Справа № 760/2300/18
Провадження № 1-кс/760/1798/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2018 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: адвоката ОСОБА_4 (свідоцтво № 4953/10 від 26.07.2012р. про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер та договір про надання правової допомоги) та начальника другого відділу управління Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 ,

розглянув скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на постанову від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р., зобов`язання заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури вчинити певні дії та встановлення для заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури процесуальних строків для вчинення цих дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_6 , на постанову від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р., зобов`язання заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури вчинити певні дії та встановлення для заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури процесуальних строків для вчинення цих дій.

Подана скарга обґрунтована тим, що 01.06.2017р. заступником Генерального прокурора керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 була винесена постанова про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р. за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 368 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України, яка мотивована необхідністю виконання процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва.

На думку адвоката ОСОБА_4 , вказана постанова винесена з порушенням норм, як кримінального процесуального кодексу України, так і з порушенням положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, оскільки запити про надання міжнародної правової допомоги, які стали підставою для зупинення досудового розслідування, були направлені Національним антикорупційним бюро України до Федеративної республіки Німеччина, Республіки Австрія, Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Республіки Польща та Французької Республіки, а також до Міністерства юстиції Французької Республіки, до Хоум Офісу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, Міністерства юстиції Республіки Польща, з порушенням вказаних норм, так як дані запити не містять назви компетентного органу запитуваної сторони. Тому адвокат ОСОБА_4 просила скасувати постанову про зупинення досудового розслідування від 01.06.2017р. та зобов`язати заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури вчинити певні дії, які вказані у скарзі та доповненнях до неї, та встановити для заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури процесуальні строки для вчинення цих дій.

Крім того, адвокат ОСОБА_4 оскаржує і повідомлення про підозру, яке було вручене ОСОБА_6 , вважаючи його незаконним та необґрунтованим, тому просила зобов`язати заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури вручити ОСОБА_6 повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, з якого виключити обставини вчинення останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 КК України, у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, встановивши для чого певний процесуальний строк.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримала подану скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, крім того, надала суду свої доповнення та уточнення до поданої скарги.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення скарги, оскільки винесена заступником Генерального прокурора України керівником Спеціалізованої антикорупційної прокуратури постанова про зупинення досудового розслідування є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам Закону. Крім того, на думку прокурора, не підлягає задоволенню скарга адвоката в частині оскарження повідомлення про підозру, оскільки оскарження повідомлення про підозру не передбачено діючим КПК України.

Заслухавши пояснення адвоката та прокурора, дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення про зупинення досудового розслідування потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Главою 23 КПК України встановлені підстави, порядок та умови зупинення досудового розслідування. Дотримання даних підстав слідчим, прокурором при прийнятті процесуального рішення про зупинення досудового розслідування є предметом перевірки, яка здійснюється слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.

Однією з підстав зупинення досудового розслідування, відповідно до п. 3 ч. 1 до ст. 280 КПК України, є необхідність виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Зупинення досудового розслідування з цих підстав можливе лише за умови повідомлення особи про підозру та наявності в матеріалах кримінального провадженні запитів про міжнародну правову допомогу, які складені відповідно до вимог ст. 552 КПК України та документів, які до них додаються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 541 КПК України міжнародна правова допомога це проведення компетентними органами однієї держави процесуальних дій, виконання яких необхідне для досудового розслідування.

Згідно ч. 1 ст. 548 КПК України запит (доручення, клопотання) про міжнародне співробітництво складається органом, який здійснює кримінальне провадження, або уповноваженим ним органом згідно з вимогами цього Кодексу та відповідного міжнародного договору України, а за його відсутності згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 551 КПК України суд, прокурор або слідчий за погодженням з прокурором надсилає до уповноваженого (центрального) органу України запит про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні, яке він здійснює.

В ході судового розгляду скарги встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється розслідування за фактами того, що ОСОБА_6 , будучи членом Центральної виборчої комісії, 22.01.2010р. в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 100000 доларів США, за виконання ним, в інтересах висунутого політичною партією «Партія регіонів» кандидата в Президенти України, дій з використанням наданого йому службового становища.

15.10.2012р., ОСОБА_6 , в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 45000 доларів США, за виконання ним, в інтересах висунутих політичною партією «Партія регіонів» кандидатів в народні депутати України, дій з використанням наданого йому службового становища.

08.06.2012р., ОСОБА_6 , в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 1525 доларів США, за виконання ним, в інтересах політичної партії «Партія регіонів», попередніх домовленостей.

19.07.2012р., ОСОБА_6 , в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 8303 доларів США, за виконання ним, в інтересах політичної партії «Партія регіонів», попередніх домовленостей.

27.09.2012р., ОСОБА_6 , в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 4726 доларів США, за виконання ним, в інтересах політичної партії «Партія регіонів», попередніх домовленостей.

18.10.2012р., ОСОБА_6 , в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, отримав від ОСОБА_8 хабар у розмірі 2144 доларів США, за виконання ним, в інтересах політичної партії «Партія регіонів», попередніх домовленостей.

30.05.2016р. відомості про вказані злочини внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 369, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України під № 0000166.

13.12.2016р. о 20.10год. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування, начальником другого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 погоджено 7 запитів про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні № 0000166, а саме:

- 25.01.2017р. до Компетентного органу Федеративної Республіки Німеччина;

- 07.03.2017р. до Компетентного органу Республіки Австрія;

- 16.03.2017р. до Компетентного органу Французької Республіки;

- 31.03.2017р. до Компетентного органу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії;

- 31.03.2017р. до відділу міжнародних справ кримінально-правового управління Департаменту юстиції Сполучених Штатів Америки;

- 31.03.2017р. до Компетентного органу Королівства Бельгії;

- 31.03.2017р. до Компетентного органу Республіки Польща.

Постановою від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 було зупинено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р., на підставі п. 3 ч. 1 ст. 280 КПК України. Підставою для винесення вказаної постанови послугувало повідомлення детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_9 , який здійснює досудове розслідування в даному провадженні, про спрямування клопотань про міжнародно-правову допомогу до компетентних органів Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччини.

При цьому сама оскаржувана постанова, всупереч вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України не містить належного обґрунтування з посиланням на положення цього Кодексу, оскільки в ній не зазначено мотиви необхідності проведення таких процесуальних дій за кордоном, що стали підставою для такого рішення, які саме процесуальні дії необхідно там провести, як такі дії узгоджуються із завданням кримінального провадження, що орган досудового розслідування має отримати в результаті таких дій, а також яким чином запитувана допомога може підтвердити існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Під час дослідження наданих слідчому судді копій запитів встановлено, що погоджені прокурором запити від 25.01.2017р. до Федеративної Республіки Німеччина; 07.03.2017р. до Республіки Австрія; 16.03.2017р. до Французької Республіки; 31.03.2017р. до Королівства Бельгія, Республіки Польща та Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не містять назви компетентного органу запитуваної сторони. Назва компетентного органу запитуваної сторони зазначається лише у супровідних листах від 20.02.2017р. № 10-145/6476 до Федерального управління юстиції Федеративної республіки Німеччина; від 13.05.2017р. № 10-145/16801 до Міністерства юстиції Французької Республіки; від 16.05.2017р. до Федерального міністерства юстиції Республіки Австрія; від 22.06.2017р. № 10-145/22056 до Хоум Офісу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; від 22.06.2017р. № 10-145/22060 до Міністерства юстиції Республіки Польща.

Також встановлено, що вказані запити про міжнародну правову допомогу до Федерального управління юстиції Федеративної республіки Німеччина; Міністерства юстиції Французької Республіки; Федерального міністерства юстиції Республіка Австрія; Хоум Офісу Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії; Міністерства юстиції Республіки Польща, направлені Національним антикорупційним бюро України з порушенням положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, оскільки Національне антикорупційне бюро України не є центральним органом на якого, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції» покладаються повноваження на право звернення із запитами про міжнародно-правову допомогу, а є лише органом, який має право направляти запити про міжнародну правову допомогу безпосередньо судовим органам запитуваної сторони.

