Дата документу 30.10.2017
Справа № 509/3769/13-к

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника служби пробації ОСОБА_9 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисників обвинувачуваних адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеса, громадянина України, який не навчається та не працює, має середню освіту, не одруженого, раніше не судимого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ізмаїла Одеської області, громадянина України, має середньо-спеціальну освіту, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
22 листопада 2001 року Ізмаїльським міським судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
05 листопада 2004 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України за наступними обставинами.
13 червня 2013 року, близько 23 годин неповнолітній ОСОБА_14 спільно з ОСОБА_15 на автомобілі марки «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , приїхали в с. Грибівка Овідіопольського району Одеської області, де на прохання ОСОБА_14 водій ОСОБА_8 зупинив автомобіль на правому узбіччі автодороги в напряму Іллічівськ (Чорноморськ) - Кароліно-Бугаз, де ОСОБА_14 вийшов із автомобіля на вулицю у власних справах. В цей же час, за попередньою змовою неповнолітній ОСОБА_14 , реалізуючи раніше виниклий умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, діючи умисно, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, напали на водія ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_15 , перебуваючи на задньому пасажирському сидінні в салоні вказаного автомобіля та став душити ОСОБА_8 , приклавши свої обидві руки до шиї останнього, а ОСОБА_14 умисно наніс ОСОБА_8 два удари ножем в область грудної клітини справа, спричинивши йому, згідно висновку експерта від 14 червня 2013 року № 39 наступні тілесні ушкодження: непроникаючу колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини справа в проекції 3-го ребра між переднє-пахвовою і середнє-ключичною лініями, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; проникаючу колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини справа в проекції 2-го ребра між переднє-пахвовою і середнє-ключичною лініями, з пошкодженням плеври, з подальшим розвитком гемопневмоторакса і пневмомедіастинума, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння. ОСОБА_15 та ОСОБА_14 вчинили зазначені дії, намагаючись заволодіти автомобілем марки «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , але не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як водій ОСОБА_8 чинив опір та з місця вчинення злочину втік на своєму автомобілі. Після чого неповнолітній ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з місця події втекли.
Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні злочину, який їм інкримінується, органи досудового розслідування посилаються на наступні докази:
показання потерпілого ОСОБА_8 , який показав суду, що він надає послуги по перевозці пасажирів на транспортному засобі марки «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності. 13 червня 2013 року приблизно в 19.00 годин в світлий час доби, знаходячись в центрі смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, до нього, як до особи, яка займається перевозками пасажирів, звернувся ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з метою перевезення їх до м. Одеси. Він відвіз їх спочатку до торгівельного центру «Нова лінія», потім до місця проживання Великого. Великий, повертаючись в автомобіль, вийшов з будинку разом з бабусею. Подалі заїхали в декілька місць де ОСОБА_16 нібито повинен був передати кошти. Рухаючись у зворотного напрямку, на прохання Великого в районі села Грибівка він зупинив автомобіль з метою, щоб ОСОБА_16 вийшов для справляння природних потреб. Через хвилин десять, коли ОСОБА_16 підійшов до автомобілю, ОСОБА_17 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні за потерпілим, захопив руками шию (в замок) та став душити. В цей час ОСОБА_16 відкрив передні пасажирські двері та наніс два удари ножем в область грудної клітини потерпілому. Він вирвав у Великого ніж, вдалось завезти автомобіль та почати рух. Великий впав на дорогу, а ОСОБА_17 вистрибнув з автомобілю. Вважає, що обвинувачені напали на нього з метою заволодіти автомобілем;
