11-сс/775/15/2018(м)

Слідчий суддя: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2017 р. про арешт майна, -
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2017 року задоволено клопотання слідчого про арешт майна, яке було вилучено під час обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 .
На зазначену ухвалу адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та винесена з порушенням норм процесуального закону. Зазначає, що проведення обшуку в житлі ОСОБА_8 проведено з порушенням процесуального закону, оскільки були залучені працівники поліції, які не були зазначені в ухвалі слідчого судді від 01.12.2017 року про дозвіл на проведення обшуку. Звертає увагу, що стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення арешту. Вказує, що на початку проведення обшуку були залучені поняті, які в процесі обшуку відмовилися бути понятими, а нові поняті, які фігурують у кінці протоколу обшуку не мають права бути понятими, оскільки є зацікавленими особами, тому що є співробітниками ГО «Лівий берег Одеса», що в свою чергу підтверджується документами, доданими до апеляційної скарги. Зазначає, що в ході обшуку були вилучені речі та документи, не зазначені в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук. Просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладання арешту на майно.
Заслухавши доповідача, ОСОБА_8 та її адвоката, які підтримали апеляційну скаргу, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали по розгляду клопотання слідчим суддею, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, усі вони обґрунтовано покладені у висновок слідчого судді про наявність правових підстав для накладення арешту та з метою запобігання можливості приховування, знищення, пошкодження та відчуження вказаного майна є необхідним застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги відносно того, що обшук домоволодіння ОСОБА_8 проводився за участю працівників поліції, які не зазначені в ухвалі слідчого судді від 01.12.2017 року про дозвіл на проведення обшуку з наступних підстав. Відповідно до ст. 236 КПК України ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана слідчим чи прокурором. Згідно ч. 1 ст. 41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції здійснюють слідчі дії в кримінальному провадженні на підставі письмового доручення слідчого. Положення ст.ст. 235, 236 КПК України, які визначають вимоги до ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла та порядок виконання такої ухвали не містять положень стосовно того, що в такій ухвалі має бути зазначено кому саме доручається проведення обшуку і заборону приймати участь у такій слідчий дії співробітників оперативних підрозділів.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що понятими під час проведення обшуку були заінтересовані особи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки у протоколі обшуку (а.с. 15-20) зазначено, що обшук розпочато о 12 год. 15 хв. 12.12.2017 року у присутності понятих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . О 12 год. 46 хв. 12.12.2017 року вказані поняті заявили, що не можуть більше приймати участь у проведенні обшуку у зв`язку з великою занятістю, тому обшук призупинено для залучення інших понятих. О 13.35 12.12.2017 року до домоволодіння прибули інші поняті та обшук було продовжено, а саме за участю понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 . Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 повідомила, що самостійно викликала понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 для того щоб останні були понятими. Про те, що вищезазначені поняті є членами ГО «Лівий берег Одеса» ОСОБА_8 повідомила працівників поліції, які проводили обшук. Проте підстав для сумнівів щодо наявності заінтересованості у понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 при проведенні обшуку у домоволодінні ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 у працівників поліції, так само як і у ОСОБА_8 та її адвоката не виникло, що підтверджується відсутністю будь-яких зауважень з цього приводу у протоколі обшуку домоволодіння ОСОБА_8 від 12.12.2017 року (а.с. 15-20). Колегія суддів не може вважати осіб, які входять до ГО «Лівий берег Одеса» особами, які автоматично є такими, які заінтересовані в результатах даного кримінального провадження, оскільки як на час винесення оскаржуваної ухвали, так і на час апеляційного розгляду, як повідомив прокурор під час апеляційного розгляду, нікого з учасників ГО «Лівий берег Одеса» не повідомлено про підозру, інших підґрунть для зацікавленості вказаних осіб в результатах кримінального провадження колегія суддів не вбачає.
Наданий стороною захисту відеозапис обшуку домоволодіння ОСОБА_8 суд не може розглядати як доказ проведення обшуку з порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки останній триває лише декілька хвилин, в той час як обшук тривав понад 4 години з 12-15 год. до 12-46 год. та з 13.35 год. до 17-05 год. з урахуванням перерви для залучення нових понятих.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що вилучене майно з великою долею вірогідності може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України, тому слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення про накладення арешту на вказане майно.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року.
Метою арешту даного майна є забезпечення кримінального провадження, завданням запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, що передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2017 року про накладення арешту на майно залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26.12.2017 року про накладення арешту на майно залишити без змін.
Судді: