Справа № 279/455/18
УХВАЛА
іменем України
12 березня 2018 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 у м. Коростені Житомирської області клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_4 про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 16.11.2016 року за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 і ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, -
встановив :
Заступник директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права ОСОБА_4 звернулася до суду з письмовим клопотанням в порядку ст. 606 Кримінального процесуального кодексу України про приведення вироку Дорогомилівського районного суду м. Москви від 16.11.2016 року у відповідність із законодавством України, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 і ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.
Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні просить розгляд справи провести за відсутності представника.
Прокурор ОСОБА_3 також просила розглядати справу без її участі, проти задоволення клопотання не заперечила.

Відповідно до положень ч.1 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Проаналізувавши клопотання та долучені до нього документи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ "Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Брянській області". Матеріали клопотання місять заяву засудженого про переведення його для подальшого відбування покарання на територію України.
Відповідно до ст.610 ч.3 Кримінального процесуального кодексу України - під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
За вироком Дорогомилівського районного суду м. Москви від 16.11.2016 року ОСОБА_5 вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі (ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації) та замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі (ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації), а тому його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 і ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації та із застосуванням ст. 69 ч.2 Кримінального кодексу Російської Федерації засуджено до покарання у виді 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання визначено рахувати з 16 листопада 2016 року, а також ОСОБА_5 зараховано в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 20 квітня 2016 року по 15 листопада 2016 року включно.
Відповідно до законодавства України відповідальність за вищевказані злочини, передбачена: ст.307 ч.2 Кримінального кодексу України, а саме - "Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених ст.ст.308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини" та ст.307 ч.3 Кримінального кодексу України, а саме - "Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього".

Крім того, необхідно врахувати ту обставину, що злочин не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, а отже, необхідно застосувати ст.15 ч.1 Кримінального кодексу України - "Замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі".
Також слід застосувати ст.70 ч.1 Кримінального кодексу України - "При сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань".
Отже, дії ОСОБА_5 відповідно до Кримінального кодексу України необхідно кваліфікувати за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.2 Кримінального кодексу України, як (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) та за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.3 Кримінального кодексу України, як (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою, в особливо великому розмірі).

Пунктом b) частини 1 статті 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб визначено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Пунктами а), d) статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб встановлено, що при заміні вироку мають враховуватись зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку, а також не може посилюватися кримінальне покарання засудженої особи.
Згідно ст.610 ч.4 Кримінального процесуального кодексу України - "При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави".
Статтею 307 ч.2 Кримінального кодексу України передбачено строк покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а за статтею 307 ч.3 Кримінального кодексу України передбачено покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі строком від 9 до 12 років з конфіскацією майна.
Тобто розмір покарання Кримінального кодексу України відповідає розміру покарання, передбаченого Кримінальним кодексом Російської Федерації.
Окрім положень ст.610 ч.4 Кримінального процесуального кодексу України, суд при визначенні засудженому ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.2, 15 ч.1 і 307 ч.3 Кримінального кодексу України враховує вимоги ст.68 ч.3 Кримінального кодексу України, згідно яких за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Також враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути суворішим, ніж покарання, призначене в державі винесення вироку, та й не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, а тому суд не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ст.ст.307 ч.2 та 307 ч.3 Кримінального кодексу України, як обов`язкове додаткове покарання, оскільки за вироком Російської Федерації таке покарання ОСОБА_5 не призначалось. При цьому підлягають застосуванню положення ст.69 Кримінального кодексу України.
З урахуванням наведеного, суд вважає клопотання Міністерства юстиції України таким, що підлягає задоволенню та приводить вирок суду Російської Федерації, а саме вирок Дорогомилівського районного суду м. Москви від 16 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 у відповідність із законодавством України та вважає ОСОБА_5 засудженим: за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.2 Кримінального кодексу України до 5 років 5 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.3 Кримінального кодексу України до 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна; на підставі ст.70 ч.1 Кримінального кодексу України шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно до відбуття ОСОБА_5 призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі викладеного та керуючись ст.9 Конституції України, ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року,ст.ст.603 - 610 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ухвалив:
Клопотання Міністерства юстиції України - задовольнити.
Привести вирок Дорогомилівського районного суду м. Москви від 16 листопада 2016 року відносно ОСОБА_5 засудженого за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228-1 і ч.3 ст.30, п. "г" ч.4 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації до 10 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, у відповідності із законодавством України.
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.2, 15 ч.1 і 307 ч.3 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання:

за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.2 Кримінального кодексу України із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України - 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

за ст.ст.15 ч.1 і 307 ч.3 Кримінального кодексу України із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України - 8 (вісім) років 6 (шість) місяцівпозбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 Кримінального кодексу України із застосуванням ст.69 Кримінального кодексу України ОСОБА_5 шляхом часткового складенняпризначених покарань, остаточно до відбуття призначити покарання у виді 8 (восьми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 вираховувати з 20 квітня 2016 року.
Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_5 час затримання та тримання під вартою в період з 20 квітня 2016 року по 15 листопада 2016 року включно.
Копію ухвали направити до Міністерства юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1