Справа № 336/4161/17
пр. 1-кп/336/415/2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_3 з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 13.06.2017 року,
разом з угодою про визнання винуватості,
відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який отримав вищу освіту, одруженого, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом, досудовим розслідуванням встановлено наступне.
Старший сержант ОСОБА_4 з 21.06.2016 до цього часу проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника далекомірника 3 гарматної артилерійської батареї 1 гарматного артилерійського дивізіону.
Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ зі змінами, визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Старший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.
Так, 12 травня 2017 року, під час перевірки наявності особового складу, було виявлено відсутність на місці служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , старшого сержанта ОСОБА_4 .
Однак, діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, старший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби 12 травня 2017 року, самовільно, без поважних причин залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 27 травня 2017 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України.
Так, ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в умовах особливого періоду, всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12 травня 2017 року без поважних причин самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово ухиляючись від військової служби до 27 травня 2017 року, тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України самовільне залишення військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
На підставі ст. 472, ч.3 ст. 474 КПК України, до суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 27.07.2017 року, укладена між заступником військового прокурора Запорізького гарнізону підполковником юстиції ОСОБА_6 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, згідно умов якої:
- Підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за викладених у повідомленій йому підозрі обставин;
- Підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування щиро покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні та активно сприяв розкриттю злочину;
- Підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язується у майбутньому співпрацювати з органами досудового розслідування та правоохоронними органами у разі отримання відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, сприяти в їх розслідуванні;
- Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного ОСОБА_4 , з`явлення із зізнанням, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, тобто наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також беззастережне визнання підозрюваним винуватості, сторони погоджуються відповідно до ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 407 КК України, у вигляді позбавлення волі строком 1 рік та на підставі ст. 58 КК України замість покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік, визначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк, з відрахуванням в дохід держави 10 % із суми грошового забезпечення.
Таким чином, за змістом угоди сторони дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст. 58 КК України, замість покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення.
Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст. 473 КПК України, підстав та порядку оскарження обвинувального вироку, яким затверджено угоду, в апеляційному та касаційному порядку, а також наслідків невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст. 476 КПК України.
Крім того, ОСОБА_4 роз`яснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження просять затвердити угоду.
Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Кримінальне правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_7 беззаперечно визнав себе винним, згідно з вимогами ст. 12 КК України, є тяжким злочином, втім, потерпілі відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не встановив процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.
Крім того, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, узгоджене сторонами, обґрунтовано змістом угоди та відповідає вимогам ч.1 ст. 69 КК України.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч.4 ст. 474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 подав заяву про звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 року, оскільки він є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції.
Інші сторони кримінального провадження проти задоволення заяви обвинуваченого про застосування до нього акту амністії не заперечували.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Як передбачено ст. 86 КК України, амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.ч.2-4 ст. 408, ст. 410, ч.2-4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).
Як встановлено судом під час підготовчого судового засідання, ОСОБА_4 згідно з посвідченням є учасником бойових дій, брав участь під час проведення антитерористичної операції, кримінальне правопорушення вчинив до набрання чинності ЗУ «Про амністію у 2016 році».
Крім того, на обвинуваченого не розповсюджуються обмеження, передбачені у 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону, що, в сукупності, є підставою для звільнення від відбування покарання, призначеного ОСОБА_4 відповідно до ст. 2 вказаного нормативно-правового акту.

Заходи забезпечення у кримінальному провадженні застосовані не були.
Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Майнова шкода внаслідок вчинення кримінального правопорушення спричинена не була.
Керуючись ст. ст. 85, 86 КК України, ст.ст. 2, 10, 13, 15 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 року, ст.ст. 373, 374, 394, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 27.07.2017 року, укладену між заступником військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 407 КК України.
На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, - у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік, з відрахуванням в дохід держави 10% із суми грошового забезпечення.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного цим вироком, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, на підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 р. № 1810-VIII, який набрав чинності 07.09.2017 року.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
Суддя ОСОБА_1