Справа № 405/1909/16-к
УХВАЛА
23 березня 2018 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

адвокатів: ОСОБА_4

ОСОБА_5

представника Кропивницького ВП

ГУНП в Кіровоградській області: ОСОБА_6

неповнолітніх обвинувачених: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні об"єднане кримінальне провадження за №0000036 від 01.01.2016 року та за №0007948 від 26.08.2015 року, за обвинуваченням неповнолітнього ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, неповнолітнього ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, неповнолітнього ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та неповнолітнього ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 01 лютого 2018 року обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою терміном на шістдесят днів до 01 квітня 2018року.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, оскільки такий термін спливає 01 квітня 2018року.

Прокурор в судовому засіданні зазначила про доцільність продовження тримання неповнолітн іх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, вартою оскільки існують ризики кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України. А саме, ризик переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні декількох тяжких корисливих злочинів. Також прокурор зазначила, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні злочинів під час іспитового строку, що вказує на схильність до вчинення злочинів і може бути ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення. Наведені обставини, на думку прокурора, є достатніми для продовження терміну запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Адвокати заперечили проти продовження строку тримання обвинувачених під вартою, зазначивши те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, є неповнолітніми. Вважають, що прокурором не доведені ризики кримінального провадження та не доведено того, що до обвинувачених не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід. З урахуванням наведеного адвокати вважають, що до обвинувачених можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтримали доводи адвокатів, просили змінити їм запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши доводи прокурора, думку адвокатів, думку неповнолітніх обвинувачених, суд прийшов до висновку про доцільність продовження тримання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, виходячи із такого.

Відповідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно до ст.37 Конвенції про права дитини, арешт, затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Вирішуючи питання щодо продовження неповнолітнім обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою неповнолітніх обвинувачених судом враховано, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»). Разом з цим, відповідно до рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Крім цього судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ від 27.11.2008 р. у справі «Свершов проти України») та враховано вік обвинувачених, міцність соціальних зв`язків обвинувачених, стан здоров`я, майновий стан та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у кримінальному правопорушенні у вчиненні яких вони обвинувачуються, міцність соціальних зв`язків обвинувачених та існування ризиків кримінального провадження.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий. Обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, що вказує на схильність до вчинення злочинів та є ризиком вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з цим, суд бере до уваги те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів із застосуванням насильства до потерпілого, що є ризиком скритися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене. Судом враховано, що обвинувачені до затримання не працювали та не навчались, не мали постійного джерела доходу, що свідчить про

відсутність міцних сталих соціальних зв`язків, та є ризиком переховуватися від суду. При вирішенні даного питання судом також враховано, що неповнолітні обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину за яким розглядається кримінальне провадження іншим складом суду.

За таких обставин суд прийшов до переконання про наявність ризиків кримінального провадження, передбачених ст. 177 КПК України, а саме ризик переховуватися від суду та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам кримінального провадження, передбачених статтею 177 КПК України.
З метою виконання неповнолітніми обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покладених на них процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 21 травня 2018 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк шістдесят днів до 21 травня 2018 року.

Продовжити строк тримання під вартою неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк шістдесят днів до 21 травня 2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_1