протокол огляду місця події від 13 червня 2013 року, згідно якого оглянуто транспортного засіб - автомобіль марки «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , його зовнішній і внутрішній вид та предмети, які знаходилися у транспортному засобі, в тому числі чоловіча сумка чорного кольору, та інші предмети, під час якого були вилучені сліди пальців рук, відео-реєстратор с флеш-картою (т.1, а.с.10-29);
протоколом огляду місця події від 15 червня 2013 року - ділянку місцевості на правому узбіччі у напрямку м. Іллічівськ (Чорноморськ) - с. Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області (т.1,а.с.36-44);
протоколом огляду предметів від 27 червня 2013 року, згідно якого оглянуто футболку чоловічу сірого кольору, в якій маються пошкодження у вигляді розрізів, яку надав потерпілий в добровільному порядку (т.1,а.с.64-66);
висновком судово-медичної експертизи №38 від 26 червня 2013 року, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_14 виявлені тілесні пошкодження: садни правої голені та правого коленого суглобу, які не є небезпечними в момент спричинення, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, і по цьому критерію, відповідно до п.2.3.5. Правил мають ознаки легких тілесних ушкоджень; дві різані рани Vго пальця правої кісті, що спричинило розлад здоров`я строком більше 6 днів, але не більше 21 дня і по цьому критерію, відповідно до п.2.3.3. та 4.6. Правил відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження могли утворитися в період 13-14 червня 2013 року: у вигляді садни - від дію тупого (тупих) предметів, різані рани - від дії колючо-ріжучого предмета (т.1,а.с.98-99)
висновком судово-медичної експертизи №39 від 14 червня 2013 року, з якої видно, що у потерпілого ОСОБА_8 є тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючої колото-різаної рани грудної клітини справа в проекції 3-го ребра між переднє-пахвовою і середнє-ключичною лініями, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, проникаючу колото-різану рану передньої поверхні грудної клітини справа в проекції 2-го ребра між переднє-пахвовою і середнє-ключичною лініями, з пошкодженням плеври, з подальшим розвитком гемопневмоторакса і пневмомедіастинума, яке за п.2.1.3.й) Правил відноситься до тяжкого тілесного ушкодження (т.1,а.с.103-105);
медична карта стаціонарного хворого, згідно якої потерпілий ОСОБА_8 знаходився на лікуванні у Овідіопольській ЦРБ в період з 13 червня 2013 року по 21 червня 2013 року (т.1,а.с. 107);
протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 03 липня 2013 року, з якого видно інформацію про вхідні та вихідні дзвінки абонента мобільного телефону, який належав ОСОБА_15 (т.1,а.с.128-135);
протоколом огляду місця події від 15 червня 2013 року - ділянку місцевості, що розташована в районі с.Грибівка Овідіопольського району Одеської області, де був розташований автомобіль марки «SSANG YONG- KORANDO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (т.1,а.с.137-139);
висновком судової медичної імунологічної експертизи №561 від 22 липня 2013 року, з якої видно, що на футболці, яка належить ОСОБА_8 виявлено кров людини, яка вірогідно є походженням від самого потерпілого (т.1,а.с. 164-166);
висновком судової медичної криміналістичної експертизи від 04 липня 2013 року №375, згідно якої на футболці, яка належить потерпілому ОСОБА_8 були виявлені два пошкодження, які розташовані на передній поверхні футболки справа. Дані пошкодження є схожими з морфологічними признаками і представляють собою колото-різані, які могли бути утворені плоским колюче-ріжучим предметом (т.1,а.с. 119-123);
протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 02 липня 2013 року, згідно якого отримано інформацію про вхідні та вихідні дзвінки абонента мобільного телефону, який належав ОСОБА_15 (т.1,а.с.205-209);
протоколом огляду предмету та зафіксованого на ньому відеозапису від 20 серпня 2013 року, під час якого було оглянуто відеореєстратор, вилучений під час огляду транспортного засобу та відеозапис (т.2,а.с.35-37);
постановою про долучення до кримінального провадження речових доказів від 20 серпня 2013 року у вигляді флеш карти на 32 Гб з відеозаписом події та футболку сірого кольору(т.2,а.с.57).
