Справа № 477/779/17
Провадження № 1-кп/477/109/17

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2017 року Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючої по справі - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 та ч.4 ст. 358 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
28 квітня 2017 року до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 4 ст. 358 КК України із угодою про визнання винуватості.
Згідно обвинувального акту в кінці грудня 2016 року ОСОБА_3 , знаходячись за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , взяв належне його батькові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане Березівським МРЕО 19.04.1994 року, та шляхом зміни фотокартки способом наклеювання власної фотокартки у відповідне місце вказаного посвідчення, залишив його при собі з метою його подальшого використання для керування транспортним засобом.
Згідно з висновком технічної експертизи документів № 260 від 26.04.2017 року встановлено, що в графі дата і місце народження, а саме в рукописному тексті, що відповідає року народження, в посвідчені водія серії НОМЕР_1 було змінено первісний зміст документу шляхом підчистки. До вказаного посвідчення було внесено зміни в первинний зміст документу шляхом переклеювання фотокартки.
Крім цього, ОСОБА_3 , в порушення Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, усвідомлюючи, що пред`явлення вищевказаного документу дозволить йому керувати транспортним засобом, 27 березня 2017 троку близько 03-30 хвилини, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі сполучення М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на 176 км даної автодороги, поблизу с. Шевченкове Вітовського району Миколаївської області, за порушення п. 31.4.3 (а) Правил дорожнього руху України був зупинений екіпажем Вектор-104 у складі поліцейських УПП у м.Херсоні, в той же час, діючи умисно, усвідомлюючи завідомо неправдивий характер відомостей, надав працівника поліції завідомо для нього підроблене водійське посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 19 квітня 1994 року Березівським МРЕО, що зареєстроване на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим використав його.
Органами досудового розслідування вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, та використання завідомо підробленого документа.
Під час проведення досудового розслідування, 27 квітня 2017 року між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_3 беззастережно визнає вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та сторони узгодили покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн. Крім цього, обвинувачений зобов`язався сплатити за рішенням суду витрати на проведення судово-хімічної експертизи №260 від 26 квітня 2017 року в сумі 988,70 грн.
Речові докази, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 19 квітня 1994 року Березівським МРЕО, зареєстроване на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягає знищенню.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 , 4 ст. 358 КК України. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, та згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано у разі затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні цієї угоди.
Захисник висловив таку ж позицію.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні також наполягав на затвердженні вищевказаної угоди про винуватість, укладеної із ОСОБА_3 27 квітня 2017 року.
Вислухавши пояснення прокурора, обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, суд дійшов висновку, що укладення сторонами угоди про винуватість є добровільним та обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.
Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, вірну кваліфікацію дій обвинуваченого, відповідність угоди нормам кримінального процесуального кодексу України, зокрема зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та містить визначену сторонами міру покарання, яка відповідає закону України про кримінальну відповідальність за вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 та ч. 4 ст. 358 України, з чого суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження вищевказаної угоди про винуватість.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 квітня 2017 року між прокурором Вітовського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 Миколаївської області та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 грн.;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510,00 грн.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 не обиралася.
Речові докази: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 19 квітня 1994 року Березівським МРЕО, зареєстроване на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зберігаються в камері схову Вітовського ВП Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області (м.Миколаїв, вул. Ново заводська, 10 А) - знищити.
Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області, через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Суддя ОСОБА_1