Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/689/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.09.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , за апеляційною скаргою останнього на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2017 року якою стосовно,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лазовськ, Лазовського району, Республіки Молдова, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з середньо-професійною освітою, неодруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 24.02.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровоград за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років,
відмовлено в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення.

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2017 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно дострокового звільнення. Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції вказав, що засуджений не довів своє виправлення, оскільки не знайшла свого підтвердження та обставина, що останній за весь час відбування покарання проявляв зразкову поведінку, яка не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що засуджений став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, засуджений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України. Своє прохання апелянт мотивує тим, що згідно зі ст. 539 КПК України, особам, яким відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання надається право на повторне звернення із таким клопотанням не раніше ніж через рік. Таким чином, у разі якщо апелянту буде відмовлено в умовно-достроковому звільненні від подальшого відбування покарання йому доведеться відбувати увесь строк покарання, який було призначено судом. При цьому, апелянт зазначає, що на волі він має співмешканку, яка виховує двох дітей та у разі задоволення його клопотання він буде проживати разом із сім`єю, працевлаштується та більше не буде порушувати закон.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суду, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своєю поведінкою не довів своє виправлення.
З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_8 , який за період відбуття покарання неодноразово (7 разів) порушував встановлений порядок відбування покарання, порушення виражалися у відмові від двохгодинних відпрацювань, зберіганні заборонених речей, палінні в секції ВСПС, в намаганні самовільно відчинити локальну секцію, за що засуджений отримував попередження, догани та був поміщений на 3 доби до ДІЗО; участі у суспільному житті установи виконання покарань не приймає, безвідповідально ставиться до робіт з благоустрою установи. При цьому, судом першої інстанції правильно зазначено, що засуджений ОСОБА_7 за весь час відбування покарання - більше 8 років - має лише три заохочення 14.01.2015 року, 25.07.2016 року, 24.01.2017 року та зміна його поведінки, що було підставою для заохочення, відбувалась напередодні виникнення у нього права на отримання заохочувальної норми, а саме - заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі та розгляду питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; при цьому засуджений виконує роботи із благоустрою установи тільки у разі вимоги адміністрації та у власних інтересах - з метою отримати певну поблажливість або заохочення - що не засвідчує успішності процесу виправлення засудженого.
Окрім цього, звертає на себе увагу і той факт, що на засіданні адміністративної комісії Кіровоградської ВК (№6) розглядалося питання зміни невідбутої частини покарання м`яким у виді обмеження волі, де йому було відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення (протокол № 10 від 24.03.2016 року). Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким було відмовлено, як такому, що не підтвердив успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування більш м`якого виду покарання у виді обмеження волі. На засіданні адміністративної комісії Кіровоградської ВК (№6) розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення, де ОСОБА_7 також було відмовлено в застосуванні ст.81 КК України, як такому, що не довів свого виправлення (протокол № 18 від 08.06.2017 року).
Аналізуючи вище наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування покарання виключає можливість його звільнення умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги засудженого з приводу того, що у разі відмови від умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, апелянт буде змушений відбувати повний термін призначеного покарання, так як вказаний факт жодним чином не впливає на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення.
За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.08.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно дострокового звільнення, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4