Дії обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України як умисні дії, що виразилися в замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_14 вину у пред`явленому йому обвинувачені не визнав та показав суду, що влітку 2013 року разом з ОСОБА_15 працював на будівництві котеджів на прибережній частині Білгород-Дністровського району Одеської області. Виконував функції виконробу. Йому необхідно було виїхати в м.Одесу для отримання коштів від замовників для придбання будівельних матеріалів та частково на заробітну плату для робітників. Знаходячись в смт. Затока, 13 червня 2013 року приблизно в 19.00 годин зупинили таксі - автомобіль марки «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 , який погодився відвести їх до торгового центру «Нова лінія» в м. Одесі. В торгівельному центрі вони визначились з матеріалами та їх вартістю. Подалі потерпілий завіз їх до приватного будинку де проживав Великий разом з родичами, взяв власні речі. Після чого заїхали до двох замовників будівництва де отримав від них по 4-6 тисяч гривень. Повертаючись до смт Затока він знаходився на передньому пасажирському місці, а ОСОБА_17 за водієм. В с.Грибівка Овідіопольского району потерпілий зупинив автомобіль на його прохання справити природні потреби. Він залишив сумку в якій були гроші попереду та вийшов з автомобілю на декілька хвилин, а коли повернувся, відкривши передні пасажирські двері, побачив, що ОСОБА_17 бореться з потерпілим, обхвативши останнього руками ззаду. Він спробував їх розняти, але потерпілий раптово почав рух автомобілю та він впав на дорогу, а ОСОБА_17 вистрибнув з автомобілю. Кошти залишились в автомобілі. Вважає, що потерпілий чув про кошти під час розмови з ОСОБА_17 та намагався заволодіти ними, для чого ініціював нібито напад на себе, та сам пошкодив себе. Кошти повернули замовникам його родичі. Мети заволодіти автомобілем потерпілого у них не було. Він не вміє керувати автомобілем. Крім того, потерпілий бачив де він проживає.
Обвинувачений ОСОБА_15 вину у пред`явленому йому обвинувачені не визнав та надав показання аналогічні показанням Великого, додавши, що коли вони повертались до Затоки він почав дрімати та прокинувся коли автомобіль зупинився у с. Грибівка та з нього вийшов Великий. Він побачив, що потерпілий тягнеться до сумки де були гроші. Вважаючи, що потерпілий намагається привласнити кошти, він схопив його ззаду, заблокувавши руками. В цей момент повернувся Великий та дотягнувшись почав їх рознімати, потерпілий почав рух автомобілю, Великий впав на дорогу, а він злякався та вистрибнув з автомобілю.
Крім того, під час судового розгляду допитано наступних осіб:
свідка ОСОБА_18 , лікаря Овідіопольскої ЦРЛ, який показав суду, що проводив первинний огляд потерпілого ОСОБА_8 при його поступленні в лікарню, проводив ревізію його ран;
свідка ОСОБА_19 , хірурга Овідіопольскої ЦРЛ, який показав суду, що у потерпілого ОСОБА_8 при поступленні в лікарню було виявлено проникаючі поранення у грудну клітину;
свідків ОСОБА_20 , дільничного інспектора Овідіопольського РОВД Одеської області, ОСОБА_21 , помічника дільничного Овідіопольського РОВД Одеської області, які показали суду, що потерпілий ОСОБА_8 , приблизно о 23 годині 13 червня 2013 року під`їхав до відділу міліції на власному автомобілі та повідомив, що на нього в автомобілі напали невідомі особи з ножем. У нього на груді та боку була кров.
судового експерта ОСОБА_22 , якій показав суду, що удари які буди нанесені потерпілому ОСОБА_8 були щадні, можливо в наслідок того що особа яка їх вчиняла тягнулася до потерплого.
Дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, суд встановив наступне.
Доказами в кримінальному провадженні, відповідно до статті 84 КПК України, є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1). Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2).
Доказ є допустимим, відповідно до частини 1 статті 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України.
Докази є недопустимими, відповідно до частини 1 статті 87 КПК України, якщо вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до частини 2 статті 87 КПК України істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод визнаються, зокрема, такі діяння, як: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (п.1)… порушення права особи на захист (п.3)…
Недопустимими, відповідно до частини 3 статті 87 КПК України, є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні (п.1); після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень (п.2).
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення частина 2 статті 86 КПК України.
Питання допустимості доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення частина 1 статті 89 КПК України.
Кримінальне процесуальне законодавство України у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України).
Підсудний ОСОБА_14 на момент вчинення інкримінованого йому злочину був неповнолітньою особою, тобто особою, яка не досягла вісімнадцятирічного віку.
