АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2007/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 646/2698/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретар ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 березня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Оленєгорськ, Мурманської області, росіянин, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має малолітню доньку, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 15.02.2002 Амвросіївським районним судом Донецької області за ч.2 ст.140, ч. 2 ст. 17, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 42 КК України 1960 року, ч.3 ст. 185 КК України 2001 року до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 06.02.2004 звільнений умовно - достроково на 1 рік 3 місяця 1 день;

- 15.05.2006 Амвросіївським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

- 05.02.2007 Куйбишевським районним судом м. Донецька за ч. 1 ст. 309, 71 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- 15.05.2007 Ленінський районним судом м. Харкова за ч 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70, 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі; 28.10.2009 звільнений умовно-достроково на 11 місяців 12 днів;

- 14.10.2010 Амвросіївським районним судом Донецької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, 19.04.2013 звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 6 днів, -
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і йому призначено покарання 7 років позбавлення волі із конфіскацією належного йому майна.
Строк відбуття покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з 15.02.2016 року.
Зараховано ОСОБА_9 , відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дня позбавлення волі у період з 15.02.2016р. року по 31.03.2017 року включно.
Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 залишено без змін до набрання вироком законної сили.
Як встановив суд, 15.02.2016 року, близько 19 години 40 хвилин, ОСОБА_9 за попередньою змовою в групі з невстановленою особою, біля станції метро «Проспект Гагаріна» в м. Харкові, побачили раніше незнайому їм ОСОБА_10 та діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, почали переслідувати останню. Близько 19.50, ОСОБА_9 та невстановлена особа, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, згідно попередньої домовленості, дійшли за ОСОБА_10 до внутрішнього двору ХМКЛ № 11, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Руставелі, 10, де невстановлена особа залишилась біля входу у внутрішній двір з метою попередження ОСОБА_9 про появу сторонніх осіб, а ОСОБА_9 діючи умисно, з корисливим мотивом, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, підійшов ззаду до ОСОБА_10 та погрожуючи останній спричиненням насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, а саме приставивши до горла ОСОБА_10 лезо складного ножа, який мав при собі, та вимагав віддати йому її жіночу сумку. В цей час дії ОСОБА_9 були помічені ОСОБА_11 , який в подальшому його затримав.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок та кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити. Вважає, що суд при ухваленні вироку врахував лише показання свідків та потерпілої, не врахувавши пояснення обвинуваченого та докази у справі. Вказує на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 не містить його дійсних анкетних даних, однак суд відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про його повернення прокурору. Крім того, як зазначає захисник, суд відмовив у призначенні психіатричної експертизи щодо обвинуваченого та у підтвердження його психічного здоров`я необґрунтовано послався на довідки Харківських диспансерів, тоді як ОСОБА_9 є мешканцем Донецької області та місця реєстрації у м.Харкові ніколи не мав. Також вказує і на те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що в ході досудового розслідування були порушені права ОСОБА_9 , а саме не залучено перекладача, не з`ясовано те, що обвинувачений хворіє на гепатит С та не досліджений його психічний стан, тоді як в матеріалах кримінального провадження містяться дані про отримання ОСОБА_9 травми голови внаслідок падіння з 6-метрової висоти. Зазначає, що суд в порушення ст.206 КПК України критично віднісся до повідомлення ОСОБА_9 про його побиття під час досудового розслідування, а також до повідомлення про скоєння злочину свідком ОСОБА_11 . Також вказує і на те, що суд врахував як обставину, що обтяжує покарання, перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, хоча такі дані не підтверджені. Крім того, звертає увагу на те, що досудове розслідування було проведено з порушенням розумних строків, а під час розгляду в суді відбувалась тяганина. Вважає, що вина обвинуваченого є