11-сс/775/377/2017(м)

Категорія: ст. 509 КПК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
та справах про адміністративні правопорушення
Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі кДонецької області апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецьої області від 10 жовтня 2017 року про направлення ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, -
ВСТАНОВИЛА:
09.10.2017 року слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, про направлення підозрюваного ОСОБА_7 до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи строком на 30 діб.
Клопотання слідчий мотивував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 , згідно з довідкою №2809 від 14.08.2017 року, перебуває на обліку у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м.Маріуполя» з 2010 року з діагнозом органічний маячний розлад. Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1035, яка була проведена КЛПУ «ОПНБ м.Слов`янська», ОСОБА_7 у період інкримінованому йому злочину страждав хронічним психічним захворюванням органічним маячним розладом та за психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. При цьому у висновку також зазначено, що останній на момент скоєння злочину у стані тимчасового розладу психічної діяльності не знаходився.
Також у ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє посвідченням водія та медичною довідкою щодо придатності до керування транспортним засобом, при цьому повсякденно керував та мав у володінні транспортний засіб, що підтверджує його здоровий стан психічного здоров`я, у зв`язку з чим у слідства виникли сумніви в психічному стані підозрюваного ОСОБА_7 , зазначеному у висновку судово-психіатричного експерта № 1035, тому 09.10.2017 року було винесено постанову про призначення стаціонарної психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні.
10.08.2017 року о 14.35год. ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та 11.08.2017 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.
25.09.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, та повідомлено підозру у вчиненні вимагання, поєднаного з погрозою вбивства та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчиненого організованою групою, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.
Постановою заступника прокурора Донецької області від 02.10.2017 року продовжено строки досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні до 4 місяців, тобто до 09.12.2017 року, у зв`язку з тим, що у двомісячний строк неможливо провести у повному обсязі усі необхідні дії, спрямовані на викриття винних, що обумовлено складністю цього кримінального провадження.
Також просить повторно дослідити обставини, встановлені під час вищевказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, оскільки вони досліджені судом першої інстанції не повністю, з порушеннями та без урахування висновків, зроблених судом апеляційної інстанції в ухвалі від 17.10.2017 року.
Вважає, що підозра за ч.4 ст.189 КК України є необґрунтованою, оскільки жодного доказу щодо створення організованої групи за участю ОСОБА_7 з ієрархічною побудовою та розподілом відповідних обов`язків, вимагання грошових коштів саме з боку останнього, немає.
Зазначає, що, ОСОБА_7 перебуває на обліку у лікарі-психіатра з 2010 року з діагнозом органічний маєчний розлад, потребує постійного медичного догляду, який не може бути забезпечений в умовах слідчого ізолятору, але суд першої інстанції не дослідив обставини щодо стану здоров`я її підзахисного, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме у висновку судово-психіатричного експерта № 1035 від 31.08.2017 року щодо ОСОБА_7 зазначено, що він на даний момент страждає на органічний маєчний розлад, за психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричний заклад із звичайним наглядом.
Після оскарження нею ухвали слідчого судді від 05.10.2017 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , апеляційним судом Донецької області 17.10.2017 року постановлена ухвала про скасування цієї ухвали районного суду, та винесена нова ухвала, якою щодо її підзахисного обрано запобіжний захід у вигляді поміщення до КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м.Маріуполя».
Апелянт вважає, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України слідчий та прокурор у клопотанні про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 не довели та належним чином не обґрунтували із посиланням на конкретні докази та обставини, а суд необґрунтовано вирішив питання про наявність цих ризиків. Тяжкість обвинувачення, а також навіть обґрунтована підозра не можуть слугувати єдиним обґрунтуванням продовження строку триманні під вартою.
Зазначає, що продовження строків тримання під вартою у зв`язку з продовженням строків досудового розслідування, є необґрунтованим.
Вважає, що суд апеляційної інстанції 17.10.2017 року у повній мірі врахував вищевказані підстави та обрав щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу.
Зазначає, що при постановлені оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо недоведеності сумнівів слідства у достовірності висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1035 від 31.08.2017 року, на її думку, суперечності відсутні, оскільки ОСОБА_7 на момент скоєння злочину у стані тимчасового розладу психічної діяльності не перебував, але він не міг усвідомлювати свої дії внаслідок хронічного психічного захворювання, що цілком кореспондується з приписами ст.19 КК України, тому потреби у проведенні додаткової судово-психіатричної експертизи наразі не має.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судової справи та дослідивши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Стосовно апеляційних доводів про відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки вказані доводи вже були предметом апеляційного розгляду та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області від 17.10.2017 року встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а також встановлена наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК Кодексу, що було підставою для застосування запобіжного заходу.
Апеляційні доводи захисника про відсутність законних підстав для направлення ОСОБА_7 до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи колегія суддів вважає слушними.
Так, приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого про направлення ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя послався на суперечності у висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 1035 від 31.08.2017 року, проведеної СПЕК при КЛПУ «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська», зокрема пункт 1 висновку експертизи, відповідно до якого « ОСОБА_7 у період часу, що відповідає інкримінованому йому правопорушенню страждав хронічним психічним захворюванням: органічним маячним (шизофреноподібним) розладом. За психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними» суперечить пункту 2 висновку експертизи, відповідно до якого « ОСОБА_7 на момент скоєння правопорушення у стані тимчасового розладу психічної діяльності не знаходився».
