Справа № 346/158/18
Провадження № 11-кп/779/96/2018
Категорія ч.3 ст. 152 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника

Коломийської ВК №41 ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами (далі АС) прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2018 року про відмову в задоволенні спільного подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_11 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_12 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а:

Вказаною ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні спільного подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_11 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_12 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що в судовому засіданні не здобуто достатньо доказів, які б переконливо, поза розумним сумнівом, свідчили про те, що засуджений ОСОБА_8 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому суд прийшов до висновку, що в задоволенні спільного подання начальника Коломийської виправної колонії № 41 ОСОБА_11 та голови спостережної комісії Коломийської районної державної адміністрації ОСОБА_12 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Не погодившись із таким рішенням суду, прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 подав АС, в якій покликаються на незаконність ухвали суду щодо засудженого, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання, а також дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, тому суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо засудженого ОСОБА_8 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

В своїй АС засуджений ОСОБА_8 також покликаються на незаконність ухвали суду щодо нього, оскільки суд не врахував його характеристику за весь період відбування покарання, а також дані про його особу, які свідчать, що він став на шлях виправлення, тому суд безпідставно не застосував щодо нього положення ст.81 КК.

Просить ухвалу суду щодо нього скасувати, застосувати положення ст. 81 КК та звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення засудженого ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_7 та представника Коломийської ВК № 41 ОСОБА_9 , які підтримали подані АС та просять задовольнити апеляційні вимоги; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що їх слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався таких вимог закону.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.3 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.ст. 318-380 цього кодексу, з урахуванням положень розділу 8 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до положень ч.2, п.3 ч.3 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Ця поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 станом на 21.12.2017 року відбув 3/4 призначеного судом покарання. Він має два погашені стягнення, а з 07.02 по 08.08.2017 року перебував на обліку, як злісний порушник установленого порядку відбування покарання. Засудженому оголошено 3 заохочення. Згідно з характеристикою, засуджений з іншими засудженими не конфліктний, з представниками адміністрації ввічливий та тактовний, зв`язок з рідними підтримує шляхом побачень, отримує посилки та передачі, вину у скоєному злочині не визнає. Виконавчі листи не надходили. До роботи відноситься добросовісно.

З огляду на вищевикладене, суд правильно вважав, що в задоволенні подання слід відмовити, оскільки, згідно ч. 2 ст. 81 КК, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Як вбачається з матеріалів подання, на засудженого накладались два стягнення, які на даний час погашені, а з 07.02 по 08.08.2017 року перебував на обліку, як злісний порушник установленого порядку відбування покарання. З матеріалів особової справи засудженого, що згідно виписки засідання адміністративної комісії з розгляду заміни невідбутої частини покарання більш м`яким від 04.05.2017 року ОСОБА_8 не став на шлях виправлення.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що всі вищезазначені факти свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення, що є підставою для умовно-дострокового звільнення, хоча відбув необхідний строк призначеного покарання, тобто як того вимагає ч.3 ст. 81 КК України станом на 21.12.2017 року, тому в задоволенні подання слід відмовити.

Таким чином, з огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, колегією суддів не встановлено. Враховуючи вищенаведене, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 не має, а тому АС засудженого та прокурора слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні спільного подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5