Справа №585/43/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/45/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/43/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2018 року, якою підозрюваному

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , раніше не судимому

обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8-ми років, існують ризики переховування ним від органів досудового розслідування та суду, знищення доказів та вчинення іншого злочину, і під час розгляду клопотання було доведено неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

08.01.2018 до Роменського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням, погодженим із прокурором Роменської місцевої прокуратури, звернувся старший слідчий СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що 05.01.2018 близько 01 год. 00 хв. ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 поблизу господарства АДРЕСА_2 незаконно заволоділи належним ОСОБА_14 автомобілем ВАЗ 21093 р.н. НОМЕР_1 .

05.01.2018 до ЄРДР за № 0001107 були внесені відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а 06.01.2018 об 11 год. 00 хв. ОСОБА_9 був затриманий і йому було вручено повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого чи свідків та вчиняти нові злочини, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08.01.2018 вказане клопотання слідчого було задоволено частково і ОСОБА_9 був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Своє рішення слідчий суддя вмотивувала тим, що повідомлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою та існує ризик вчинення ним нового злочину, проте недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цьому ризику доведено не було.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, крім іншого, вчинити новий злочин, а згідно приписів ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і постановляючи ухвалу про обрання йому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя цілком вірно дійшла висновку, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існує ризик вчинення ним нового злочину, однак прокурором не було доведено обставини, передбаченої п.3 ч.1 ст.194 КПК України, а саме, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання одному із зазначених у клопотанні ризиків.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчим суддею були в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст.194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та існування одного із ризиків, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на який вказував слідчий у своєму клопотанні.

Є вірними і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення про недоведеність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, а також знищення доказів, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які об`єктивні дані, які б реально вказували на можливість вчинення ОСОБА_9 яких-небудь відповідних дій, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Враховуючи фактичні обставини кримінального провадження і мотиви клопотання слідчого, колегія суддів приходить до переконання, що підозрюваний у даній конкретній ситуації в силу свого віку, психологічного розвитку, зав`язків, матеріального стану, поведінки під час провадження тощо не має реальної можливості переховуватися від розслідування та правосуддя, що дає підставу очікувати, що цей ризик не справдиться, а однієї лише «інформації» у клопотанні слідчого про це явно недостатньо для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ № 15217/07 від 12.03.2009 у справі «Олександр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia).

При цьому, колегія суддів вважає, що питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба позбавлення волі підозрюваного ОСОБА_9 не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ № 7064/05 від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування такого запобіжного заходу.

З огляду на викладене, ризик переховування від правосуддя не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від розслідування і суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (рішення ЄСПЛ № 56925/08 від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland).

Крім того. під час апеляційного розгляду не знайшов свого підтвердження і ризик перешкоджання ОСОБА_9 здійсненню правосуддя (незаконний вплив на потерпілого і свідків, знищення доказів), який би полягав у вчиненні підозрюваним самостійно або за змовою з ним іншими особами (родичами, знайомими тощо) незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію або знищення доказів, а саме тиску на потерпілих, свідків у будь-який спосіб (наявність інформації щодо погроз, залякування, підкупу, шантажу чи іншого впливу на учасників кримінального провадження); поведінка підозрюваного, що свідчить про його намір фальсифікувати, викрасти, приховати або знищити документи чи речові докази.

Навпаки, підозрюваний ОСОБА_9 апеляційному суду вказав, що він повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та добровільно співпрацює зі слідством.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи прокурора також про те, що жоден більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе запобігти встановленому ризику, оскільки у клопотанні про застосування запобіжного заходу не зазначено, а під час його розгляду як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не було встановлено, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Слідчим суддею згідно ч.1 ст.178 КПК України у повній мірі було взято до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_9 підозрюється та передбачене законом покарання за цей злочин, а також дані про особу останнього, який раніше не судимий, має молодий вік, характеризується за місцем проживання позитивно та за місцем навчання посередньо, має міцні соціальні зв`язки.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленому ризику шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово із покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків, зокрема щодо заборони спілкування з іншими підозрюваними та свідками, оскільки тримання під вартою до суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання (п.1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що підозрюваний самостійно, за першою вимогою апеляційного суду, у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування тримання під вартою.

У зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2018 року щодо обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4