Справа № 513/1264/16-к
Провадження № 1-кп/492/35/18
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м. Арциз
Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщені суду у відкритому судовому засіданні в м. Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

ВСТАНОВИВ:
02 жовтня 2016 року, приблизно о 19 год. 00 хв., більш точного часу в ході судового слідства встановити не представилося можливим, між ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та ОСОБА_6 , що знаходились біля будинку АДРЕСА_1 , виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_5 , необережно ставлячись до своїх дій та їх наслідків, внаслідок злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання смерті ОСОБА_6 від падіння з висоти власного зросту та удару головою об тверду поверхню, наніс один удар лівою ногою в обличчя потерпілому, від чого останній, втративши рівновагу, з положення стоячи впав назад, вдарившись потиличною частиною голови об асфальтобетонне дорожнє покриття. В результаті падіння, згідно висновку судово-медичної експертизи № 101 від 31.10.2016 року у ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець на лівій щічній області, крововилив під м`якими тканинами волосистої частини голови в правій скронево-потиличній області, крововиливи в обидва скроневі м`язи, 5 лінійних переломів потиличної га скроневих кісток, два з яких переходять на основу черепа, крововилив між кістками черепа та твердою мозковою оболонкою в потиличній області справа, крововилив між твердою і м`якими оболонками в лівій лобній області, вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками в лівій скроневій та потиличній областях, розміжчення тканини мозку в тім`яно-потиличній ділянці правої півкулі, розширення бокових шлуночків мозку рідкою кров`ю. Ушкодження у вигляді синця на лівій щічній області не було небезпечним для життя, мало би незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, і за цим критерієм відноситься до легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Всі інші ушкодження були небезпечними для життя, привели до смерті і за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 15 хв. у відділенні реанімації та інтенсивної терапії Комунальної установи «Саратська центральна районна лікарня». Смерть ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи № 101 від 31.10.2016 року знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`якими тканинами волосистої частини голови, переломів склепіння та основи черепу.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив суду, що він вдарив ОСОБА_6 один раз, від чого останній впав на спину та вдарився, під час конфлікту бачив ніж у брата потерпілого ОСОБА_7 , не може стверджувати чи був ніж у ОСОБА_8 . Цивільний позов не визнає.
Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина в пред`явленому йому обвинуваченні в повному обсязі також підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, показаннями свідків.
Так, свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав суду пояснення про те, що він працює старшим дільничним Саратського ВП ГКУНП в Одеській області та пояснив суду, що у 2016 році надійшло повідомлення з лікарні про отриманні тілесні ушкодження ОСОБА_6 , після чого він встановив особу, яка нанесла тілесні ушкодження та при яких обставинах.
Крім показань свідка, вина обвинуваченого ОСОБА_5 також доведена зібраними по справі органами досудового розслідування і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:
-витягом з кримінального провадження № 0000481 від 02.10.2016 року, згідно якого 02.10.2016 року, приблизно о 19 год. 00 хв., ОСОБА_5 , в ході раптово виниклої сварки, наніс один удар в черевну порожнину ОСОБА_6 , який втративши рівновагу впав на асфальтобетонне покриття вулиці та вдарився головою, після чого був доставлений до приймального відділення Комунальної установи «Саратська центральна районна лікарня», ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год. 15 хв. ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень помер;

-постановою про перекваліфікацію складу правопорушення від 04.10.2016 року, відповідно до якої було перекваліфіковано злочин з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України;

-свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.10.2016 року;
-заявою про залучення до провадження як потерпілого 07.10.2016 року;
-протоколом огляду трупа від 04.10.2016 року із фототаблицею, згідно якого на трупі ОСОБА_6 виявлені пошкодження на тильній частини у вигляді рубця та голова обмотана бинтом;
-висновком експерта № 101 від 31.10.2016 року, згідно якогопри судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_6 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець на лівій щічній області, крововилив під м`якими тканинами волосистої частини голови в скронево-потиличній області, крововиливи в обидва скроневі м`язи, 5 лінійних переломів потиличної та скроневих кісток, два з яких переходять на основу черепа, крововилив між кістками та твердою мозковою оболонкою в потиличній області справа, крововилив між твердою і їй оболонками в лівій лобній області, вогнищеві крововиливи під м`якими мозковими оболонками в лівій скроневій та потиличній областях, розміжчення тканини мозку в тім`яно-потиличній ділянці правої півкулі, розширення бокових шлуночків мозку рідкою кров`ю, властивості синця (темно-синє забарвлення, чіткі контури), наявність вираженої клітинної реакції з початком проліферації в місцях крововиливів дозволяють зробити висновок, що вказані ушкодження заподіянні прижиттєво, за 1-2 доби до моменту настання смерті; таким чином, виявлені ушкодження бути утворені 01.10.2016р. Вказані ушкодження у вигляді синця на лівій щічній області нене було небезпечним для життя, мало би незначні, скороминучі наслідки, що тривають не більше 6 днів, за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» носять ознаки легких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Всі інші ушкодження були небезпечними для життя, привели до смерті і за цим критерієм, згідно п. 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень стосовно живих осіб. Комплекс ушкоджень мозкового черепу у ОСОБА_6 міг виникнути при падінні навзнаки з висоти власного росту та ударі потиличної ділянкою голови об тверду поверхню. Ушкодження у вигляді синця на лівій щічній області заподіяне дією тупого предмету, групові і індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися. Не виключено, що такими предметом могла бути рука стиснута в кулак. Тому, можливо, ОСОБА_6 міг бути нанесений 1 удар кулаком придав тілу прискорення при падінні з висоти власного росту на тверду поверхню. Смерть ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виявленою у нього закритої черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливів під м`якими тканинами волосистої частини голови, переломів склепіння та основи черепу, крововиливів між твердою мозковою оболонкою внутрішньою поверхнею кісток склепіння черепу, крововиливів між твердою та м`якими мозковими оболонками, крововиливів під м`якими мозковими оболонками, вогнищами контузій та крововиливом у тканині головного мозку що привело до набряку головного мозку та настанню смерті. Локалізація синця на лівій щічній області вказує на те, що потерпілий ОСОБА_6 під час нанесення йому удару був обернутий обличчям до травмуючого предмету.

-актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 4400/101 від 13.10.2016 року при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_6 в крові етиловий спирт не виявлений;

-протоколом огляду місця події від 04.10.2016 року;
-постановою про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 14.10.2016 року;
-протоколами проведення слідчого експерименту від 13.10.2016 року;
-постанова про призначення додаткової судово-медичної експертизи від 09.11.2016 року;
-висновком судово-психіатричних експертів № 443 від 26.10.2016 року, згідно якогообвинувачений ОСОБА_5 в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, хронічним психічним розладом, недоумством, іншим, у тому числі і тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, не страждав, виявляв клінічні ознаки «Органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу з легким інтелектуально-мнестичним дефектом», ступінь вираженості та глибина якого не позбавляють його можливості у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим, він був здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. З пояснень самого ОСОБА_5 , до часу вчинення кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, він міг знаходитися у стані простого (не патологічного) алкогольного сп`яніння. Однак його дії не були обумовлені будь-якими переживаннями психотичного рівня (марення, галюцинації), якісно порушеною свідомістю, тому він був здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_5 також не страждає на хронічний психічний розлад, недоумство. У ОСОБА_5 виявлені клінічні ознаки «Органічного емоційно лабільного (астенічного) розладу з легким інтелектуально-мнестичним дефектом», ступінь виразності та глибина якого не позбавляють його можливості у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

-висновком експерта 2-А від 16.11.2016 року, відповідно до якого ушкодження у вигляді синця на лівій щічній області вказує на його спричинення предметом, після чого потерпілий ОСОБА_6 впав на тверду поверхню навзнаки, тому малоймовірно спричинення тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ОСОБА_6 при обставинах, вказаних при проведені слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 .

Таким чином, сукупність наведених та досліджених в судовому засіданні доказів, повністю підтверджує вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, і, аналізуючи в сукупності докази, зібрані в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає їх належними, допустимими та достатніми для постановлення обвинувального вироку.
Згідно ст. 24 КК України та ст. 25 КК України визначені умисел і його види та необережність і її види.
У відповідності до ч. 3 ст. 25 КК України необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.
Суд бере до уваги роз`яснення, викладені в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України у кримінальних справах від 07.03.2003 року № 2 « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», згідно яких судам роз`яснено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.
Показання обвинуваченого, що він не мав умислу на заподіяння смерті ОСОБА_6 , об`єктивно підтвердженні вищезазначеними письмовими доказами. Крім того, показання обвинуваченого суперечать висновку судово-медичної експертизи щодо можливих обставин отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.
Суд вважає, що в даному випадку мала місце необережність з боку обвинуваченого у вигляді злочинної самовпевненість. Обвинувачений ОСОБА_5 міг передбачити можливість настання суспільно небезпечного наслідку своїх дій у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_6 . Суд враховує, що умислом ОСОБА_5 не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а щодо його смерті в діях ОСОБА_6 вбачається необережна форма вини.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, всебічного і об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, повністю доведена матеріалами справита його протиправні дії кваліфікує за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) середньої тяжкості; за місцем проживання характеризується задовільно; проживає разом з дружиною та дітьми; на обліку у лікаря психіатра та на диспансерному обліку не перебуває. Обвинувачений ОСОБА_5 хоча і є особою, що в силу ст. 89 КК України не має судимості, але раніше вже засуджувався за вчинення корисливого злочину та звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком, що негативно характеризує особу обвинуваченого.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України щире каяття, як обставина, яка пом`якшує покарання, припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки через її щирий осуд, визнання вини та готовність нести кримінальну відповідальність.
Разом з тим, визнання обвинуваченим себе винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, суд не розцінює як щире каяття, оскільки вказана обставина припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовим нести кримінальну відповідальність.
Обставинами, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку досудової доповіді про ОСОБА_5 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, а також ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній, а тому перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 вважається можливим без позбавлення волі на певний строк. Орган пробації вважає, що виправлення особи та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів.
Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини справи, давши їм оцінку, беручи до уваги тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), який хоча є необережним злочином, але відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості; особу обвинуваченого, який вчинив злочин проти життя та здоров`я людини, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що підвищує суспільну небезпеку його дій, внаслідок чого людина позбавлена життя; думку потерпілої, яка просила призначити покарання без звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, суд прийшов до висновку, що виправлення та виховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді обмеження волі в розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 119 КК України.
Такий вид та міра основного покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідно до вимог ст. 50 КК України сприятиме забезпеченню досягнення мети покарання, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
При призначенні покарання, з урахуванням підвищеної небезпеки вчиненого злочину середньої тяжкості, об`єктом якого є життя особи, настанням у подальшому невідворотних негативних наслідків для потерпілого у вигляді смерті, в сукупності з даними про особу обвинуваченого, підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 дії ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Разом з тим, захисник-адвокат обвинуваченого в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років.
В судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 є батьком малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження і не позбавлений відносно неї батьківських прав.

Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», надав суду свою згоду на застосування відносно нього амністії, та судом не встановлено перешкод до застосування відносно нього амністії, що передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 08.04.2014 року та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаний винним у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, суд прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_5 може бути звільнений від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскількисудом встановлено наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене ОСОБА_5 діяння, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухваливши обвинувальний вирок, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Доводи захисника щодо несплати потерпілою судового збору за подання цивільного позову про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільнені від.
Доводи захисника-адвоката ОСОБА_4 про необхідність сплати потерпілою судового збору за подання цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не ґрунтуються на точному змісті наведеної правової норми.
Положеннями зазначеного пункту також передбачено звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення будь-якого кримінального правопорушення, незалежно від об`єкту посягання.
Разом з тим, п. 2 цієї ж частини статті передбачена інша самостійна підстава звільнення позивачів від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.
Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної і моральної), завданої у результаті заподіяння тілесних ушкоджень або її смерті, незалежно від того настали такі наслідки в результаті вчинення кримінального правопорушення або інших дій чи бездіяльності, за які відповідач несе цивільну відповідальність, згідно Закону.
З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення.
При вирішенні позову потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 200000,00 грн., суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
В силу ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням вищезазначеного, конкретних обставин справи, приймаючи до уваги наслідки, які настали для потерпілої втрата її близької людини - брата, глибини пережитих душевних страждань, як сестри загиблого, та суттєвих змін в способі життя, беручи до уваги часткове визнання обвинуваченим своє вини, не відшкодування в добровільному порядку моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає що заявлений потерпілою цивільний позов підлягає задоволенню в повному розмірі, тому з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_12 підлягає стягненню 200000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Суд не вирішує питання про речові докази у справі, в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів, у даному кримінальному проваджені.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 369-370, 373-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у вигляді обмеження волі строком на чотири роки.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про застосування відносно ОСОБА_5 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.
Засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання у вигляді обмеження волі строком на чотири роки звільнити на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році»від 22.12.2016 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті) тисяч гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1