Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
29 січня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
володільця майна - ОСОБА_6 ,

його захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу володільця арештованого майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року у кримінальному провадженні №0001217, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.240, ч.1 ст.294, ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345, ч.1 ст.28, ч.2 ст.342, ч.1 ст.252 КК України, -
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого з прокурором здійснюючим процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , про арешт майна та накладено арешт шляхом заборони розпоряджання, відчуження та користування на поліетиленові мішки в кількості 23 штуки в яких знаходяться предмети зовні схожі на бурштин-сирець, - загальною вагою 587 кг. 210 гр., котрі були вилучені 07 грудня 2017 року в ході проведення обшуку у приміщенні будівлі, цеху по переробці виробів з бурштину, господарських, складських, підвальних, надвірних та інших будівлях, що до нього відносяться, які на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 .
Володілець арештованого майна ОСОБА_6 оскаржив рішення слідчого судді в апеляційному порядку.
У поданій ним апеляційній скарзі, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Свою позицію мотивує тим, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, не врахував надані в ході слідчих дій документи, які також були оглянуті слідчим суддею в судовому засіданні, що засвідчують законне придбання бурштину-сирцю (під час обшуку проводилась відео-фіксація слідчої дії). Вважає, що висновки слідчого судді не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також, що слідчим суддею не надано оцінки усім доказам у їх сукупності та взаємозв`язку. Звертає увагу на те, що в ухвалі слідчим суддею надавався дозвіл на проведення обшуку в приміщенні, що належить громадянці ОСОБА_9 , а фактично проведено обшук юридичної особи - «Виробничо-торгівельного підприємства «АМБЕР ЦЕНТР», що знаходиться в с.Соломіївка, вул..Центральна,15а, Дубровицького району, Рівненської області. При проведенні обшуку речей та предметів описаних в ухвалі слідчого судді від 07.12.2017 року виявлено не було. Крім того стверджує, що слідчим суддею приймаючи рішення щодо арешту майна не було також враховано судові рішення, які набрали законної сили, - ухвали Дарницького районного суду від 12.10.2015 року у справі №1-кс/753/3516/15 та від 12.11.2015 року у справі №1-кс/753/3516/15 та постанову окружного адміністративного суду м.Києва у справі №826/23106/15 від 15.02.2016 року, що засвідчують законність походження бурштину-сирцю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення володільця арештованого майна ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7 щодо обґрунтованості заявлених в апеляційній скарзі вимог, думку прокурора ОСОБА_5 про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого щодо накладення арешту на майно, дослідивши ухвалу слідчого судді й обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001217 від 15.09.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 2,3 ст. 240, ч.1 ст.294, ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345, ч.1 ст.28, ч.2 ст.342, ч.1 ст.252 КК України.
08.12.2017 року слідчий СУ ГУ НП в Рівненській області капітан поліції ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області з клопотанням про накладення арешту на поліетиленові мішки в кількості 23 штуки в яких знаходяться предмети, ззовні схожі на бурштин-сирець, загальною вагою 587 кг. 210 гр., що були вилучені 07.12.2017 року в ході проведення обшуку у приміщенні будівлі, цеху по переробці виробів з бурштину, господарських, складських, підвальних, надвірних та інших будівлях, що до нього відносяться, який на праві власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .
22.12.2017 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області вказане клопотання слідчого було задоволено та накладено арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно.
Задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні правові підстави для накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки це майно є предметом кримінальних правопорушень й одержане злочинним шляхом у результаті вчинення суспільно небезпечного діяння, що визначається злочином.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погодитись не може з огляду на такі обставини:
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Однак, як вбачається з клопотання слідчого зазначені норми закону слідчим не дотримано.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Водночас, як вбачається з наданих на обґрунтування клопотання матеріалів, слідчим не наведено жодних доказів того, що бурштин-сирець загальною вагою 587 кг. 210 гр. який придбаний на законних підставах має ознаки речового доказу, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 170 КПК України, на думку колегії суддів, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства.
Судом залишено поза увагою й той факт, що згідно ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 07.11.2017 року задовольняючи клопотання слідчого, слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні за адресою - АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , натомість 22.12.2017 року вирішуючи в оскаржуваній ухвалі питання доцільності накладення арешту на вилучені в ході обшуку поліетиленові мішки у кількості 23 штуки, загальною вагою 587 кг. 210 гр., проігноровано законність походження та належність бурштину-сирцю знайденого у приміщенні громадянки ОСОБА_9 іншій особі ОСОБА_6 , на що безпосередньо під час розгляду клопотання слідчого у ході судового засідання 22.12.2017 року вказував дійсний володілець заявленого у клопотання слідчого майна, та його захисник.
Крім того, законність походження наведеного к клопотанні слідчого бурштину-сирцю підтверджується й рішеннями суду, які набрали законної сили.
Зокрема, відповідно до ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м.Києва від 12.10.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого прокурора Дарницького району м.Києва ОСОБА_10 про арешт майна (бурштину-сирцю) у кримінальному провадженні №0000142. Слідчим-суддею з`ясовано, що виявлений та вилучений у ході огляду місця події 30.09.2015 року товар бурштин сирець, який знаходився у 50-ти мішках в кількості 1438 кг., наданий працівниками митного складу МП «СТОЛИЧНИЙ» Київської міської митниці ДФС, імпортований ПП «ОПУС ІД» визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження №0000142. Дослідивши клопотання та додані до нього копії матеріалів слідчий суддя прийшов до законного висновку щодо необґрунтованості клопотання з огляду на ненадання прокурором достатніх доказів, які б підтверджували, що службові особи ПП «Опус ІД» задіяні у схемі заволодіння чужим майном, що вказує на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.
Ухвалою слідчого-судді Дарницького районного суду м.Києва від 12.11.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_11 на бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні їй тимчасово вилученого майна, та зобов`язано прокурора прокуратури Дарницького району м.Києва ОСОБА_10 протягом доби з часу одержання ухвали повернути уповноваженому представнику ПАТ «PAJURIO GINTARIS» тимчасово вилучений 30.09.2015 року під час огляду митного складу МП «СТОЛИЧНИЙ» Київської міської митниці ДФС бурштин в кількості 1438 кг., що знаходився в 50 мішках.
Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.02.2016 року задоволено позовні вимоги ПП «ОПУС ІД», визнано протиправним та скасовано рішення про коригування заявленої митної вартості Київської міської митниці Державної фіскальної служби України від 29.09.2015 року №100000011/2015/000144/1.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.
Крім того, колегія суддів бере до уваги приписи ст.41 Конституції України, якими передбачено, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.
На підставі викладених обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, ч.3 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу володільця арештованого майна ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2017 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0001217, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст.240, ч.1 ст.294, ч.2 ст.342, ч.1,2 ст.345, ч.1 ст.28, ч.2 ст.342, ч.1 ст.252 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_12 , погодженого з прокурором здійснюючим процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 , про накладення арешту на поліетиленові мішки в кількості 23 штуки в яких знаходяться предмети зовні схожі на бурштин-сирець - загальною вагою 587 кг. 210 гр., вилучені 07 грудня 2017 року в ході проведення обшуку у приміщенні будівлі, цеху по переробці виробів з бурштину, господарських, складських, підвальних, надвірних та інших будівлях, що до нього відносяться, які на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
__________ _________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3