АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5236/17 Номер провадження 11-кп/786/552/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК - Н.Т.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілоїОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченогоОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.286 КК України на 5 місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановлено стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 790 грн. 96 коп.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим в тому, що він 28 лютого 2017 року близько 14 год. 20 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ-21099» днз НОМЕР_1 , розпочавши рух заднім ходом по міжбудинковому проїзду впродовж будинку АДРЕСА_2 , в порушення п.10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України, допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , яка знаходилась позаду автомобіля на смузі його руху і рухалася в попутному з ним напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, оскільки не вважає себе винуватим у вчиненні злочину. При цьому зазначає, що не здійснював наїзд на потерпілу, а тілесні ушкодження вона отримала внаслідок падіння на слизькій дорозі. Вказує, що показання потерпілої є суперечливими та надуманими.
Стверджує, що перед початком маневру подав звуковий сигнал та включив аварійні покажчики, а побачивши потерпілу, яка сиділа на дорозі, надав їй допомогу. При цьому будь-яких претензій потерпіла не висловлювала і не заявляла вимог про відшкодування витрат на лікування.
Ставить під сумнів результати судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої. Крім того, не погоджується з висновком судової авто-технічної експертизи, оскільки не було враховано погодні умови, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, а також можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок падіння на слизькій дорозі.
Вважає недопустимим доказом протокол слідчого експерименту від 17 травня 2017 року, оскільки вказана слідча дія була проведена тільки за участю потерпілої.
Вказує, що судом не були допитані свідки, які перебували на місці події.
Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника потерпілої, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка.

Фактичні обставини виїзду автомобіля «ВАЗ-21099» днз НОМЕР_1 заднім ходом впродовж будинку АДРЕСА_2 , яким керував обвинувачений, ніким із учасників провадження не оспорюються.

Як вбачається з показань обвинуваченого, 28 лютого 2017 року близько 14 год. 20 хв. він надавав послуги таксі. Рухаючись заднім ходом в районі будинку АДРЕСА_2 він помітив, що промайнула тінь, зупинився і побачив біля свого автомобіля потерпілу, яка сиділа на дорозі. Відразу допоміг їй піднятися, запитав чи немає претензій та, забравши пасажира, поїхав з місця пригоди.
Проте доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про отримання потерпілою тілесних ушкоджень не внаслідок наїзду автомобіля, а через падіння, спростовуються показаннями потерпілої, даними протоколу слідчого експерименту з її участю та висновками судово-медичних експертиз.

Так, потерпіла в судовому засіданні показала, що автомобіль «ВАЗ-21099», не подаючи ніяких сигналів і попереджень, розпочав рух заднім ходом в той час, коли вона знаходилась позаду нього, зваливши її на дорогу та штовхаючи в напрямку руху, від чого вона отримала тілесні ушкодження.
Показання потерпілої узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №487, відповідно до якого у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді перелому трьохградчатої кістки лівого променево-запясткого суглобу, забійних ран та саден шкіри голови, травматичного сколу 3-го зубу справа на верхній щелепі, саден шкіри лівого колінного суглобу, забійних ран правої гомілки, які могли утворитись від дії тупих обмежених предметів, вірогідніше з наданим прискоренням, переважно ззаду наперед, можливо в строк та при обставинах, вказаних потерпілою (а.с.53-54).
При цьому експерти виключають невимушене падіння на тверду поверхню (а.с.86).
Відповідність показань потерпілої механізму утворення виявлених у неї тілесних ушкоджень підтвердив також судовий експерт у висновку №694 (а.с.72-74).
Більше того, як вбачається з висновку №78-МК судово-медичної криміналістичної експертизи одягу потерпілої ОСОБА_10 , виявлені пошкодження одягу могли утворитися внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з прикладенням сили по напрямку ззаду наперед, зверху вниз (а.с.77-79).
Твердження обвинуваченого про те, що протокол слідчого експерименту та висновки судових експертиз є недопустимими доказами не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий експеримент з участю потерпілої ОСОБА_10 проведений у відповідності з приписами ст.240 КПК України, з участю понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 із залученням автомобіля.
За його результатами складений відповідний протокол, в якому докладно викладені умови і результати слідчого експерименту (а.с.55-60).
При цьому зауважень щодо проведення слідчої дії від учасників не надходило.
Висновки судових експертів відповідають вимогам ст.101 та ст.102 КПК України, дослідження проведені з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтуються на допустимих доказах.
При цьому суд їх всебічно, повно й неупереджено дослідив та оцінив, навівши у своєму рішенні відповідні мотиви.
Та обставина, що потерпіла на місці ДТП не висловлювала претензій і не заявляла вимог про відшкодування витрат на лікування, не спростовує висновків суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину.
Клопотань про допит свідків обвинувачений в суді першої інстанції не заявляв. Не містить таких клопотань і його апеляційна скарга. Тим більше, що прямих свідків події під час досудового розслідування не було встановлено.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_9 та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив вимоги пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 19 грудня 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4