Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні 08 листопада2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Нижньої Кринки, Донецької обл., раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жданівського міського суду Донецької області від 27 серпня 2010 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК до позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 17 днів,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
ОСОБА_4 засуджено за те, що він 29 січня 2017 року о 04 год 40 хв. повторно, відігнувши металевим ломом пластикові вхідні двері, проник до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по вул. Різдвяна, 29А в м. Харкові та викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_5 , на загальні суми 20 859,56 грн та 19 045 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року вирок суду залишено без змін.

У касаційній скарзі засуджений не погоджується із судовими рішеннями через невідповідність призначеного йому покарання тяжкості злочину і особі засудженого внаслідок суворості та просить призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 цього Кодексу. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судами в повній мірі не враховано що він є внутрішньо переміщеною особою, утримує свою матір та вчинив злочин, перебуваючи у складному матеріальному становищі, а також відсутність претензій потерпілого та тяжких наслідків від вчиненого злочину.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості та про необхідність застосування положень статей 69, 75 КК є необґрунтованими.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 65 КК, в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який на обліках у лікарів психолога та нарколога не перебуває, раніше судимий за вчинення корисливих злочинів та визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання.
Обставини, на які посилається засуджений у поданій скарзі, зокрема, щодо утримання ним матері, тяжкого скрутного матеріального становища у зв`язку із тимчасовим переміщенням, та відсутність претензій зі сторони потерпілого, вже були належно оцінені судами, що і стало підставою для призначення ОСОБА_4 мінімального покарання за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК.
Разом з тим, підстав для призначення засудженому більш м`якого покарання ніж передбачено законом та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, судом не встановлено.

Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, наведені у касаційній скарзі доводи засудженого за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги і на них надано обґрунтовані відповіді.

Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, погоджується і колегія суддів.

За викладених обставин, покарання призначене ОСОБА_4 відповідає вимогам статей 50, 65 КК, підстав для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що ставиться питання у касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3