Постанова
Іменем України

19 квітня 2018 року
м. Київ
справа № 204/6235/15-к
провадження № 51-3339 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001914 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився
у м. Дніпропетровськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2014 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 120 годин громадських робіт,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за:
- ч. 2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого;
- ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначено покарання 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.
Позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 залишено без розгляду.
Вирішені питання про речові докази та процесуальні витрати у провадженні.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 27 липня 2015 року приблизно о 4 год. 50 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 172 по вул. Робочій в м. Дніпропетровську, повторно, незаконно заволодів автомобілем ВАЗ-2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_10 на праві користування, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду у сумі 33194 грн.
ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 27 липня 2015 року приблизно о 6 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 102, по вул. Аптекарська балка в м. Дніпропетровськ, з салону автомобіля ВАЗ-2121, повторно таємно викрав мобільний телефон «NOKIA 6300», чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 809,40 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілі порушують питання про скасування постановлених судових рішень і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Вказують, що кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, а до кримінальної відповідальності притягнули лише одного ОСОБА_7 . Наголошують, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 також потрібно притягнути до кримінальної відповідальності та кваліфікувати їх дії за ч. 3 ст. 187 КК України. Зазначають, що не притягнення до відповідальності всіх винних потягло за собою невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку доказів та стало наслідком неправильне застосування кримінального закону. Вважають, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки апеляційний суд не перевірив належним чином їх доводи.
Позиції учасників судового провадження
Представник потерпілого ОСОБА_8 підтримав касаційні доводи і просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував щодо задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Натомість, зазначені обставини, на які, зокрема, посилаються у касаційній скарзі потерпілі, були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції, які розглянули провадження в межах пред`явленого обвинувачення, як того вимагає ст. 337 КПК України. Тому, при перегляді судових рішень, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 377 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.
З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що у даному кримінальному провадженні, в ході досудового розслідування, про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України було повідомлено ОСОБА_7 , також щодо нього було складено обвинувальний акт та направлено до суду.
Іншим особам, у цьому кримінальному провадженні, про підозру не повідомлялося, обвинувальний акт не складався та не направлявся до суду.
Під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював, додаткове обвинувачення не висував.
З огляду на викладені норми закону, суд не наділений процесуальними повноваженнями виходити за межі пред`явленого обвинувачення, збільшувати його об`єм, перекваліфіковувати дії обвинуваченого на більш тяжкі кримінальні правопорушення та пред`являти обвинувачення або притягати до кримінальної відповідальності інших осіб, яким не пред`являлося обвинувачення. Ці повноваження відносяться виключно до компетенції слідчого та прокурора, як сторони обвинувачення.
Враховуючи зазначене, доводи скарги про істотні порушення вимог закону, допущені судами через не притягнення до відповідальності інших осіб, причетних, на думку потерпілих, до вчинення злочину, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки суд розглянув кримінальне провадження стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Доводи потерпілих, які аналогічні доводам апеляції, належно перевірені апеляційним судом, на них надано обґрунтовані відповіді. Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Інших доводів, які були б підставами для скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, у касаційній скарзі потерпілих не наведено, а тому суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд
ухвалив:
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14