недоведеною, оскільки відсутні докази завдання потерпілій моральної, матеріальної або фізичної шкоди; під час судового розгляду ані змови групи осіб, ані нападу на потерпілу, ані використання ножа, ані спричинення фізичного болю підтвердження не знайшло. Захисник вважає, що у показаннях потерпілої та свідка ОСОБА_11 містяться протиріччя щодо фактичних дій особи, яка вчинила злочин. При цьому судом проігноровано, що свідок ОСОБА_11 вчинив напад на ОСОБА_9 , в чому особисто зізнався під час допиту в суді. Захисник просить врахувати, що свідок зазначив про те, що під час обшуку нападника ножа виявлено не було, куди він подівся він не бачив, однак суд у вироку послався на використання обвинуваченим ножа, хоча будь-якої експертизи проведено не було, в матеріалах навіть фото цього предмету відсутнє. Також зазначає, що у показаннях свідка містяться протиріччя щодо зовнішності особи, яка здійснила напад на потерпілу, однак суд проігнорував клопотання сторони обвинувачення та захисту щодо проведення слідчого експерименту, не з`ясувавши належним чином обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи. Суд не врахував показання обвинуваченого, який категорично заперечував свою причетність до вчинення злочину та зазначив, що намагався допомогти потерпілій уникнути нападу злочинця, якого обвинувачений також бачив та який був значно вище за нього зростом.
В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_9 просить постановити виправдувальний вирок та закрити щодо нього кримінальне провадження або скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам вчинення злочину, до якого він жодним чином не причетний. Так, вказує, що напад на потерпілу здійснила інша особа та втекла; потерпіла та свідки є родичами, а тому їх показання слід розцінювати критично. Зазначає, що суд не врахував ту обставину, що під час нападу на нього свідків та обшуку в його речах ніж не виявлено, натомість під час такого обшуку з карману обвинуваченого зникли грошові кошти. Також вважає, що захисник, якого залучено під час досудового розслідування, належним чином не виконував свої обов`язки та співпрацював з органами слідства. Посилається і на те, що під час вчинення злочину він фактично знаходився на роботі, однак за місцем його роботи під тиском правоохоронних органів була надана недійсна довідка. Зазначає, що потерпіла не бачила, хто саме на неї здійснив напад, однак вступивши у змову зі свідками, надала неправдиві показання, оговоривши його у вчиненні злочину. Просить врахувати, що він страждає на ряд хронічних захворювань, належного лікування в умовах СІЗО не отримує, має на утриманні дружину та малолітню доньку. Вважає, що органом досудового розслідування була порушена процедура проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, оскільки останній були надані на огляд дані, що містились в протоколі проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого. Вважає безпідставними показання потерпілої про те, що вона протягом року після злочину боялась виходити на вулицю. Також зазначає, що дії особи, яка вчинила злочин, могли бути розцінені як хуліганські.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подані ними апеляційні скарги з викладених в них підстав, прокурора, який вважав вирок суду законним та заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Так, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, однак повідомив суду фактичні обставини справи, а саме те, що 15.02.2016, на початку 20 години, він повинен був зустрітися із знайомим - ОСОБА_12 на майдані Героїв Небесної Сотні для того, щоб він віддав грошові кошти у сумі 1200 грн., приїхав на станцію ОСОБА_13 , і, як пояснив знайомий, йому необхідно було пройти через подвір`я лікарні. Коли зайшов через арку у подвір`я, він побачив чоловіка, який схопив за шию дівчину і у нього у руці щось блиснуло. Дівчина знаходилась поперед нього приблизно в 15 метрах. В цей час вийшов чоловік з поліклініки, нападник був біля дівчини і став тікати, він за ним побіг, але не догнав його і став повертатися назад, оскільки він зник. Коли повертався, на нього напали два чоловіки, один говорив, що у нього повинен бути ніж, другий сказав, що у нього ножа немає. Він не бачив, щоб хтось гнався за нападником. Коли на нього напали дві особи, він говорив, що він ні в чому не винен. В міліції показання вибивали із застосуванням насильства. Він ні на кого не нападав. Він бачив, як якась особа напала на потерпілу, він бажав затримати цього нападника. Ніж появився пізніше. Справа сфабрикована. При собі у нього було близько 4000 грн., отримані як заробітна плата, та телефон, які залишилися у міліції, де з нього вибивали показання. В подальшому указав на свідка ОСОБА_11 , як на особу, яка заволоділа його майном.

