справа № 208/5095/17
№ провадження 1-кс/208/1522/17
УХВАЛА

09 жовтня 2017 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 ,
- слідчого СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,
- заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
- представника заінтересованої особи ОСОБА_6 ,
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання, посилався на обставини викладені в ньому.
Слідчий суддя, вислухавши слідчого, заінтересованих осіб та представника заінтересованої особи, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 13 вересня 2017 року до Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від Управління СБ України у Дніпропетровській області надійшло повідомлення щодо організації невстановленими особами на території міста Кам`янського протиправної схеми маршрутизації міжнародного трафіку в обхід міжнародного центру комутації.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Згідно ч.ч.1, 2, 6 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно частин 2, 4, 5 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави застосування арешту майна.
Як вбачається з клопотання слідчого, в ньому не зазначено з яких саме підстав, передбачених ч. 2 ст.170 КПК України, просять накласти арешт на вилучене майно.
Встановлено, що відносно власника вилученого майна ОСОБА_4 не здійснюється кримінальне провадження, тому він в даному провадженні має статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна.
При цьому, накладення арешту на майно третьої особи на підставі п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України можливо тільки за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, зокрема якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 962 Кримінального кодексу України (ч. 4 ст. 170 КПК України).
При цьому, будь-яких відомостей, які б свідчили про наявність обставин, що набуті безоплатно або в результаті протиправної схеми з маршрутизації міжнародного трафіку в обхід міжнародного центру комутації в клопотанні слідчого не зазначено, та не долучено відповідних доказів до клопотання слідчого.
Посилання в клопотанні слідчого те, що накладення арешту є необхідним для забезпечення проведення експертиз, слідчий суддя вважає необґрунтованим, оскільки зазначене не може бути підставою для накладення арешту в силу ч. 6 ст.170 КПК України.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у такому випадку арешт може бути накладений на майно обмеженого кола суб`єктів - підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями або бездіяльністю підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, або неосудної особи, що вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за умови наявності обґрунтованого розміру цивільного позову.
Як було зазначено вище, про підозру ОСОБА_4 не повідомлено, дане кримінальне провадження здійснюється щодо невстановленого ще кола осіб, а також цивільний позов до ОСОБА_4 не пред`явлений.
З наданих матеріалів випливає, що існує підозра у використанні вилученого майна як предметів протиправної схеми маршрутизації міжнародного трафіку в обхід міжнародного центру комутації, але при цьому, як клопотання слідчого містять лише загальні формулювання обґрунтованості вказаних тверджень та мети арешту майна згідно положень процесуального закону, без подальшої конкретизації стосовно ОСОБА_4 , а також не містить будь-якого обґрунтування необхідності арешту зазначеного майна.
Ст.173 КПК України передбачено, що, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене і загальні засади кримінального провадження, приписи п. 2 ч. 3 ст.132 КПК України стосовно недопущення застосування заходів забезпечення кримінального провадження у разі не доведення слідчим, прокурором, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, вважаю за необхідне відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1