На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого, з метою усунення будь-яких сумнівів щодо психічного стану підозрюваного ОСОБА_7 , зазначеного у висновку амбулаторної судово-психіатричного експерта № 1035, враховуючи, що проведення ретельного та повного дослідження психічного стану підозрюваного потребує спеціальних знань та тривалого спостереження за ним в умовах стаціонару та про направлення ОСОБА_7 до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками слідчого судді.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 КПК України, у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.
Як вбачається з роз`яснень, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30.05.1997 року №8, з наступними змінами, судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності. Судово-психіатрична експертиза обов`язково призначається, в тому числі і для визначення психічного стану обвинуваченого за наявності у справі даних, які викликають сумнів щодо його осудності.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7 м. Маріуполя» з 2010 року з діагнозом: органічний маячний розлад, у зв`язку з чим було призначено психіатричну експертизу.
Відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1035 від 31.08.2017 року, проведеної експертами Слов`янського відділення Донецького обласного центру судово-психіатричних експертиз, підозрюваний ОСОБА_7 як в період часу інкримінованого правопорушення, так і на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням: органічним маячним розладом та за психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підозрюваний ОСОБА_7 на момент скоєння злочину у стані тимчасового розладу психічної діяльності не знаходився. За своїм психічним станом ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру.
Висновок експертів-психіатрів, як і будь-який доказ, підлягає оцінюванню слідчим, прокурором і судом. При цьому аналізується внутрішня структура висновку і його відповідність іншим доказам, зібраним у справі. Оцінюючи експертний висновок, слідчий (суд) зобов`язаний: перевірити дотримання процесуально-правового порядку підготовки, призначення і проведення експертизи; перевірити, чи достатня наукова кваліфікація експертів для відповіді на поставлені запитання і чи не вийшли експерти за межі своєї компетенції; переконатися в повноті експертних досліджень перед тим, як надавати експертний висновок; оцінити наукову обґрунтованість методів експертного дослідження і експертних висновків; оцінити висновки щодо їх відносності, допустимості й місця в системі інших доказів. Оцінивши поданий експертний висновок, слідчий (суд) або визнає його повним і достовірним, або призначає повторну експертизу.
Крім того, з вищенаведених роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму № 8 від 30.05.1997р., вбачається, що коли під час дослідження в судовому засіданні висновку судово-психіатричної експертизи з`ясується, що для визначення психічного стану підозрюваного є необхідним тривале спостереження за ним в умовах стаціонару, суд за мотивованою пропозицією експерта може вирішити питання про поміщення підозрюваного у відповідний медичний заклад.
Більш того, розрізняють такі види судово-психіатричної експертизи: первинна, повторна, додаткова, одноосібна, комісійна, комплексна, тоді як за формою проведення судово-психіатричні експертизи поділяються на такі: амбулаторна, стаціонарна, заочна (посмертна), у кабінеті слідчого, під час судового засідання.
Найпершою у справі доцільно призначати амбулаторну судово-психіатричну експертизу. Стаціонарні експертні дослідження призначаються лише тоді, коли експерти впевнені, що амбулаторних досліджень для відповіді на поставлені запитання недостатньо.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими як клопотання слідчого, так і ухвалу слідчого судді про направлення підозрюваного до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, оскільки відсутні належні данні для підтвердження необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження підозрюваного ОСОБА_7 , а при наявності на обґрунтованості сумнівів у правильності амбулаторної судово-психіатричної експертизи призначається повторна експертиза, яка за формою проведення не обов`язково повинна бути стаціонарна.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 506 КПК України особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, користується правами підозрюваного та обвинуваченого в обсязі, який визначається характером розладу психічної діяльності чи психічного захворювання відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, та здійснює їх через законного представника, захисника.
Це вбачається і з роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», виходячи з принципу презумпції невинуватості у вчиненні злочину, закріпленого у ст. 62 Конституції, ст. 2 КК, а також із сформульованого у ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» N 1489-III принципу презумпції психічного здоров`я людини (згідно з яким кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених зазначеним та іншими законами) судам слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України.
Висновки слідчого судді про наявність сумнівів в психічному стані підозрюваного ОСОБА_7 , зазначеному у висновку судово-психіатричного експерта № 1035, з тих підстав, що підозрюваний ОСОБА_7 володіє посвідченням водія та медичною довідкою щодо придатності до керування транспортним засобом, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки тільки за рішенням суду фізична особа може бути визнана недієздатною або цивільна дієздатність фізичної особи може бути обмежена, при відсутності вказаного рішення фізична особа не може бути обмежена в правах.
З урахуванням наведеного та наданих матеріалів судового провадження, колегія суддів вважає апеляційні вимоги захисника підлягаючими задоволенню, так як стороною обвинувачення не надано переконливих доводів, що є сумніви у правильності висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1035 від 31.08.2017 року, проведеної експертами Слов`янського відділення Донецького обласного центру судово-психіатричних експертиз, у вказаному висновку експерти не посилаються на необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження підозрюваного ОСОБА_7 , напроти наявність психічної хвороби у ОСОБА_7 підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 1035 від 31.08.2017 року, яким визначено психічний стан підозрюваного ОСОБА_7 , тому відсутні підстави для направлення його до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
З викладених вище підстав, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді підлягаючою скасуванню, а апеляційні вимоги захисника обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2017 року про направлення ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України до відділення судово-психіатричної експертизи Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи строком на 30 діб, скасувати.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4