Як на доказ винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину. передбаченого ч.2 ст.187 КК України, суд у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 15.02.2016 року близько 19-40 години вона вийшла з метро пр.-т. Гагаріна і йшла у напрямку лікарні на провулку Ш.Руставелі до лікаря на масаж. В районі «ПриватБанка» розмовляла по телефону. На плечі у неї була сумка. За нею йшли два чоловіки: один високого росту, другий меншого росту. Їй це стало підозріло і вона різко зупинилася. Один з них врізався в її спину. Від них був запах алкоголю. Вони продовжили йти за нею. Вона постояла біля входу до внутрішнього двору ХМКЛ № 11, ці люди зайшли у подвір`я лікарні поперед неї, після чого зайшла вона. Чоловік меншого росту був з рюкзаком за плечима. Посередні подвір`я, біля ліхтаря, на неї напав чоловік, всім тілом навалився на неї, схопив рукою за шию, а іншою рукою замахувався на неї розкладним ножем, приставляв до горла, говорив: «Віддай». Вона дуже налякалася, тримала сумку, стала кричати, періодично вступаючи у діалог, говорячи йому: «Підожди». З двох чоловіків, які йшли за нею, напав чоловік, який був меншого росту, майже однакого з нею. Він був у нетверезому стані, від нього був різкий запах алкоголю. У неї зріст 168 см. На поріг лікарні вийшов чоловік її сестри ОСОБА_11 , за ним вийшов лікар. Нападник відскочив від неї, побіг, ОСОБА_11 побіг за ним. Вона впевнено вказала на ОСОБА_9 , як на чоловіка, який напав на неї.
Згідно з даними протоколу слідчого експерименту від 23.02.2016р., потерпіла розповіла про обставини, при яких на неї 15.02.2016р. був скоєний напад, вказавши на те, де знаходився чоловік в момент нападу, який одразу втік, коли вийшов чоловік її сестри. Показала, в яку сторону побігла особа, яка безпосередньо погрожувала їй ножем, і в яку інший чоловік високого зросту.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту не вбачається.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що суд відмовив у задоволенні клопотання про повторне проведення слідчого експерименту, колегія суддів зазначає наступне.

Вказане клопотання сторони захисту, у задоволенні якого суд відмовив, було вирішено під час судового розгляду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. При цьому суд обґрунтовано послався на те, що в клопотанні не зазначено які саме обставини необхідно перевірити в ході повторного слідчого експерименту, а крім того, у клопотанні не були зазначені причини, з яких не були здійснені належні дії для встановлення або перевірки цих обставин на стадії досудового розслідування.
Допитаний в суді як свідок ОСОБА_11 пояснив, що 15.02.2016 він знаходився у лікарні на провулку Шота Руставелі, де очікував свою дружину з масажу. Почув крики, вийшов та побачив чоловіка, який знаходився близько 15-20 метрів від нього, який лівою рукою держав за шию рідну сестру його дружини - ОСОБА_10 , а правою розмахував ножем перед нею, перед обличчям. Чоловік був майже одного росту з ОСОБА_10 , за плечима на спині у нього був рюкзак. Двір лікарні був добре освітлений, це відбувалося приблизно о 19-30-20-00 годині. Він гарно роздивився чоловіка, який був невеликого зросту, нависнув на ОСОБА_10 всім тілом, вимагав віддати йому сумку, розмахуючи перед ОСОБА_10 предметом схожим на ніж. З лівої сторони стояв ще один чоловік ростом приблизно 190 см, який, побачивши його, одразу втік в сторону, де є вихід з подвір`я. Він крикнув нападнику: «Що ти робиш?!», і він одразу побіг в іншу сторону за лікарню. Він підійшов до ОСОБА_10 , а потім побіг за нападником, але вирішив побігти з іншої сторони на зустріч йому. Наздогнавши, повалив його на землю, впавши зверху нього, перевірив, чи є в нього ніж, але не знайшов. В цей час до нього підійшов незнайомий чоловік похилого віку і допоміг довести нападника до входу у лікарню. Це був той же самий чоловік з рюкзаком за спиною, який напав на ОСОБА_10 . При його затриманні супротив не здійснював. Прийшли до входу, посадили його на пеньок і викликали поліцію. Від цього чоловіка було чути сильний запах алкоголю.
Допитаний в суді як свідок ОСОБА_14 , пояснив, що у лютому 2016 року близько 20 години знаходився по пров. Руставелі, 10 на робочому місці у приміщенні травмпункту № 10, вхід до якого постійно відкрито, у коридорі він почув крики. Вийшовши надвір, він побачив дві чоловічі постаті, які розбіглися в різні сторони. Вони разом з ОСОБА_15 , якій був його пацієнтом, підбігли. Саме ОСОБА_11 наздогнав нападника і з іншим чоловіком привів до входу у травмпункт. До приїзду поліції нападник сидів на пеньку, перебував у нетверезому стані. У судовому засіданні вказав на ОСОБА_16 , як на чоловіка, якого затримав ОСОБА_17 .
Судом також досліджений протокол огляду місця події та фототаблиця від 15.02.2016 року, а саме території Харківської міської клінічної лікарні № 11 і ділянки біля входу до фізіотерапевтичного відділення, де між пеньками, був виявлений та вилучений розкладний ніж з рукояткою чорного кольору довжиною 15 см і лезом довжиною 7,5 см. Саме на цьому місті, відповідно до показань свідків, потерпілої та самого обвинуваченого, на пеньку сидів ОСОБА_16 в очікуванні працівників поліції.

