Дата документу Справа № 333/7305/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1224/17
Єдиний унікальний № 333/7305/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001132, №0001023, №0000829, за апеляційними скаргами процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженого в м. Запоріжжя, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, вдівця, маючій на утриманні малолітню дитину 2006 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 16.04.2015 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185, 75 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 12.08.2015 р. Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч.2, 70 ч.4, 75 КК України до трьох років позбавлення волі з випробуванням на 1 рік; 29.09.2015 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років 7 місяців позбавлення волі,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 190 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.
ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді двох років шести місяців позбавлення волі.
Призначити ОСОБА_7 остаточне покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2015 року у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в слідчому ізоляторі № 10 м. Запоріжжя до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 20 серпня 2015 року по 30 березня 2017 року у співвідношенні 1 день утримання в слідчому ізоляторі за 2 днів покарання.
Згідно зі змістом вироку, 02.03.2015 року в денний час доби, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в маршрутному таксі №77 під час руху між зупинками громадського транспорту «Бульвар Шевченко» та «12 квітня» по проспекту Леніна з сумки ОСОБА_12 таємно викрав належний їй мобільний телефон iPhone 5S, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 4590,61 грн.
05.08.2015 року в денний час ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи на території пляжу «Жданівський» в м. Запоріжжя з рюкзаку неповнолітнього ОСОБА_13 таємно викрав мобільний телефон Lenovo A316і, що належить ОСОБА_14 , чим спричинив останній матеріальної шкоди на суму 1035,71 грн.
16.08.2015 р., в вечірній час ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи біля Міської клінічної лікарні №6 в м. Запоріжжя, шляхом обману, під приводом здійснення дзвінка, заволодів мобільним телефоном Samsung GT-9500, що належить ОСОБА_15 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на суму 4057,60 грн.
Разом з тим, стороною обвинувачення не було конкретизовано обвинувачення, викладене по кримінальному провадженню №№0001132. Так, по епізоду викрадення мобільного телефону «Нокія Х1» у потерпілої ОСОБА_16 не вказана дата та час вчинення крадіжки, повна адреса Комунарської районної адміністрації, номер кабінету, з якого вчинена крадіжка; по епізоду викрадення барсетки з салону автомобіля у потерпілого ОСОБА_17 не зазначений номер будинку біля якого вчинена крадіжка, не вказаний державний номерний знак автомобіля, індивідуалізуючи ознаки барсетки, як то матеріал; по епізоду викрадення мобільного телефону «Sony ericson» у потерпілої ОСОБА_18 - не вказана повна адреса місця вчинення крадіжки, модель мобільного телефону; по епізоду крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_19 не зазначені марки та моделі інструментів, конкретне місце вчинення злочину; по епізоду викрадення мобільного телефону Bravis у потерпілого ОСОБА_20 не вказаний державний номерний знак автомобіля, з якого була вчинена крадіжка, індивідуалізуючи ознаки мобільного телефону, такі як колір та модель; по епізоду викрадення мобільного телефону Самсунг у потерпілого ОСОБА_21 не вказане конкретне місце вчинення злочину, індивідуалізуючи ознаки мобільного телефону, такі як колір та модель, невірно вказана дата вчинення крадіжки.
Крім того, сторона обвинувачення не надала доказів на підтвердження вартості цього майна. Надані чеки: товарний чек ПП ОСОБА_22 , відповідно до якого вартість мобільного телефону «Samsung» складає 700 грн. суд не приймає, оскільки не зазначено, яка модель мобільного телефону марки «Samsung» коштує саме 700 грн.; фіскальний чек від 21.05.2015 року, згідно якого вартість мобільного телефону Bravis складає 199 грн. суд не приймає, оскільки в обвинувальному акті вартість телефону вказана 1999 грн., також не зазначена модель цього телефону.
За правилами статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій пред`явлено обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення.
Отже, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, безпосередньо дослідивши надані стороною обвинувачення докази, давши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведена вина ОСОБА_7 у викраденні майна потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 , тому необхідно виключити з обвинувачення ці епізоди. Крім того, обвинуваченого ОСОБА_7 було виправданню за ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи вирок суду першої інстанції в частині дослідження доказів та обставин справи, вважає вирок незаконним в частині призначення покарання. Суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України. Апелянт вважає, що суд першої інстанції повинен був застосувати положення ст.71 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, оскільки за вироком суду від 30.03.2017 року його визнано винним у вчиненні злочинів, які були скоєні ним до постановлення вироку Жовтневим районним судом м. Запоріжжя 29.09.2015 року. На підставі викладеного захисник-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок в частині призначення покарання та призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
В апеляційних скаргах процесуальні прокурори у кримінальному провадженні ОСОБА_11 та ОСОБА_9 посилаються на незаконність, невмотивованість та необґрунтованість вироку, вважають, що він підлягає скасуванню, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Апелянти вважають, що судом під час розгляду кримінального провадження порушено вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не було задоволено клопотання про зміну обвинувачення. Крім того, судом упереджено та неправомірно взято до уваги одні докази та необґрунтовано спростовано інші. Також надано невірну оцінку показанням свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . На підставі викладеного апелянти просить, вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі процесуальний прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 по епізодам злочинних діянь, за яким його визнано винним, однак вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Судом необґрунтовано визнано докази обвинувачення та показання свідків на підтвердження вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.185 КК України, неналежними. Прокурор вважає, показання свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , протоколи пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду предмету, протокол слідчого експерименту, узгоджуються між собою та у своїй сукупності підтверджують вину ОСОБА_7 . Стосовно неповноти судового розгляду, апелянт вказує на те, що під час судового розгляду даного кримінального провадження судом не досліджено показання усіх потерпілих та свідків. В порушення норм кримінального процесуального закону, судом не було належним чином проінформовано потерпілих про час і місце судового розгляду, після повернення повідомлення поштою без вручення судових повісток, жодних інших заходів щодо виклику потерпілих судом не застосовано, що позбавило потерпілих можливості реалізувати свої права у кримінальному провадженні. Крім того, судом під час розгляду було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про зміну обвинувачення. На підставі вказаних порушень, прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, вказує, що під час розгляду кримінального провадження не були допитані свідки та потерпілі, не було досліджені речові докази. Обвинувальний вирок обґрунтований лише припущеннями, доказом його вини по всім епізодам є лише покази отримані під час досудового розслідування. Судом першої інстанції не взято до уваги його повне каяття у вчинених правопорушеннях, сприяння слідству під час розкриття злочинів. Також судом не враховано, що на його утриманні знаходиться малолітня донька, мати інвалід І групи, він являється вдівцем, а також не враховано особливі та тяжкі сімейні обставини. Крім того, судом при призначенні покарання невірно застосовано закон про кримінальну відповідальність під час складання покарань. На підставі викладеного апелянт просить скасувати вирок суду першої інстанції.
До початку судового розгляду провадження в апеляційній інстанції захисник-адвокат ОСОБА_34 звернулася із погодженим з обвинуваченим ОСОБА_7 клопотанням про застосування амністії до ОСОБА_7 .

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг процесуальних прокурорів, а також фактично не підтримавши свої апеляційні скарги, просили задовольнити клопотання про звільнення від покарання у зв`язку з амністією; прокурора, яка підтримала апеляційні скарги процесуальних прокурорів та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а також клопотання про застосування амністії, вважала, що вирок необхідно скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції а клопотання залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, натомість підлягає задоволенню клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку з амністією.

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визвав. Від дачі показів відмовився на підставі ст.63 Конституції України. Натомість під час апеляційного розгляду фактично визнав вину за епізодами крадіжок 02.03.2015 і 05.08.2015 ташахрайства 16.08.2015, відтак вирок в частині доведеності його вини за вказаними епізодами, правильність виду і розміру призначеного судом покарання, апеляційним судом не перевіряється відповідно до вимог ст..304 КПК України. Аналогічне можна зазначити щодо інших обставини, на які звертала увагу сторона захисту в своїх апеляційних скаргах, щодо допущених на їх думку процесуальних порушень, не врахування обставин які пом`якшують покарання тощо, адже на теперішній стадії фактично ці обставини ніким із учасників процесу не оскаржуються.

Щодо інших епізодів, вчинення яких інкримінувалося ОСОБА_7 і за якими його було виправдано колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи виправданою суд у вироку зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

На переконання колегії суддів вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані, підстави для виправдання ОСОБА_7 і мотиви, з яких суд відкинув докази обвинувачення, викладені у вироку в повному обсязі.

Як докази вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185 КК України суд оцінив покази потерпілої ОСОБА_16 свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_31 .

Також при судовому розгляді суд дослідів письмові докази, надані стороною обвинувачення для підтвердження вини ОСОБА_7 , однак дійшов обґрунтованого висновку, що вони, ні кожен зокрема, ні в сукупності, не підтверджують факт викрадення майна у потерпілих саме ОСОБА_7 .
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