Аналізуючи надані суду копії документів, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи адвоката щодо невідповідності встановленої форми та порядку здійснення запитів про міжнародну правову допомогу, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду скарги, оскільки в супереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 552 КПК України вони не містять назви компетентного органу запитуваної сторони, а такі органи визначені лише супровідними листами до цих запитів, а також не відповідають вимогам положень Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції та Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах щодо порядку звернення.

Перевірка судом належних підстав для застосування повноважень органом державної влади є однією з обов`язкових умов судового контролю та ефективного права на захист від свавілля державних органів.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Буткевічус проти Литви», заява № 48297/99, п. 43 та у рішенні «Харченко проти України», заява № 40107/02, п. 84 Судом було встановлено, що перегляд процесуальних та матеріально-правових умов застосування повноважень, з точки зору Конвенції з основоположних прав людини та громадянина, є суттєвим для забезпечення «законності». У рішеннях Європейського Суду з прав людини Суд також неодноразово акцентував увагу на тому, щоб національне законодавство відповідало вимогам верховенства права, воно повинно надавати адекватний юридичний захист від свавілля та, відповідно, із достатньою чіткістю зазначати межі повноважень, наданих компетентним органам влади, та спосіб їхнього здійснення (зокрема, рішення у справі «S. and Marper v. the United Kingdom», заяви № 30562/04 і № 30566/04, п. 95, ECHR 2008).

Відповідно до ч. 4 ст. 93 КПК України докази можуть бути одержані на території іноземної держави в результаті здійснення міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.

Згідно до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Статтею 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-яких інших докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, для прийняття відповідного процесуального рішення, повинен оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як встановлено в ході судового розгляду скарги, 13.12.2016р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру по кримінальному провадженні № 0000166 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 368 КК України. Предметом даних злочинів є незаконна винагорода матеріального характеру (хабар), яка була отримана останнім в приміщенні центрального апарату політичної партії «Партія регіонів», що за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10.

Із запитів про міжнародно-правову допомогу, які були направлені Національним антикорупційним бюро України до компетентних органів Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччини вбачається, що запитувана допомога стосувалася вчинення слідчих (розшукових) дій, а саме:

- допиту в якості свідків: депутатів Бундестагу, які в період з 12.09.2012р. по 14.09.2012р. зустрічалися з ОСОБА_6 під час перебування останнього на конференції в Федеративній Республіці Німеччині; канцлера Республіки Австрії та інших осіб, які 20.09.2012р. зустрічалися з ОСОБА_6 під час перебування останнього на конференції в Республіці Австрії; осіб, які в період з 27.08.2012р. по 30.08.2018р. зустрічалися з ОСОБА_6 під час перебування останнього в Французькій Республіці;

- встановлення суми грошових коштів, яка була сплачена ОСОБА_6 за послуги авіаперевезення до Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччині;

- встановлення переліку телефонних номерів, e-mail адрес, з якими контактував ОСОБА_6 в періоди з 12.09.2012р. по 14.09.2012р., з 27.08.2012р. по 30.08.2018р., та 20.09.2012р., під час його перебування в Республіці Австрії, Французькій Республіці та Федеративній Республіці Німеччини;

- отримання у засобів масової інформації копій відео сюжетів, статей та програм стосовно проведених ОСОБА_6 зустрічей в Республіці Австрії, Французькій Республіці та Федеративній Республіці Німеччини;

- встановлення інформації щодо наявності в ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_10 будь-яких рахунків на території вказаних країн.

Враховуючи наведені норми та аналізуючи інформацію, яка була запитувана органами досудового розслідування в межах міжнародно-правової допомоги, слідчий суддя вважає, що запитувана інформація не стосується предмету розслідування злочинів, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 368 КК України, про що прямо вказують у своїх відповідях компетентні органи Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччини, запити до яких спрямовувались Національним антикорупційним бюро України. Такі ж застереження має і надана відповідь Республікою Польща. Тобто неупереджені та сторонні компетентні органи інших держав, не маючи уявлення про розслідування кримінального провадження, акцентували увагу на порушенні принципу співрозмірності та пропорційності запитуваної у них інформації.

Відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що запитувана інформація в рамках міжнародної правової допомоги у даному кримінальному провадженні не відповідає ст. 85 КПК України, оскільки не зрозуміло (в тому числі неупередженому та стороннєму спостерігачу) яким чином вона може мати результатом отримання доказів, які підтверджують існування чи відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість існування значного періоду досудового розслідування та об`єктивної необхідності тривалості дії постанови про зупинення досудового розслідування та відповідно відсутності проведення протягом цього періоду слідчих, розшукових дій, в рамках розслідування даного кримінального провадження та його законного закінчення, необхідно звернути увагу на численну прецеденту практику Європейського суду з прав людини з даного питання, який неодноразово констатував у своїх рішеннях про порушення п. 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 29 Конституції України гарантує, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював важливість і статті 5 Конвенції, оскільки у ній ідеться про одне з основних прав людини, а саме про захист окремої особи від свавільних посягань держави на її свободу (рішення по справі Боцано від 18.12.1986р.). Судовий контроль за таким вторгненням виконавчої влади, як зазначив Суд в рішенні по справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» від 29.11.1988р., є важливим елементом гарантії, передбаченої п. 3 ст. 5, яка покликана довести до мінімуму небезпеку свавілля.

Судовий контроль випливає з принципу верховенства права одного з основних принципів демократичного суспільства, який зазначено в Преамбулі до Конвенції.

У Міжнародному пакті про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966р., ратифікованому Указом Президії Верховної Ради Української РСР N 2148-VIII (2148-08) від 19.10.1973р., закріплено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; b) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються.

Крім того, в даному Міжнародному пакті закріплено, що «кожен має право…бути судженим без невиправданої затримки» (п. «с» ч. 3 ст. 14), а також «...право на судовий розгляд протягом розумного строку... » (ст. 9). З цього слідує, що період такої «затримки», необхідний для обґрунтування кримінального обвинувачення, має відповідати вимозі «розумності».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Право на свободу та особисту недоторканість, як і будь-яке інше право, потребує захисту від свавільного обмеження, для чого вимагається періодичний судовий контроль за обмеженням… свободи.

Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України визначається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу, конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев`ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 02.11.2004р. № 15-рп/2004.).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Враховуючи вказане, а також ту обставину, що на судову систему покладено обов`язок контролю за діяльністю державних органів, тому слідчий суддя зобов`язаний вчасно розглядати питання законності і пропорційності дій та рішень прокурорів (слідчих) та вчасно реагувати на порушення і вчасно забезпечувати найефективніший спосіб захисту особи від свавілля держави.

Крім того, під час досудового розслідування слідчий суддя повинен перевіряти не лише підстави зупинення досудового розслідування, а й забезпечувати належне процесуальне реагування на випадки, коли такі підстави перестають існувати.

Так, запити, які направлялися та слугували підставою зупинення досудового розслідування, були виконанні компетентними органами Республіки Австрії, Французької Республіки та Федеративної Республіки Німеччини та направлені ними відповіді, були отриманні уповноваженими особами Національного антикорупційного бюро України. Незважаючи на це, досудове слідство не було відновлене для подальшого розслідування або зупинення з інших підстав (в тому числі, направлення інших запитів про міжнародно-правову допомогу), що також вказує на необґрунтованість триваючого зупинення досудового розслідування.

Враховуючи, що були порушенні вимоги кримінально-процесуального кодексу України у формі та порядку направлення запитів про міжнародно-правову допомогу, встановлену суттєву невідповідність витребуваної інформації співрозмірності та пропорційності тому розслідуванню, що проводиться, а також, що саме на ці запити, які слугували підставою для зупинення досудового розслідування, були отриманні відповіді від компетентних органів, тому скарга адвоката ОСОБА_4 в цій частині обґрунтована. Постанова від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р. підлягає скасуванню.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував уряду України на протиправну практику затягування кримінальних проваджень шляхом направлення безпідставних міжнародних запитів і як наслідок протиправного зупинення досудового розслідування, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та спричиняє безпідставне перебування особи у стані невпевненості про долю кримінального провадження щодо нього.

