Справа № 368/1618/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1431/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 28.12.2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання та застосовано до засудженого
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , -
ст.6 Закону України « Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року і скорочено йому на половину невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі. Визначення нового покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з дня набрання чинності Законом, тобто визначено новий строк до відбуття 2 роки 3 місяці позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами по вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року.
Вказане рішення мотивоване тим, що на підставі ст.6 Закону України « Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, призначеного засудженому ОСОБА_8 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року, може бути скорочено на половину.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції прокурором Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року.
Свої вимоги мотивує тим, що положення ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року застосовуються до засуджених, які на момент набрання законом чинності фактично відбували покарання у місцях позбавлення волі або щодо яких винесено обвинувальний вирок. Однак, у порушення вказаних вимог, суд першої інстанції не врахував того, що засуджений ОСОБА_8 не відбував покарання за вчинений злочин, а вирок, за яким ОСОБА_8 відбуває покарання у ДУ «Кагарлицька виправна колонія (№115)» ухвалено судом лише 22.09.2014 року.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Проте, зазначених вимог закону судом першої інстанції не було дотримано в повній мірі.
Згідно з ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Із тексту ч.2 ст.86 КК України вбачається, що законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
У відповідності до ч.1 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01.10.1996 року рішення про застосування чи незастосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.
Так, ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року визначено, що слід скоротити наполовину невідбуту частину покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.
Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.05.2014 року №223-75704-14 роз`яснено, що дія ст.6 Закону України « Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року розповсюджується на засуджених за вчинення злочинів будь-якої тяжкості, в тому числі й тяжких та особливо тяжких (за винятком обмежень, визначених у ст.8 закону «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року та у ст.4 Закону «Про застосування амністії в Україні» №392/96-ВР від 01.10.1996 року), незалежно від строку відбутого ними покарання, за умови, що ці особи не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.ст.1-5 закону «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року.
Згідно зі ст.43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.09.2014 року за ч.2 ст.286 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 10.12.2014 року вказаний вирок залишено без змін.
Разом з цим, Закон України «Про амністію у 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року набрав чинності 19.04.2014 року.
Тобто, на момент вступу в дію зазначеного Закону ОСОБА_8 не мав статусу засудженого і не відбував покарання, а тому дія ст.6 вказаного Закону на нього поширюватися не може.
Окрім того, подібне клопотання засудженого ОСОБА_8 вже було предметом розгляду в суді першої інстанції та переглядалося в апеляційному порядку.
При цьому, ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 27.04.2017 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.06.2017 року ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 27.04.2017 року залишено без змін.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги прокурора, оскільки підстави застосування до засудженого ОСОБА_8 ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 рокувідсутні.
Згідно п.п.2,4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Виходячи з наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_8 про про застосування до нього ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 29 листопада 2017 року, якою задоволено клопотання та застосовано до засудженого ОСОБА_8 ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року і не відбуту частину покарання у виді позбавлення волі скорочено на половину - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього положень ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році» №1185-VII від 08.04.2014 року.

Головуючий:
Судді: