АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/1666/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/790/421/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого судді ОСОБА_2
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- особи яка відбула покарання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 4 вересня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відмовлено.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а відтак не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.09.2017 року та застосувати до нього положення ст.81 КК України.
Вважає що своєю сумлінною працею та ставленням до неї довів своє виправлення.
Стягнення, які він мав за час відбування покарання погашені, а відтак їх не можна враховувати як підставу для відмови в умовно-достроковому звільненні.
Зазначає, що не одноразово звертався зі зверненням до Президента України про помилування, однак судом це не взято до уваги, оскільки дану обставину він не може довести.
Вказує, що адміністрацією колонії було допущено ряд порушень в частині нарахування йому заробітної плати.
Вважає, що судом першої інстанції не законно зазначено обставину перерахунку строку згідно ст.72 КК України, як таку, що перешкоджає застосуванню до засудженого ст.81 КК України.
Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.09.2017 року та задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, на думку захисника, переведення засудженого ОСОБА_7 у 2014 році до «Олексіївської виправної колонії (№25)», тобто до колонії з більш м`яким режимом свідчить саме про виправлення ОСОБА_7 та дотримання ним режиму виправної колонії.
В колонії засуджений отримав кваліфікацію токаря, однак документи про це до особової справи не долучені. Крім того, в матеріалах особової справи відсутні будь-які документи, що підтверджують факти недобросовісного ставлення засудженого ОСОБА_7 до праці, а пояснювальна останнього про те, що він не відмовляється від будь-якої роботи, судом не взято до уваги.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, думку ОСОБА_7 , який просив застосувати до нього умововно- дострокове звільнення, не зважаючи на те що він вже повністю відбув призначене покарання та з цих підстав звільнений з місця позбавлення волі, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 3ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти я комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_7 з 02.11.2008 року відбував призначену вироком суду покарання у Замкової виправної колонії Хмельницької області № 58.
За час відбуття покарання в період з 16.03.2009 по 20.08.2013, ОСОБА_7 , як злісний порушник установленого порядку відбування покарання, відповідно до приписів КВК України, 54 рази піддавався різноманітним стягненням, та 2 рази піддавався заохоченням.
З 11.12.2014 року засуджений ОСОБА_7 відбував призначену вироком суду міру кримінального покарання у Державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)» де один раз піддався стягненню та 3 рази заохоченням.
Згідно характеристики, наданої на час розгляду в суді апеляційної інстанціїї Темнівською виправною колонією №100, де ОСОБА_7 знаходився на лікуванні з 12.01.2018 року, останній характеризується посередньо, режим тримання не порушує, стягнень та заохочень не має.
На даний час ОСОБА_7 звільнився з місця позбавлення волі у зв`язку із відбуттям строку покарання.
У роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові пленуму Верховного суду України «Про умовнодо-строкове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002я від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Отже викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними, оскільки вони ґрунтуються на аналізі даних про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише за час, що безпосередньо передував розгляду питання про застосування умовно-досторокового звільнення.
Зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 4 вересня 2017 року без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя

Судді: