УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2017 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , представника ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_4 , розглянувши клопотання директора ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання директора ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України.

З клопотання вбачається, що 29 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 28.09.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт майна, вилученого 28.09.2017 р. у службових осіб ТОВ «Тіс-Зерно» () майна.

Крім того, з клопотання заявника вбачається, що майно, на яке було накладено арешт на праві власності належить ТОВ «Боріваж» ().

Враховуючи вище викладене, заявник звернувся до слідчого судді з клопотанням про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2017 року.

Представник ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги викладені у клопотанні підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Слідчий у судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника.

Вивчивши клопотання та матеріали додані до нього, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що клопотання директора ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_5 , необхідно задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ч.ч. 1, 4 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1 ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейськая конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчуджуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права.

Так, слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2017 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання заступника начальника першого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000134 від 28.09.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, про арешт майна, вилученого 28.09.2017 р. у службових осіб ТОВ «Тіс-Зерно» () майна.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що на сьогоднішній день відпала необхідність в накладенні арешту на вказане вище майно.

Згідно п. 13 Листа ВССУ № 223-558/04-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 05.04.2013 року встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує заходи забезпечення лише у випадках: - надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про арешт майна, на відміну від ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому (п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК), оскарженню не підлягає. Слід звернути увагу суддів судів апеляційної інстанції, що у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення вони мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання може залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК.

Положеннями ст. 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 98 КПК України: «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

Згідно з ст. 170 КПК України Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 40, 41, 55, 62, 68 Конституції України, ст. ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:
Клопотання директора ТОВ «КОРНЕКС+» ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, в порядку ст.174 КПК України задовольнити.

Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29 вересня 2017 року на майно, вилучене 28.09.2017 року у службових осіб ТОВ «Тіс-Зерно» (), а саме: кукурудза 2017 року урожаю 3 кл. 516,764 тон, ячмінь 2017 року урожаю 3 кл. 5, 620 тон, пшениця 2017 року урожаю 3 кл. 802,260 тон.

Зобов`язати співробітників СУФР ГУ ДФС в Одеській області повернути ТОВ «КОРНЕКС+» вилучене та арештоване майно.

Виконання ухвали покласти на орган досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000134 від 28.09.2016 р.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1