У справі «Меріт проти України», заява № 66561/01 Суд зауважив, що відповідно до прецедентної практики Суду розумність тривалості провадження повинна визначатись у світлі відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 67 та «Філіс проти Греції», п. 35). Не є відповіддю на скаргу заявника твердження Уряду про те, що призупинення провадження у справі не мало негативного впливу на його права… заявник до цього часу перебуває у стані невпевненості про долю кримінального провадження проти нього. Уряд України не надав жодних переконливих пояснень, які виправдовували б затримки. За цих обставин Суд вважає, що період, який до цього часу використовувався для визначення обвинувачення, не відповідає вимозі «протягом розумного строку», тому наявне порушення статті 6 параграфу 1 Конвенції.

Також, Вищий спеціалізований суд України, в узагальненнях щодо практики застосування судами загальної юрисдикції першої та апеляційної інстанцій при здійсненні судочинства у кримінальних справах статей 3, 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за 2011 - перше півріччя 2012 року, зазначав, що обвинувачений (підозрюваний) у кримінальній справі повинен мати право розраховувати на здійснення провадження в його справі з особливою ретельністю і що положення ст. 6 Конвенції покликані не допускати в кримінальних справах надто тривалого перебування обвинувачуваної особи в стані невизначеності щодо своєї долі (п. 89 рішення ЄСПЛ від 2 березня 2006 року у справі "Нахманович проти Росії" та п. 71 рішення ЄСПЛ від 7 грудня 2006 року у справі "Іванов проти України"). Досудове слідство повинно бути закінчено у кожній справі без порушення права на справедливий судовий розгляд і права на ефективний засіб захисту, що передбачено у статтях 6, 13 Конвенції.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити обґрунтованість доводів адвоката ОСОБА_4 про порушення в даному кримінальному проваджені прав підозрюваного ОСОБА_6 на юридичну визначеність, встановлених частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки як було раніше під час цього розгляду встановлено безпідставність та необґрунтованість зупинення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, що потягло за собою перебування особи в стані обмеження його конституційних прав і свобод. До такого висновку слідчий суддя приходить з урахуванням того, що ОСОБА_6 було повідомлено про підозру 13.12.2016р. та, в разі відсутності зупинення досудового розслідування, на даний час відповідно до ст. 219 КПК України строк досудового розслідування сплинув би, тому орган досудового слідства мав би вже звернутися до суду з обвинувальним актом, або в іншій формі закінчити досудове розслідування.

Разом з тим, не підлягає задоволенню скарга в частині зобов`язання прокурора негайного відновлення досудового розслідування з огляду на ті обставини, що задовольняючи вимоги заявника про скасування постанови про зупинення досудового розслідування від 01.06.2017р., слідчий суддя таким чином усуває підстави в призупиненні подальшого розслідування, що тягне за собою, відповідно до вимог ч. 2 ст. 282 КПК України, обов`язок органу досудового розслідування продовжити подальше розслідування.

Крім того, інші вимоги адвоката про зобов`язання заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури змінити ОСОБА_6 повідомлення про підозру та вручити змінене повідомлення про підозру, а також встановлення судом процесуальних строків для вказаних дій, не підлягають задоволенню, оскільки не можуть бути оскарженні в такому порядку під час досудового розслідування. На думку слідчого судді, вказані вимоги можуть бути предметом перевірки судом під час судового розгляду даного кримінального провадження по суті.

За таких обставин скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 84, 93, 94, 280, 282, 541, 548, 552, 303, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_6 , на постанову від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р., зобов`язання заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури вчинити певні дії та встановлення для заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури процесуальних строків для вчинення цих дій задовольнити частково.

Постанову від 01.06.2017р. заступника Генерального прокурора керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_7 про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000166 від 30.05.2016р. скасувати.

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1