Справа №485/990/17 07.11.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/657/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ухвала про відмову в УДЗ ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в письмовому апеляційному провадженні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 6 липня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, до засудження не працював, мешкав в у АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.04.2003 року за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- 21.10.2003 року ч.1 ст.309, ст.ст.96, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з обов`язковим лікуванням від наркотичної залежності. Звільнений 30.01.2006 року по закінченню терміну відбування покарання.
- 25.02.2010 року Оболонським районним судом м.Києва за ч.1 ст.115 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Зазначає, що є інвалідом другої групи, хворіє на туберкульоз, належного лікування не отримає, не працює так як офіційних пропозицій щодо виконання будь-яких робіт по благоустрою колонії не було, був регентом хору церкви «Петра та Павла», приймав участь в богослужіннях в церкві, усі стягнення погашенні.
Зазначає, що стягнення до нього застосовувалися незаконно.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
При розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, суд першої інстанції, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов до висновку, що засуджений характеризується посередньо, не працює за станом здоров`я, у відділенні на громадських засадах непрацевлаштований, непогашених стягнень не має, але за період з липня 2013 року по червень 2016 року до нього застосовувалися стягнення десять разів, заохочень не має, однак адміністрацією характеризується як такий, що не став на шлях виправлення.
Зважаючи на вищевказане, районний суд дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання ОСОБА_5 .
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Розглянувши апеляційну скаргу в письмовому апеляційному провадженні, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Згідно вимогам ст. 81 КК України основною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції послався на те, що він був засуджений за тяжкий злочин, за час відбування покарання має посередню характеристику, на виробництві не працює за станом здоров`я, на громадських засадах не працевлаштований.
Крім того, судом правильно враховано те, що незважаючи на відсутність непогашених стягнень, до нього загалом за період з липня 2013 року по червень 2016 року застосовувалися стягнення 10 разів, відсутність заохочень, бажання працювати, хоча стан його здоров`я цього не виключає.
З цим висновком суду 1 інстанції апеляційний суд погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_5 , який відповідно до матеріалів особової справи, а саме характеристики від 4 липня 2017 року за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, про що зазначив в ухвалі суд першої інстанції і апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції грунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, а тому є законним, обгрунтованим та вмотивованим.
А крім того, апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 6 липня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: