Справа № 645/1893/17
Провадження №1-кп/645/349/17
УХ В А Л А
іменем України
03 жовтня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі прокурора - ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.
В період досудового розслідування відносно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який востаннє продовжено ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 р. на строк до 15.10.2017 р.
У зв`язку з неможливістю закінчення судового розгляду до вказаного часу в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, посилаючись на продовження існування ризику, передбаченого п.1 частини 1 статті 177 КПК України, що слугував підставою для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 та який на не зменшився на час розгляду справи.
Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 та обвинувачений просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, посилаючись на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, наявність постійного місця проживання в м.Харкові, відшкодування потерпілому матеріальної шкоди, необхідність проведення лікування.
Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 та потерпілий клопотання прокурора підтримали, проти клопотання сторони захисту заперечували. Крім того, зазначили про наявність ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з даних матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обгрунтованими посилання прокурора та потерпілої сторони на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.
Суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом
наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справі «Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 р. у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
Таким чином, враховуючи, що судовий розгляд справи розпочато спочатку, потерпілий та свідки не допитані, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , на час судового розгляду справи не зникли.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів та про відсутність підстав для заміни його на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 372 КПК України, суд
ухвалив:
Відмовити у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про заміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 02 грудня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя