АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/238/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тернопілського міськрайонного суду від 7 липня 2017року,-

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бережани, Тернопільської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , непрацюючий на утриманні дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимий в силу ст. 89 КК України

засуджений за ч.2 ст.125 КК України до 240 годин громадських робіт.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 . Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_8 3049 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди

Згідно вироку суду, близько 19:00 години, у ОСОБА_11 , який перебував поблизу пам`ятника Д.Галицького, що на Майдані Волі у Тернополі, виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 03 липня 2016 року, близько 19:00 години ОСОБА_11 , перебуваючи поблизу пам`ятника Д.Галицького, що на Майдані Волі у м. Тернополі, на грунті особистих неприязних відносин, в ході словесного конфлікту, умисно наніс ОСОБА_8 близько 30-ти ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя, та близько 20-ти ударів кулаками рук та ногами в різні ділянки тіла. Також в ході нанесення вказаних ударів, ОСОБА_11 тримаючи у руках скляну пляшку, жбурнув нею в ділянку обличчя ОСОБА_8 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_11 потерпілому ОСОБА_8 спричинено закритий перелом кісток носа, який за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я та синець лівої тьмяно-скроневої ділянки голови, синець носа і правої щоки, садно носа, садно і крововилив у слизову оболонку верхньої губи, синці правих плеча, передпліччя, ділянки правого променево-зап`ясткового суглоба і правої кисті, синці лівих плеча і кисті, синець передньої черевної стінки, синець лівої клубової ділянки і синець правого стегна, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити, мотивуючи тим, що при розгляді кримінального провадження судом не здобуто достатніх доказів його винуватості.

Зокрема, висновок суду про його винуватість за ч.2 ст. 125 КК України носить обвинувальний ухил щодо нього, суд не звернув увагу на те, що досудовим слідством не зібрано достатніх і належних доказів його вини та не встановлено об`єктивної обставин події, яка мала місце на Майдані Волі м. Тернополя 3 липня 2016 року.

Суд у вироку посилається на показання потерпілого ОСОБА_8 в яких він стверджує що свідок ОСОБА_12 , переконала його не лягати в лікарню та обіцяла за ним доглядати. Проте, ОСОБА_12 була допитана, як свідок в суді і скористалась своїм правом гарантованим ст.63 Конституції України не свідчити проти себе та членів своєї сім`ї. Тому твердження ОСОБА_8 не знайшли підтвердження в її показаннях. Суд на це не звернув уваги.

Суд не дав оцінки заяві свідка ОСОБА_12 до органів досудового слідства в якій вона вказує, що потерпілий ОСОБА_8 першим почав словесний конфлікт і виражався в її присутності та присутності її дочки нецензурними словами. Отже всі показання потерпілого ОСОБА_8 не підтверджені жодними доказами, проте суд прийняв їх і не вдався до перевірки їх правдивості, чим допустив неповноту судового слідства.

Судом не взято до уваги його показання про порушення в ході досудового слідства. А саме відсутність протоколу огляду місця події та вилучення речових доказів, відсутність у матеріалах справи (незважаючи на вказівки старшого слідчої групи)(а.с.6 ) відео з камер спостереження, які містяться на Майдані Волі і в поле зору яких попадає місце події.

Суд не перевірив показання свідка ОСОБА_13 , яка була допитана в судовому засіданні і повідомила, що обвинуваченого впізнати не може, оскільки бачила його лише зі спини і з відстані 5-10 м. Як почався конфлікт вона не бачила і механізму нанесення ударів потерпілому відтворити не може. Судом не враховано і не перевірено достовірність її показань ОСОБА_13 , а саме те чи могла вона дійсно бачити, як повз неї проходить потерпілий ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , оскільки конфлікт відбувався не в тому місці на яке вказує свідок ОСОБА_13 .. В судовому засіданні не допитані інші свідки події, а саме свідок ОСОБА_14 , який на досудовому слідстві давав показання, які відрізняються від показань ОСОБА_13 .

Під час розслідування не був проведений повторний слідчий експеримент, який дав би змогу встановити об`єктивну істину, а проведений, протокол якого міститься в матеріалах кримінальної справи (а.с. 20-24) був проведений з порушеннями КПК України.

Його показання суд оцінив критично і не піддавав їх перевірці, а показання потерпілого брав до уваги абсолютно не перевіряючи їх правдивість. Зокрема, не був критично оцінений висновок судмедексперта який оглядав ОСОБА_8 . Також вважає, що висновок експрета не надає однозначної відповіді, а лише не виключає можливості виникнення тілесних ушкоджень у потерпілого за обставин на які він посилається.

Вважає, що цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які відомості про причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням здоров`я ОСОБА_8 у грудні 2016 року коли він поступив на лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні та подіями липня 2016 року. Зокрема, у виписці з лікарні, яка долучена до матеріалів кримінального провадження зазначено що він лікувався від наслідків вогнепального поранення в ногу яке отримав в 1998 році, а будь яких інших підтверджених документально в лікарів немає. Всі скарги записані лише зі слів ОСОБА_8 та не підтверджені жодними доказами, аналізами чи показаннями мед-працівників котрі оглядали його.

Заслухавши суддю доповідача, в судових дебатах

прокурора, який просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення,

потерпілого ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_7 , які просять вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення,

в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_9 , який вважає, що спричинення ним потерпілому ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень не доведено і просить кримінальне провадження закрити з мотивів наведених у апеляційній скарзі,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені у судовому засіданні, належно оцінені судом і детально викладені в вироку.

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України суд у числі інших доказів обґрунтовано взяв до уваги:

Показання допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , з який ствердив, що він проживав разом із ОСОБА_12 - колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_9 .. Коли 3 липня 2016 року о 18.30 год вони з ОСОБА_12 йшли з церкви через Майдан Волі м. Тернополя їм назустріч з дітьми йшов обвинувачений ОСОБА_9 без пояснень він накинувся на нього та почав бити. Наносив 30-40 ударів по голові, 50-60 ударів по тулубу. Бив кулаками, ногами. Потім обвинувачений ОСОБА_9 кинув йому в обличчя скляну пляшку. Він не міг чинити опору, оскільки є інвалідом 3 групи і одна нога в нього лише для опори. Після того, як обвинувачений ОСОБА_9 припинив наносити йому тілесні ушкодження із дітьми пішов до їх автомобіля та поїхав із місця події.

З Майдану його забрала «швидка допомога» та завезла в обласну лікарню. ОСОБА_12 переконала його не лягати в лікарню, та пообіцяла доглядати за ним, оскільки внаслідок отриманих травм він потребував сторонньої допомоги.

Показання в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка ствердила, що з потерпілим та обвинуваченим не була знайома. Вона зі своїм другом 3 липня 2016 року, орієнтовно між 16 та 18 годинами, відпочивала біля пам`ятника Д.Галицькому в м. Тернополі. Вони сиділи на лавці зі сторони медичного університету. Біля них пройшли чоловік та жінка. На чоловіка вона звернула увагу, оскільки він шкутильгав. Тоді вона почула шум бійки. На це її друг пішов розбороняти її учасників. Вона пішла слідом, оскільки хотіла переконати його не втручатися. Потім вона викликала швидку допомогу, та відволіклася від події, оскільки розмовляла по телефону з черговим.

Як почався конфлікт вона не бачила, однак може ствердити, що чоловік худорлявої тілобудови наносив удари чоловіку плотнішої тілобудови. Він копав його по ногах, наносив багато ударів руками. Той чоловік, якій наносив удари, після цього пішов в бік вул. Замкової.

Потерпілого вона бачила, оскільки він проходив повз. Чоловіка який наносив удари вона впізнати не може, оскільки він був до неї спиною, а сам конфлікт відбувався за 5-10 метрів він лавки, де вони відпочивали.

Після бійки в потерпілого йшла з носа кров, сорочка була брудна від неї. Вона давала серветки потерпілому. Чоловік який бив потерпілого говорив: «він вкрав в дітей маму»

Свій висновок щодо оцінки показань потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 , а також інших доказів, з точки зору їх допустимості та достовірності, суд належно мотивував у вироку.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 про суперечливість показань потерпілого ОСОБА_8 та свідків не відповідають дійсності.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України стверджується також іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Даними, які містяться в протоколі про проведення слідчого експерименту від 22 липня 2016 року з додатками - фото таблицями, за участю потерпілого ОСОБА_8 , який відтворив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 ;

Висновком експерта № 1106 від 5 липня 2016 року, у ОСОБА_8 при судово-медичній експертизі та згідно із вивченими медичними документами, виявлений закритий перелом кісток носа, підтверджений рентгенологічними даними, та із зовнішніх ушкоджень - синець лівої тім`яно-скроневої ділянки голови, синець носа і правої щоки, садно носа, садно і крововилив у слизову оболонку верхньої губи, синці правих плеча, передпліччя, ділянки правого променево-зап`ясткового суглоба і правої кисті, синці лівих плеча і кисті, синець передньої черевної стінки, синець лівої клубової ділянки і синець правого стегна. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до звернення за медичною допомогою, що підтверджується їх характером і властивостями.

Виявлений у ОСОБА_8 закритий перелом носових кісток належить до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я Виникнення вказаних вище ушкоджень за обставин, на які посилався ОСОБА_8 при експертизі, не виключається.

Висновок судової експертизи у кримінальному провадженні належно аргументований з наукової точки зору, відповідають фактичним обставинам та не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Така оцінка судом висновку судової експертизи є правильною, оскільки вони підтверджуються сукупністю інших доказів.

Аналіз і оцінка наведених доказів, які повно і всебічно перевірялися судом першої інстанції в судовому засіданні, дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим висновок суду про доведеність обвинувачення ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України.

З огляду на здобуті незаперечні докази вини обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст 125 КК України, суд ретельно перевірив і дослідив його показання в судовому засіданні про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_8 він міг спричинити під час самозахисту та вірно оцінив їх критично. Отже, посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на проявлену судом необ`єктивність при розгляді кримінального провадження безпідставні.

Зазначені докази винності обвинуваченого ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у законному порядку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що суд неналежно дослідив показання свідка ОСОБА_13 , а також не допитав інших свідки колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом досліджено всі обставини, які обґрунтовані належними і допустимими доказами. Колегія суддів вважає, що суд вірно, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, обґрунтував свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання, та отримав в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Не допустив суд порушень закону і при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 . Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи обвинуваченого. Судом обґрунтовано призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді громадських робіт, яке є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, суд, враховуючи вимоги ст. 23 ЦПК України, врахував вину ОСОБА_9 , та наслідки вчиненого злочину, а саме: заподіяння легких тілесних ушкодження потерпілому, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, і обґрунтовано визнав суму, заявлену потерпілим, врахувавши характеру правопорушення, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибині фізичних та душевних страждань потерпілого, принципу розумності та справедливості. Крім цього, врахувавши дані про особу обвинуваченого, його поведінку, а саме те, що він під час проведення досудового та судового слідства до останнього не вживав заходів щодо відшкодування завданої ним шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку та задовольнив цивільний позов потерпілого частково та вірно дійшов висновку, що саме 10 тис. грн. буде достатньою для відшкодування понесених потерпілих моральних страждань, що виникли внаслідок протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 . Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3049 грн. 78 коп. суд вірно врахував понесені потерпілим ОСОБА_8 матеріальні витрати, які підтверджується матеріалами кримінального провадженнями та наявними та детально дослідженими судом товарними чеками.

Колегія суддів прийшла до висновку, що у кримінальному провадженні відсутні дані, які б свідчили про порушення з боку суду вимог кримінального процесуального закону які були б підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_9 , а тому підстав для задоволення його апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 7 липня 2017 року, щодо нього без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2