Відповідно до ч.1 ст.484 КПК України порядок кримінального провадження щодо неповнолітніх визначається загальними правилами КПК України з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.484 КПК України кримінальне провадження щодо неповнолітньої особи, в тому числі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо декількох осіб, хоча б одна з яких є неповнолітньою, здійснюється слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
Відповідно до ч.3 ст.484 КПК України положення цього параграфу застосовуються у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, вчинених особами, які не досягли вісімнадцятирічного віку.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в своїх роз`ясненнях від 23 грудня 2016 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх» звернув увагу місцевих та апеляційних судів на таке:
1. Під час здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх суди зобов`язані забезпечувати точне й неухильне застосування чинного законодавства, своєчасний та якісний їх розгляд, керуватися Конституцією України, Кримінальним кодексом України (КК), Кримінальним процесуальним кодексом України (КПК), положеннями інших нормативно-правових актів України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема, Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх від 29 листопада 1985 року («Пекінські правила»), а також враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Кримінальне провадження щодо неповнолітніх здійснюється у загальному порядку з урахуванням особливостей, передбачених главою 38 КПК, та із дотриманням принципу забезпечення реалізації неповнолітніми особами права користуватися додатковими гарантіями, встановленими національним законодавством та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо норми КПК суперечать такому міжнародному договору, застосуванню підлягають згідно із ч. 4 ст. 9 КПК положення відповідного договору.
Недотримання судом міжнародних принципів здійснення кримінальних проваджень щодо неповнолітніх може призвести до порушення права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод (Рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1999 року у справі «Т. проти Великобританії»).
3. …Також слід враховувати, що судове провадження стосовно неповнолітньої особи та щодо декількох осіб, одна з яких є неповнолітньою, здійснюється згідно з ч.10 ст.31 КПК виключно суддями, уповноваженими на здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх. Судді, уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами суддів в порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Для уникнення будь-яких сумнівів щодо наявності у судді законних повноважень на розгляд цієї категорії справ до матеріалів кримінального провадження слід додавати копію або витяг із протоколу зборів суддів, де визначено кількісний та персональний склад суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх. Так само судам слід з`ясовувати наявність документів (копій наказів, розпоряджень тощо), які підтверджують факт здійснення досудового розслідування щодо неповнолітніх спеціально уповноваженим на це слідчим…
Докази, отримані внаслідок проведення досудового розслідування щодо неповнолітнього не уповноваженим на це суб`єктом, в силу п.2 ч.3 ст.87 КПК є недопустимими.
Тобто, з урахуванням віку обвинуваченого ОСОБА_14 , дане кримінальне провадження повинно було здійснюватися слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.
Судом пропонувалося стороні обвинувачення надати документи (копії наказів, розпоряджень тощо), які підтверджують факт здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 спеціально уповноваженим на це слідчим.
Однак ця пропозиція суду стороною обвинувачення була проігнорована.
За таких обставин суд вважає, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_14 було проведене не уповноваженим на це суб`єктом, а тому, керуючись п.2 ч.3 ст.87 КПК України, суд визнає всі докази, отримані внаслідок проведення досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_14 , недопустимими.
Крім того, судом враховується, що на стадії досудового розслідування було порушені права неповнолітнього обвинуваченого в частині участі законного представника.
Постановою слідчого від 17 червня 2013 року ОСОБА_10 , бабуся ОСОБА_14 , за її клопотанням була залучена до участі у кримінальному провадженні в якості законного представника (т.1.а.с.141,144).
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 44 КПК України, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною, до участі в процесуальній дії разом з ним залучається його законний представник.
Згідно ч. 2 ст. 44 КПК України, як законні представники можуть бути залучені батьки (усиновлювачі), а в разі їх відсутності - опікуни чи піклувальники особи, інші повнолітні близькі родичі чи члени сім`ї, а також представники органів опіки і піклування, установ і організацій, під опікою чи піклуванням яких перебуває неповнолітній, недієздатний чи обмежено дієздатний.