Саме на вказаний ніж, який був вилучений на місці злочину, вказала потерпіла ОСОБА_10 як на той, що знаходився у руках нападника, що підтверджено даними протоколу впізнання від 19.02.2016р.

Зазначений ніж постановою слідчого від 19.02.2016 року визнаний речовим доказом.

Отже, всупереч доводам сторони захисту, ніж, яким погрожував ОСОБА_9 потерпілій при розбійному нападі, був встановлений під час досудового розслідування та долучений в якості речового доказу у встановленому законом порядку.
Стосовно доводів сторони захисту, що суд не навів будь-якої оцінки у вироку показанням обвинуваченого, надавши перевагу показанням потерпілої та свідків, то вони є безпідставними. Так, судом належним чином перевірена версія сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_9 до вчинення злочину і обґрунтовано розцінена як тактика захисту і бажання уникнути покарання.

Така версія сторони захисту спростовується наведеними вище послідовними показаннями потерпілої, щодо часу, місця, механізму розбійного нападу на неї ОСОБА_9 з іншою особою в ході слідчого експерименту, які зафіксовані на фототаблиці, що узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 . Потерпіла ОСОБА_10 , як в повідомленні про вчинення відносно неї кримінального правопорушення 15.02.2017, так і в судовому засіданні, стверджувала, що злочин відносно неї було вчинено двома особами, впевнено вказала на ОСОБА_9 , як на чоловіка, який погрожуючи застосуванням ножа, намагався заволодіти її майном, що його погрози вона сприймала як реальну загрозу для свого здоров`я та життя.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні заявив, що саме затримана ним особа, як пізніше з`ясувалося ОСОБА_9 , здійснила розбійний напад на ОСОБА_10 , що другому чоловіку вдалося втекти з місця злочину, оскільки він побік в сторону, де є вихід з подвір`я.

Показання потерпілої та свідка ОСОБА_11 узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 17.02.2016р., в ході якого ОСОБА_9 у присутності свого захисника ОСОБА_18 , понятих, показав на місці та розповів про обставини вчиненого ним разом з іншої особою розбійного нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним у судовому засіданні, дав також пояснення про те, що ОСОБА_9 після його затримання і в період очікування приїзду поліції говорив про те, що сумує, що таке зробив.

