1Справа № 335/3740/18 1-кс/335/2628/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2018 року м. Запоріжжя
04 квітня 2018 року до суду, в порядку ст. 303 КПК України, надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка, на його думку, полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) про кримінальне правопорушення.
В обґрунтування скарги заявник посилається на те, що 19.02.2018 року ним до Генеральної прокуратури України було направлено заяву про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України.
Проте, 26.03.2018 року заявником отримано листа від начальника відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 , в якому було зазначено про відсутність підстав для реєстрації заяви у ЄРДР.
Враховуючи те, що відомості до ЄРДР за його заявою про вчинення кримінального правопорушення не були внесені та досудове розслідування не було розпочато, чим допущено бездіяльність та порушено вимоги ст. 214 КПК України, ОСОБА_3 просив його скаргу задовольнити, лист-відповідь начальника відділу прокуратури області скасувати, зобов`язати відповідальних осіб прокуратури Запорізької області внести до ЄРДР відомості про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, та розпочати досудове розслідування.
В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав з підстав, які викладені в ній, просив її задовольнити.
Прокурор був повідомлений належним чином про день, час і місце слухання справи, однак в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подавав.
Враховуючи, що неявка прокурора в силу вимог ч. 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги, слідчий суддя, з урахуванням думки заявника, вважав за можливе розглянути скаргу у відсутність прокурора.
Заслухавши доводи заявника, дослідивши надані докази, слідчий суддя встановив наступне.
19.02.2018 року ОСОБА_3 до Генеральної прокуратури України було скеровано заяву про вчинення суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, суть якого, на думку скаржника, полягає у внесенні завідомо неправдивих відомостей у вирок відносно ОСОБА_3 та інших, який оскаржувався до апеляційної інстанції та набрав законної сили.
Листом прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 від 22.03.2018 року за № 17/3-422-07, ОСОБА_3 повідомлено про розгляд його звернення та зазначено, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні, оскільки заява не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, на заяву ОСОБА_3 від 19.02.2018 року була надана відповідь, що посвідчує відсутність бездіяльності з боку прокуратури Запорізької області з приводу розгляду його заяви. Отже, в даному випадку мова йде про не погодження заявника із результатом розгляду його заяви.
Згідно вимог ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначений ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.
Аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Чинним КК України визначено, які саме діяння є злочинами, в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше. У випадках, якщо в заяві чи повідомленні є ті чи інші об`єктивні дані, що свідчать дійсно про ознаки того чи іншого злочину, то є підстави вважати таке звернення саме заявою чи повідомленням про злочин, і тільки за такими заявами та повідомленнями повинні прийматися передбачені законом процесуальні рішення.
Якщо ж у повідомленні чи заяві таких ознак немає, то вони не можуть вважатися такими, за якими обов`язково повинні прийматися ті чи інші процесуальні рішення.
Під час розгляду скарги встановлено, що заява ОСОБА_3 від 19.02.2018 року про вчинення суддею ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, не містила вищезазначених ознак, за яких можливо було б встановити наявність таких діянь, за які законом передбачено кримінальну відповідальність.
Слідчий суддя погоджується із такими висновками прокурора, та вважає, що ті обставини, про які повідомляв ОСОБА_3 органу прокуратури у заяві про вчинення кримінального правопорушення, за своїм змістом не є повідомленням про злочин, так як не містять відомостей, що характеризує кримінальне правопорушення за ознаками ст. 366 КК України.
При цьому, заявником в судовому засіданні наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, на його думку, злочину суддею ОСОБА_4 , оскільки злочинність таких дій не підтверджується ніякими об`єктивними даними, а тому зазначене не може бути підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.
В цьому контексті варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).
Крім того, доводи ОСОБА_3 зводяться до непогодження із розглядом справи суддею, що не може слугувати підставою для внесення відомостей до ЄРДР, а підлягає оскарженню у порядку, передбаченому КПК України.
Отже, внесення відомостей про злочин до ЄРДР по заяві, в якій відсутні ознаки складу злочину є недопустимим, а тому слідчий суддя вважає, що відмова у внесенні відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 начальником відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 була винесена законно та обґрунтовано.
Також варто зауважити, що посилання заявника у скарзі та у судовому засіданні на вимоги ч. 4 ст. 214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінально-процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви.
Крім того, відповідно до роз`яснень, наданих у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», згідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Незгода з рішенням судів сама по собі не може вказувати на наявність в діях суддів ознак злочину.
Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
У Висновку № 3 (2002) згаданої Консультативної ради щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки).
Відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь - яким рішенням суду.
Таким чином, при розгляді даної скарги не встановлено порушення прокуратурою Запорізької області вимог ст. 214 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_3 у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокуратури Запорізької області, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 13 квітня 2018 року.

Повний текст ухвали складено та оголошено 16 квітня 2018 року о 16 годині 20 хвилин.

Слідчий суддя

Орджонікідзевського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1