Зі вказаними висновками суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг прокурорів колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, апеляційна скарга може бути задоволена апеляційним судом у разі, якщо вона містить посилання на те, в чому полягає неправильність оскаржуваного вироку та містить визначені чинним процесуальним законом підстави для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції. Лише за об`єктивного підтвердження таких підстав можливе скасування оскаржуваного вироку. В апеляційних скаргах фактично виражається незгода із прийнятим судом рішенням. Доводи на предмет того, що суд не дослідив усіх обставин провадження є надуманими адже, суд дослідив усі докази, які були надані стороною обвинувачення і дав їм відповідну оцінку. Так, суд в повній мірі обґрунтував позицію щодо своїх висновків на предмет того, що покази потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_32 , письмові докази: - висновок експерта №2225 від 02.10.2015 року; - висновок експерта №2223 від 02.10.2015 року; - протокол від 04.06.2015 року огляду місця події; - протокол від 02.07.2015 року огляду місця події; - висновок експерта №2112 від 08.10.2015 року; - протокол від 30.07.2015 року огляду місця події; - протокол огляду місця події від 02.07.2015 року; - фіскальний чек магазину «Алло» від 10.07.2013 року; - висновок експерта №2228 від 12.10.2015 р., - протоколи пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 11.09.2015 р. та 04.09.2015 року, не є належними доказами провини ОСОБА_7 у викраденні мобільних телефонів у потерпілих ОСОБА_20 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_21 . З цими висновками в повній мірі погоджується і колегія суддів. Суд в якості доказу винуватості ОСОБА_7 також обґрунтовано не прийняв протокол слідчого експерименту по епізодам кримінального провадження №0001132, оскільки викладена в ньому інформація не відповідала меті проведення слідчого експерименту, оскільки вказаний протокол слідчого експерименту містив лише відомості викладені слідчим, начебто зі слів ОСОБА_7 та фототаблиці, на яких зображення не відображає обставини вчинення крадіжок, а лише зображений обвинувачений на фоні певних місць.
Свідки ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 не були допитані з об`єктивних причин, оскільки вказані особи є свідками обвинувачення, обов`язок забезпечення їх присутності під час судового розгляду покладено саме на сторону обвинувачення, однак стороною обвинувачення не було забезпечено явку цих свідків в судове засідання протягом розумного строку для їх допиту.
Зазначені обставини свідчать, що органом досудового слідства та стороною обвинувачення під час судового розгляду не було надано жодного доказу, який би безсумнівно вказував на вину ОСОБА_7 у вчиненні крадіжок за епізодами вчинених 09.02.2015, 26.02.2015, у березені 2015 року, 12.03.2015, 04.06.2015, 26.06.2015, 02.07.2015, 03.07.2015, двох епізодів 23.07.2015, 27.07.2015, 02.08.2015, і 31.08.2015.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Доводи викладені в апеляційних скаргах прокурорів про те, що суд необґрунтовано не відклав розгляд справи для надання прокурорам можливості змінити обвинувачення, колегія суддів вважає надуманими, адже вказане провадження слухалось на протязі майже двох років, прокурори мали об`єктивну можливість змінити обвинувачення і одного разу скористалися цією можливістю. Під час останнього судового засідання прокурори не повідомили суд і сторону захисту, які саме нові фактичні обставини були встановлені під час судового розгляду, обмежившись лише поясненням, що в обвинувальному акті було виявлено помилку (яку саме також не зазначили). Відтак колегія суддів вважає, що дії сторони обвинувачення фактично призводили до затягування розгляду вказаного провадження і порушення його загальних засад (розумності строків), тому у задоволенні клопотання прокурора про відкладення судового засідання було відмовлено обґрунтовано.

Доводи про, те що суд вийшов за межі своїх повноважень, наголосивши у вироку про недоліки обвинувального акту, є необґрунтованими адже ті недоліки, на які звернув увагу суд, відносяться до фактичних обставин, які прокурор вважав встановленими, відповідно, якщо про них не йдеться в обвинувальному акті, то вони не встановлені прокурором. Не зазначення тих відомостей в обвинувальному акті, на які звернув увагу суд, не давали підстав повертати обвинувальний акт прокурору на стадії підготовчого судового засідання, до тогож підчас підготовчого судвого засідання прокурори, наголошували що обвинувальні акти відповідають вимогам ст..291 КПК України і просили призначити судовий розгляд. Відтак вищевказані обставини обґрунтовано були досліджені саме підчас розгляду провадження по суті.

Доводи прокурорів про наявність процесуальних порушень, які полягали у розгляді провадження за відсутності потерпілих, є так само необґрунтованими, адже на протязі всього розгляду провадження потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 викликались в судові засідання, однак жодного разу не з`явились, хоча для належного їх повідомлення судом направлялись повістки поштою на адреси, вказані в обвинувальних актах, направлялись СМС-повідомлення на номери телефонів, вказаних в обвинувальних актах, з`ясовувалась адреса реєстрації потерпілих в секторі адресно-довідкової служби. Та обставина, що після повернення із нарадчої кімнати суд проголосив вирок за відсутності вказаних потерпілих, не свідчить про порушення їх прав. Потерпілі викликалися в судове засідання призначене на 30.03.2017, і повторний їх виклик, як і обов`язкова участь останніх під час проголошення вироку не передбачені вимогами КПК України

Отже, апеляційні скарги прокурорів не спростовують правильного по суті судового рішення у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України і його виправдання за цілим рядом епізодів крадіжок у зв`язку з недоведеністю його вини з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а тому вказані апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, розглянувши клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 , яке погоджено із обвинуваченим ОСОБА_7 , про звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку з амністією, доходить висновку про задоволення цього клопотання. ОСОБА_7 є вдівцем і має на утриманні неповнолітню дитину. Відповідно до п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років. Останній вчинив злочини, які не віднесені до категорії тяжких або особливо тяжких, а тому він не відноситься до осіб, до яких відповідно ст.9 зазначеного закону амністія не застосовується. Окрім цього ОСОБА_7 відбув половину призначеного покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року, а згідно зіст.4 цього ж закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги процесуальних прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 30.03.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 року по 27.11.2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.
Задовольнити клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 про застосування амністії до ОСОБА_7 .
Звільнити від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він відбув більше половини призначеного покарання.
З-під варти ОСОБА_7 звільнити в залі суду негайно.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_39 Тютюник