Починаючи з моменту затримання ОСОБА_14 13 червня 2013 року та до 17 червня 2013 року ОСОБА_14 в порушення ч. 1 ст. 44 КПК України до участі у процесуальних діях не залучався його законний представник, участь якого є додатковою гарантією забезпечення прав та законних інтересів неповнолітнього підозрюваного.
Тобто, проведення слідчого експерименту, який оформлено протоколом від 15 червня 2013 року, протокол ознайомлення з відеозаписом слідчого експерименту від 15 червня 2013 року, дають підстави суду, відповідно до п.3 ч.2 ст.87 КПК України, визнати ці докази недопустимими.
Суд також враховує, що в порушення вимог ч. 1 ст. 290 КПК України законному представнику ОСОБА_10 неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_14 не було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Що стосується доказів отриманих внаслідок проведення досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_15 суд враховує наступне.
Згідно ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Під іншим володінням особи розуміється, зокрема, транспортний засіб, який знаходяться у володінні особи (ч.2 ст.233 КПУ України).
Згідно ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.
Згідно ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Потерпілий ОСОБА_8 своєю письмовою заявою від 13 червня 2013 року надав дозвіл працівникам міліції оглянути його автомобіль «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 (т.1.а.с.17).
Згідно заяви потерпілого ОСОБА_8 від 14 червня 2013 року, заявник просив долучити до матеріалів кримінального провадження флеш-карту з відеореєстратора на якій зафіксовано події які відбулись 13 червня 2013 року (т.1,а.с.30).
Згідно протоколу огляду місця події від 13 червня 2013 року слідчим ОСОБА_23 проведено огляд автомобілю «SANG YONG KORANDO», номерний знак НОМЕР_1 , участі у його огляду потерпілий ОСОБА_8 не приймав. На момент огляду двері автомобілю та замки дверей знаходились в положенні «закрито». Як автомобіль було відкрито в протоколі не вказується. Під час огляду автомобілю вилучено, зокрема, відеореєстратор з флеш-картою на 32Gb SP mіcro SD HC та упаковано в спеціальний полімерний пакет, номер пакету не вказано.
Після проведення огляду слідчий не звернувся до слідчого судді з метою перевірки, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до автомобілю без ухвали слідчого судді. Тобто з метою легалізації вказаної слідчої дії огляду іншого володіння особи.
Згідно постанови слідчого Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області від 20 серпня 2013 року вказана флеш-карта, яка видана потерпілим ОСОБА_8 14 червня 2013 року, долучена до кримінального провадження (т.2,а.с.57).
Та обставина, що після огляду автомобілю потерпілий ОСОБА_24 надав заяву з проханням долучити зазначену флеш-карту до матеріалів кримінального провадження, не має рішучого значення, так як вона на той час вже була вилучена та відносилась до тимчасово вилученого майна.
Спеціальний пакет в який були поміщені відеореєстратор та флеш-карта під час огляду місця події 13 червня 2013 року не мав номеру. Спеціальний пакет № 1145898, який було розкрито 20 серпня 2013 року під час проведення огляду предметів та зафіксованого на ньому відеозапису, але там виявлено тільки флеш-карту. Це свідчить про те, що до вказаного спеціального пакету та флеш-карти було заподіяно незафіксований доступ. Яка інформація та в якому стані знаходилась на флеш-картці на момент її вилучення 13 червня 2013 року з автомобілю потерпілого не відомо та можливість це встановити втрачено. Перевірити ці обставини неможливо також враховуючи, що відеореєстратор та флеш-карта були поміщені в спеціальний пакет у присутності одних понятих, а відкрито у присутності інших.
Крім того, якщо приймати до уваги вірогідність, що флеш-карта потрапила до органів досудового розслідування безпосередньо від потерпілого, то огляд її при отриманні не проводився, поняті не залучалися. І як у такому випадку здійснювалось зберігання флеш-карти не зафіксовано. Не можливо також встановити чи є флеш-карта, яка зберігається у матеріалах кримінального провадження саме та яка тимчасово вилучалась під час огляду автомобілю.
