Справа №488/3045/17 28.03.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0001613 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2017р, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадянки України, не працюючого, одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України;
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати. Ухвалити свій вирок із застосуванням вимог ст. 75 КК України.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, на загальну суму 3163,84 гривень.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання є занадто суворим.
Вказує, що суд не взяв до уваги, що злочин він скоїв у зв`язку з тяжким збігом обставин та скрутним матеріальним становищем, вину свою визнав та щиро розкаявся. Вважає, що суд повинен був прийняти вищенаведене, як пом`якшуючі покарання обставини та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.
Зауважує, що добровільно впустив працівників поліції до себе в помешкання, видав їм зброю, співпрацював зі слідством.

На думку обвинуваченого суд повинен був встановити мотив злочину, обставини, які по пом`якшують покарання, дані про його особу, а саме те, що він дуже хворіє та має батьків похилого віку та не позбавляти його волі.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Згідно вироку суду, на початку травня 2017 року обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи на смітнику біля заводу «Янтар», який розташований за адресою: м. Миколаїв вул. Янтарна, 320, знайшов обріз мисливської рушниці, корпус гранати та запал. Не маючи передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 , взявши собі названі боєприпаси та вогнепальну збрую, переніс їх до себе додому в будинок АДРЕСА_1 , де продовжив незаконно зберігати.
24.06.2017 року під час проведення з дозволу ОСОБА_5 огляду території його домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, працівниками поліції було виявлено та вилучено названий обріз мисливської рушниці, який є вогнепальною зброєю, та боєприпаси, а саме: корпус гранати та запал, які ОСОБА_5 зберігав без передбаченого законом дозволу.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікував за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у придбанні, зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 263 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, то суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, який є тяжким, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, його стану здоров`я, який знаходиться на обліку в МОНД з діагнозом синдром залежності від опіоїдів, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, в тому числі й тих, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, обтяжуючих покарання обставини, обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону та є занадто суворим, апеляційний суд не вбачає.

Повне визнання вини обвинуваченим його щире каяття у вчиненому, його стан здоров`я, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, як пом`якшуючі покарання обставини. Саме з урахуванням цих пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання ближче до мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст. 263 КК України.

Судом, у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Окрім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений неодноразово судимий, останній раз звільнившись 09.12.2011р. з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, продовжував вчиняти нові злочини.

В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на суворість покарання, наявність пом`якшуючих покарання обставин, просить апеляційний суд, відповідно до положень ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційні злочини, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, фактичні обставини вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який має сім незнятих та непогашених в законному порядку судимостей за вчинення тяжких злочинів, посередньо характеризується за місцем проживання, як особа яка веде антигромадський спосіб життя, підтримує відносини з особами схильними до вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, перебуває на обліку в МОНД з діагнозом синдром залежності від опіоїдів, раніше був звільнений від відбування покарання з випробуванням за вчинення аналогічного злочину, проте, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив тяжкий злочин, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого та його негативне ставлення до загально прийнятих норм моралі та поведінки.
Зазначені обставини, а також наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, свідчать про неможливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Оскільки, його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в місцях позбавлення волі.
Покарання у виді реального позбавлення волі ОСОБА_5 - є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Підстав для застосування до нього вимог ст.75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням апеляційний суд не вбачає.
З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду не підлягає зміні.
Керуючись ст. 405, 407, 424, 425, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали .

Головуючий
Судді