Отже, потерпіла ОСОБА_10 як під час проведення слідчого експерименту в ході досудового розслідування, так і будучи допитаною в суді, детально пояснювала про обставини вчинення на неї розбійного нападу ОСОБА_9 разом з іншою особою, її показання об`єктивно підтверджені вищенаведеними показаннями свідків та узгоджуються із сукупністю досліджених судом доказів, а тому підстави вважати їх недостовірними відсутні.
Всупереч доводам сторони захисту, потерпіла та свідки беззаперечно вказали на ОСОБА_9 як на особу, яка вчинила напад на потерпілу. Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснив, що територія була освітлена, він зміг розгледіти зовнішність нападника.
Доводи обвинуваченого про те, що в той час, коли був вчинений злочин, він знаходився на своєму робочому місці, спростовуються дослідженими судом доказами та показаннями самого ОСОБА_9 , який зазначав, що дійсно знаходився на місці вчинення злочину, хоч і не причетний до нього.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_10 безпідставно визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні, оскільки їй не спричинено фізичної, матеріальної або моральної шкоди, а також про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, колегія суддів розцінює критично.
Так, з встановлених судом обставин слідує, що ОСОБА_9 підійшов ззаду до потерпілої, приставив до її горла лезо складного ножа та вимагав віддати йому жіночу сумку, тим самим залякував її негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя чи здоров`я. Тим самим ОСОБА_9 діяв з прямим умислом, корисливим мотивом і переслідував мету заволодіння її майном, тобто посягав на її власність, а також на її життя і здоров`я. При цьому він скоїв саме напад на потерпілу, тобто вчинив раптові, агресивні і швидкоплинні умисні дії у безлюдному місці, за попередньою змовою з іншою особою, яка спостерігала за появою сторонніх осіб, спрямовані на негайне вилучення майна потерпілої шляхом погрози застосування фізичного насильства, приставив до її горла ніж. Погрожуючи у такий спосіб ножем потерпілій, ОСОБА_9 , як доросла людина з певним життєвим досвідом, не міг не усвідомлювати небезпечність таких дій для життя чи здоров`я потерпілої.
За таких обставин, підстав вважати, що ОСОБА_9 в момент вчинення злочину посягав саме на громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, як це передбачено диспозицією ст.296 КК України, не вбачається, оскільки викладені вище обставини беззаперечно свідчать про наявність у ОСОБА_9 корисливого мотиву нападу на потерпілу.
Та обставина, що ОСОБА_9 не заволодів майном потерпілої та не спричинив їй фізичної шкоди на кваліфікацію злочину, передбаченого ст.187 КК України не впливає, оскільки цей злочин вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.
Отже, у даному випадку у діях обвинуваченого мав місце напад на потерпілу ОСОБА_10 за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із погрозою застосування зазначеного насильства, а тому ОСОБА_10 небезпідставно визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні.
Доводи сторони захисту про недоведеність вчинення злочину ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб є необґрунтованими. Так, під час судового розгляду беззаперечно встановлено те, що ОСОБА_9 вчинив злочин разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з якою вони діяли узгоджено, зі спільним умислом, і кожен з них безпосередньо виконував діяння за розподілом функцій, виконавши певні ролі, що утворило об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, і це свідчить про те, що злочин вчинено за їх попередньою змовою.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинуваченого безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину є доведеною в повному обсязі.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається.
Показання обвинуваченого щодо застосування працівниками поліції 15.02.2016 недозволених методів - психологічного насильства матеріалами кримінального провадження не підтверджені, такі показання ОСОБА_9 став давати тільки у судовому засіданні, у зв`язку із чим суд направив до прокуратури відповідне повідомлення. При цьому, маючи захисника з моменту затримання, ОСОБА_9 із заявою, у порядку ст. 214 КПК України, про вчинення, на його думку, відносно нього кримінального правопорушення, не звертався. 17.02.2015р., по прибуттю до Харківської установи покарань (№27) при огляді лікарем, скарг на погіршення здоров`я не пред`являв, при тілесному огляді тілесних ушкоджень виявлено не було. До того ж, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд врахував лише ті показання, які ОСОБА_9 надавав безпосередньо суду.

Крім того, суд належним чином перевірив доводи обвинуваченого про порушення його права на захист під час досудового розслідування. Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_9 захисник був наданий з моменту затримання згідно з протоколом, складеним о 21.00 год. 15.02.2015р. і даними доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 16.02.2016 року № 762, яке було видано 16.02.2016 року о 01.00 год. захиснику ОСОБА_18 , який в 01.50 год. 16.02.2016 року отримав копію протоколу затримання. Твердження ОСОБА_9 що захисник не ефективно здійснював його захист, а навпаки порушував його права, належними доказами не підтверджені.