З цих підстав суд визнає зазначену флеш-карту 32Gb SP mіcro SD HC та інформація яка містяться на неї, недопустимими доказами на підставі п.3 ч.2 ст.87 КПК України.
Суд також звертає увагу, що зазначена флеш-карта не знаходилась в матеріалах досудового розслідування доступ до якого надавався стороні захисту, а потрапила вже до суду окремо під час судового розгляду. Суд робить такій висновок виходячи з наступного.
Згідно ч. 9 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Згідно протоколів про надання доступу до матеріалів досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_14 та його захиснику ОСОБА_25 від 29 серпня 2013 року, підозрюваному ОСОБА_15 та його захиснику ОСОБА_13 від 26 листопаду 2013 року, потерпілому ОСОБА_8 від 26 листопаду 2013 року в них відсутнє найменування матеріалів.
Первинно обвинувальні акти по зазначеному кримінальному провадженню відносно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надійшли до Овідіопольського районного суду Одеської області у 2013 році, де під час розгляду справи стороною обвинувачення в повному обсязі були передані матеріали досудового розслідування, а саме, належним чином прошиті томи №№1-3, в яких була відсутня вказана флеш-карта.
Згідно ч.12 ст. 290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Таким чином, і з цих підстав суд не допускає відомості, що містяться на флеш-карті 32Gb SP mіcro SD HC, як докази.
Судом проаналізовано судово-медичні експертизи щодо тілесних ушкоджень отриманих потерпілим ОСОБА_8 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи №39 від 14 липня 2013 року механізм утворення ран, вказаний потерпілим ОСОБА_8 може відповідати отриманим під час проведення судово-медичної експертизи об`єктивним даним, тобто могли виникнути від дії колюче-ріжучого предмету. Дані тілесні пошкодження були спричинені одночасно, або у короткий проміжок часу, незадовго до поступлення ОСОБА_8 у медичний заклад, тобто можуть відповідати часу приблизно 22.30 годин 13 червня 2013 року. На тілі ОСОБА_8 є пошкодження, у вигляді різаної рани поверхні долоні лівої кісті, що може свідчити про боротьбу та самооборону.
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 11 липня 2016 року № 298: 1. Напрям ранових каналів: рана в Ш-му міжребер`ї довжиною до 2 см, рановий канал до 7-ми см, справа наліво, розташований поверхнево по ходу ребра, горизонтально в бік грудини; рана в П-му міжребер`ї довжиною до 2 см, глибиною 1,5-2см, рановий канал розташований справа наліво; 2.Наявні тілесні ушкодження не виключають можливості їх заподіяння як власною так і сторонньою рукою (т.6,а.с.85-87).
Вказані висновки щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 за суттю не протиричать один одному, але ставлять під сумнів обставини подій, які стали підставою для проведення досудового розслідування.
Аналізуючи інші докази у кримінальному провадженні, які на думку суду є допустимими, не доказують вину ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.
Частинами першою та другою статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ч. 2 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що (серед інших) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
За таких обставин суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_14 та ОСОБА_15 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, в зв`язку із чим вони підлягають визнанню невинуватими на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими, та виправданню.
Цивільний позов поданий до суду потерпілим ОСОБА_8 та прокурором в інтересах Овідіопольської центральної районної лікарні підлягає залишенню без розгляду з огляду не доведення вини обвинувачених (т.4,а.с.6-7).
Суд вирішує долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України.
Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, підлягають віднесенню на рахунок держави (т.1,148,т.2,а.с.49).
Керуючись ст.ст. 370,374 КПК України , суд, -
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_14 та ОСОБА_15 по пред`явленому їм обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 та ч. 3 ст. 289 КК України, визнати невинуватими на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченими, та виправдати.
Речові докази у вигляді: відео-реєстратора та футболку сірого кольору залишити потерпілому ОСОБА_8 за належністю (т.2,а.с. 58), флеш-карту на 32 Гб SP mіcro SD HC - залишити в матеріалах справи.
Судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз - віднести на рахунок держави.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та прокурора в інтересах Овідіопольської центральної районної лікарні залишити без розгляду, роз`яснити потерпілим, що вони можуть звернутися з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_26 ОСОБА_3