - скасувати.

Постанову слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_4 від 24 травня 2016 року про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілою - скасувати.

Матеріали кримінального провадження повернути слідчому для продовження досудового розслідування, в ході якого необхідно усунути неповному досудового розслідування та недоліки, викладені у мотивувальній частині даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1