Стосовно доводів сторони захисту про незалучення перекладача, то ОСОБА_9 , будучи належно повідомленим про свої права та обов`язки під час досудового розслідування, користуючись допомогою захисника-адвоката, клопотання про залучення перекладача, виходячи з наявних в матеріалах справи даних, не заявляв. За клопотанням сторони захисту перекладач був залучений під час провадження в суді першої інстанції.

Стосовно тверджень ОСОБА_9 про те, що в діях свідка ОСОБА_11 ніби то мало місце вчинення ним злочину, то суд правильно послався на те, що надання оцінки таким діям зазначеної особи не входять до повноважень суду під час розгляду даного кримінального провадження, внесення даних в ЄРДР повинно здійснюватись в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, що належним чином було роз`яснено судом обвинуваченому.

Із матеріалів кримінального провадження, слідує, що в травні 1997 року, тобто в 14 річному віці, ОСОБА_9 , отримав травму під час падіння з дерева, з приводу чого проходив короткочасне лікування в ОКЛ м. Донецьк (а.с.243 т.1 кр. пр). Розбійний напад на потерпілу ОСОБА_10 , обвинувачений скоїв 15.02.2016 року, тобто майже через 19 років, після отримання травми, до цього неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів, відносно нього судами 5 разів ухвалювалися обвинувальні вироки, будь які дані щодо неосудності ОСОБА_9 в матеріалах справи відсутні.
При цьому доводи захисника про те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи є безпідставними. Так, дані про те, що під час розгляду даного кримінального провадження суддею ОСОБА_1 таке клопотання надходило від захисника, відсутні.

Посилання захисника на ту обставину, що ОСОБА_9 є мешканцем Донецької області, а тому суд необґрунтовано послався на довідки Харківських диспансерів, щодо підтвердження психічного здоров`я обвинуваченого є неспроможними. Так із показань ОСОБА_9 , вбачається що він тривалий час проживав в м. Харкові, в цьому ж місті проживає і його дружина, ОСОБА_20 з неповнолітньою донькою обвинуваченого. Захисник у своєму клопотанні щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_9 , також посилалася на наявність постійного місця мешкання та роботи в м. Харкові у її підзахисного. Окрім того, ОСОБА_9 в 2007 році, засуджувався Ленінським районним судом м. Харкова до покарання у виді позбавлення волі, що також свідчить про його тривале перебування в м. Харкові.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд першої інстанції врахував передбачені ст.65 КК України обставини, що були встановлені у даному кримінальному провадженні, в тому числі і ті, на які посилається сторона захисту в апеляційних скаргах.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, одружений, має малолітню доньку, постійного місця роботи не має, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, страждає на хронічний гастродуеденіт, хронічний гепатит С, дисциркуляторну (посттравматичну 1998 за анамнезом) енцефалопатію 2 ст. з лікворно венозною гіпертензією. Отже, всупереч доводам захисника, суд у вироку встановив та врахував при призначенні покарання стан здоров`я обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Однак такий висновок суду матеріалами кримінального провадження не підтверджений та не узгоджується з встановленими обставинами злочину, викладеними при формулюванні обвинувачення, а тому підлягає виключенню з вироку.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який, будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі і до покарання у виді позбавлення волі, звільнившись з місць позбавлення волі у квітні 2013 року, на шлях виправлення не став, знов вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, а також стан здоров`я обвинуваченого і те, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина, колегія суддів, не зважаючи на виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання, вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання в мінімально допустимих межах санкції закону за злочин, у вчиненні якого його визнано винуватим, в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і даним про його особу, є обґрунтованим та справедливим, а відтак не вбачає підстав для його пом`якшення.
За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають задоволенню, лише в частині виключення з вироку обставини, що обтяжує покарання. В іншій частині апеляційні скарги задоволенню не підлягають, оскільки в них не наведено будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин та доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного ним, а також і щодо призначеного покарання.
Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_9 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015р.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 31 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновок суду про встановлення обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння.

В решті вирок залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015р. зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання час його попереднього ув`язнення з 1 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5