Провадження № 1-кп/734/106/18 Справа № 734/739/18
27 березня 2018 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Бубни Роменського району Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою спеціальною освітою, військове звання старший солдат, комірника складів господарчого взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , жителя військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
із участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
14 березня 2016 року старший солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14 березня 2016 року № 51 старший солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта 5 навчальної танкової роти вказаної військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 травня 2016 року № 106 старший солдат ОСОБА_3 прийняв справи та посаду комірника складів господарчого взводу роти матеріального забезпечення. В подальшому військова частина польова пошта НОМЕР_2 перейменована у військову частину НОМЕР_1 . Відповідно до ст.ст. 2, 4 і 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» старший солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом в умовах особливого періоду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Із часу видання Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу. Згідно з вимогами ст.ст. 17 і 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду старший солдат ОСОБА_3 відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11 і 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів. Однак, 19 січня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, ст.ст. 1 і 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Факт відсутності старшого солдата ОСОБА_3 на службі встановлено командуванням військової частини під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні о 08.00 годині 19 січня 2018 року. Під час незаконної відсутності у військовій частині НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_3 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою - АДРЕСА_3 , займався домашніми справами та господарством. 01 лютого 2018 року старший солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
Таким чином, старший солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
28 лютого 2018 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України. Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. При цьому, обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. За вказаною угодою обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 місяця арешту. В угоді викладені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання цієї угоди.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. Обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання. Суд дійшов висновку про те, що угода від 28 лютого 2018 року про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України і Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін або інших осіб.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши позицію прокурора ОСОБА_4 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 , позицію захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 28 лютого 2018 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 місяця арешту.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (злочину), що є обставинами, які пом`якшують покарання. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні. При цьому, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину) і особу винного, який задовільно характеризується за місцем проходження військової служби, і вважає необхідним за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), з урахуванням особи винного, затвердивши вказану угоду, призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами кримінального процесу покарання.
Процесуальні витрати і речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст.ст. 371, 373, 374 і 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
затвердити угоду від 28 лютого 2018 року про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 1 (один) місяць.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою та утримувати його під вартою до набрання вироком законної сили на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ).
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 відраховувати з часу його фактичного затримання, тобто із 15.15 години 27 березня 2018 року.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених п.п. 1 і 2 ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів із дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_3 , який утримується під вартою, - у такий же строк, із моменту вручення йому копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя