Ухвала
Іменем України
24 січня 2018 р.

м. Київ
Провадження № 51-1713 ск 18
Колегія суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
10 листопада 2009 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, звільнений 04 березня 2015 року по відбуттю строку покарання,
за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
встановила:
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року вирок районного суду залишено без змін.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 вересня 2015 року приблизно о 02.30 год., перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу з альтанки повторно викрав пляшку вина, 3 пляшки пива та 7 кілограмів м`яса, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 шкоду на загальну суму 789,2 грн.
У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. При цьому прокурор зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд першої інстанції, звільнивши ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, не достатньо врахував дані про особу засудженого, який раніше був неодноразово судимий за корисливі злочини, вчиняв злочини в період іспитового строку та 4 рази відбував покарання у місцях позбавлення волі. Крім цього, прокурор вказує на порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора та не спростував їх.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
У силу ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, у вчиненому розкаявся, повністю відшкодував заподіяну шкоду. З урахуванням зазначеного, суд призначив ОСОБА_4 покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є достатнім для досягнення мети покарання.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 18 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Судді

ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3