31.10.2017 Справа № 756/4756/17
№ 756/4756/17
№ 1-кп/756/544/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва
в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000094 від 15.02.2017 року за обвинувальним актом стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 15.02.2017 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Пежо-307», д.н.з НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, рухався по проїзній частині вул. Богатирської зі сторони міста Києва в напрямку населеного пункту місто Вишгород адміністративної території м. Києва зі швидкістю понад 100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці 90 км/год. В салоні вказаного автомобіля знаходилась пасажир ОСОБА_7 .

Під час руху ОСОБА_3 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_3 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Пежо-307», д.н.з НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом, рухався по вищевказаній проїзній частині з перевищенням максимально допустимої швидкості на даній ділянці, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, під час руху не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не переконавшись, що це буде безпечним, почав маневр повороту праворуч з вул. Богатирської на з`їзд другорядної дороги до вул. Дніпроводська адміністративної території м. Києва, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля та на вказаному з`їзді виїхав за межі проїзної частини з подальшим наїздом на дерева та перекиданням автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

Ушкодження, спричинені ОСОБА_7 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті.

Смерть ОСОБА_7 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток черепа, з крововиливами під оболонки та шлуночки і речовину головного мозку.

Порушення вимог п.п. 1.5, 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні у якості обвинуваченого ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому діяння та показав, що ОСОБА_7 була його дівчиною, вони прийняли рішення жити разом. Для цього він знайшов та винайняв квартиру. 15.02.2017 року він у свого знайомого взяв автомобіль «Пежо-307», д.н.з НОМЕР_1 , сів за кермо вказаного автомобіля, ОСОБА_7 посадив у салон даного автомобіля поруч з ним на переднє пасажирське сидіння, та почав перевозити у спільне їх нове житло особисті речі своєї дівчини. Посвідчення водія в нього ніколи не було і керуванню транспортними засобами він ніколи не вчився, водійського досвіду та відповідних практичних навичок він також не мав. 15.02.2017 року близько 16 години рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської зі сторони міста Києва в напрямку міста Вишгорода проявив неуважність і під час повороту праворуч з вул. Богатирської на з`їзд другорядної дороги до вул. Дніпроводська не впорався з керуванням автомобілем та на вказаному з`їзді виїхав за межі проїзної частини з подальшим наїздом на дерева та перекиданням автомобіля, в результаті чого його дівчина ОСОБА_7 отримала відкриту черепно-мозкову травму від якої померла на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_3 не оспорює порушення ним вимог п.п. 1.5, 2.1 підпункт «а», 2.3 підпункт «б», 10.1, 12.1 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України, не оспорює причинно-наслідкового зв`язку між допущеними ним порушеннями Правил дорожнього руху та наслідками, які настали в результаті вказаних порушень у виді дорожньо-транспортної пригоди та смерті ОСОБА_7 . Обвинувачений ніяким чином не відшкодовував спричиненої злочином шкоди потерпілому. Про вчинене він шкодує, кається, просить не призначати йому реального покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 показав в суді, що є батьком загиблої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інших дітей у нього з дружиною не було. 15.02.2017 року він перебував у м. Трускавець у зв`язку з роботою. Близько 17 години того дня він з телефонного дзвінка дружини дізнався про загибель доньки під час дорожньо-транспортної пригоди. Близько 4 години ранку наступного дня він вже прибув до Вишгорода. До моменту поховання доньки ніякої зустрічі з обвинуваченим у нього не було і він не пам`ятає, чи був на похороні ОСОБА_3 , чи не був. Була лише розмова з матір`ю обвинуваченого. Відкриттям для потерпілого став факт відсутності посвідчення водія у ОСОБА_3 . Потерпілий показав, що обвинувачений ніякої шкоди не відшкодовував, та, врешті, з боку ОСОБА_3 він ніяких відшкодувань і не чекає, проте, просить призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин події, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; їм роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена. Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.ст. 65-67 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вчинений ОСОБА_3 злочин, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім цього, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, судом ураховується його відношення до вчиненого, а також те, що за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одружений, не має утриманців. Відомостей про наявність у обвинуваченого офіційних трудових відносин суду не надано.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі ближче до найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, без призначення йому такого додаткового покарання як позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, оскільки такого права обвинувачений ніколи не набував та наразі він його не має, посвідчення водія ніколи не отримував. Суд не вправі призначити позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання особі, яка не має права керувати транспортними засобами.
При цьому суд з урахуванням обставин справи та особи винуватого, його відношення до вчиненого, а також його поведінки безпосередньо після вчинення злочину, враховуючи позицію потерпілого, дійшов висновку, що перевиховання ОСОБА_3 та його виправлення не можливі без відбування ним призначеного покарання, тому підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить.
Визначене судом покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, і, в першу чергу, злочинів на транспорті.
Враховуючи вид та розмір призначеного покарання, з метою забезпечення виконання вироку, суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати у кримінальному провадженні у розмірі 2024,28 грн. (витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі) належить покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , стягнувши їх з нього на користь держави.
Речові докази відсутні (суду не надавалися та судом не досліджувалися).
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 31 жовтня 2017 року.

Застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на проведення судових автотехнічих експертиз у розмірі 2024 гривень 28 копійок.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка тримається під вартою, з моменту вручення їй копії вироку у той же строк.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1