КП№ 278/224/17
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
02 листопада 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , його захисника ОСОБА_16 , представника ОСОБА_17 ОСОБА_18 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Янг» ОСОБА_19 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, працює водієм у ТОВ «Компанія Янг», проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі КК) ,-
ВСТАНОВИВ:
У цей час на 16-ому км. + 700 м. зазначеної автодороги поблизу с. Двірець, Житомирського району ОСОБА_5 , будучим завчасно попередженим дорожнім знаком 1.13 «Слизька дорога» і табличками до дорожніх знаків 7.12 «Ожеледиця», 7.13 «Вологе покриття» та 7.2.1 «Зона дії 5 км.» відповідно до Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР), проігнорував їх. Рухаючись по слизькому дорожньому покриттю з наледенінням, яке відповідно до висновку експерта 1285/17-42/1620/17-
52 від 13.09.2017 до того ж знаходилося у засніженому стані, не розчищене від снігу та не оброблене протиожеледними сумішами, з наявними льодяними напливами і колійністю, обвинувачений, порушуючи вимоги пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.1 ПДР, був неуважним до дорожньої обстановки та її змін, не вірно оцінив дорожню обстановку, не врахував дорожніх умов, а саме стану поверхні проїзної частини (чистоти, рівності, шорсткості, зчеплення), не обрав безпечної швидкості руху з урахуванням дорожніх умов і стану свого ТЗ, що унеможливило постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; не впорався з керуванням автопоїзда, допустив його бічний занос ліворуч, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху, де передньої частиною напівпричепа «Вельтон NS3F» у складі із сідловим тягачем «ДАФ XF 95.430» зіткнувся із передньої лівою кутовою частиною передка кузова рейсового маршрутного автобуса «БАЗ А079.24», номерний знак НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_20 , який на цьому ТЗ, перевозячи 33 пасажира, рухався у зустрічному напрямку в сторону до м. Житомира.
Внаслідок цієї ДТП настала смерть ОСОБА_20 , пасажирам автобуса потерпілим ОСОБА_15 , ОСОБА_8 спричинені тяжкі тілесні ушкодження; а іншим: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_21 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Потерпілі звернулись із цивільними позовами на різні суми про стягнення з ТОВ, з яким ОСОБА_22 на час ДТП перебував у трудових відносинах, моральної шкоди, а зі страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність ТОВ за пошкодження майна та шкоду здоров`ю матеріальні збитки.
Обвинувачений свою винуватість визнав у повному обсязі. У суді пояснив, що він працює водієм у ТОВ. 16.11.2016 на виконання трудових обов`язків, керував належним ТОВ автомобілем «ДАФ» на автодорозі Житомир Могилів-Подільський поблизу с. Двірець, Житомирського району. З огляду на погодні умови він рухався зі швидкістю приблизно 40 км/год. Вказав на значні пошкодження дорожнього покриття з глибокими осіданнями, вибоїнами, льодяними наростами, яке до того ж було неочищене від снігу та не було посипане спеціальними сумішами. Обвинувачений бачив попереду попереджувальний знак «Ожеледиця» і як водій із значним досвідом у керуванні ТЗ знав, що якщо він змінить напрямок чи швидкість руху, то безперечно створить аварійну обстановку, а тому він продовжив рух за обраною швидкістю. Однак, наїхавши на льодяний наріст на дорозі його автомобіль «склало» навпіл: тобто кузов ТЗ став перпендикулярно до напівпричепу та одночасно «занесло» на зустрічну смугу руху де і відбулося зіткнення із автобусом «БАЗ». У такий ситуації обвинувачений не міг контролювати рух свого ТЗ. Після ДТП він намагався витягнути водія автобуса, якого затиснуло та врятувати його. У вчиненому щиро розкаявся, шкодує про свій вчинок, вибачився перед потерпілими. Пояснив, що за статками він міг надати допомогу лише одному потерпілому - військово службовцю. Підтвердив наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та просив застосувати до нього законодавство про амністію.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 зайняв аналогічну правову позицію. Зазначив, що хоча ОСОБА_5 не впорався із керуванням ТЗ у складних дорожніх умовах, одночасно, з посиланням на наявність снігового накату, колійності, не очищення дороги від снігу, льоду, відсутності спеціальної суміші від ожеледиці, показання експерта в суді та висновки комплексної дорожньо - технічної експертизи про недоліки в утриманні проїзної частини дороги на місці ДТП, наполегливо твердив, що причиною пригоди були істотні недоліки в утриманні проїзної частини дороги посадовими особами Державного підприємства «Житомирський облавтодор». Вказуючи на ставлення обвинуваченого до злочину, його позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, відсутності жодних даних про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, стосовно цієї дитини, просив звільнити останнього від призначеного будь якого покарання на підставі Закону України «Про амністію в 2016 році».
Потерпіла ОСОБА_17 просила справу розглядати без її участі. ЇЇ представник підтримав збільшений потерпілою цивільний позов про стягнення на її користь 300000 грн. моральної шкоди, з урахуванням фізичних страждань внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, та 7036 грн. матеріальних збитків, які складаються з витрат на придбання ліків, поїздок до лікарні, вартості пошкоджених рукавиць. Зауважив, що ОСОБА_5 не цікавився станом здоров`я потерпілої та жодного разу не пропонував їй допомогу (том 1, а.с. 27-46, 180, 233-238).
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_13 показав, що 16.11.2016 він їхав рейсовим автобусом з м. Бердичева, швидкість якого по слизькій дорозі становила близько 60 км/год. Під`їжджаючи до м. Житомира він відчув удар та опинився на підлозі. Коли оговтався, вийшов з автобусу та зрозумів що сталася ДТП. На місці події він бачив обвинуваченого. Потім потерпілого забрала швидка допомога.
Інші потерпілі також просили призначити ОСОБА_5 покарання на розсуд суду, не заперечували щодо застосування до останнього Закон України «Про амністію в 2016 році».
З аналізу наведених показаній потерпілих убачається, що вони не суперечать поясненням самого обвинуваченого, доводять отримання ними тілесних ушкоджень з причин ДТП, що розглядається, а також наявність льодяних напливів, снігового накату на дорозі, де сталася ДТП. Факт перевезення водієм пасажирів поза квитками з порушенням пунктів 4, 6 статті 148 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту».
Представник ТОВ ОСОБА_19 просив відмовити у задоволенні всіх позовів потерпілих у частині стягнення з ТОВ моральної шкоди, мотивуючи відсутністю жодних належних доказів та ґрунтовного розрахунку розміру моральної шкоди у грошовому еквіваленті, який на його думку є занадто завищеним та не співрозмірний з матеріальними витратами на лікування. Вказував на порушення позивачами вимог статті 33 ЦПК, які не скористалися своїм правом про залучення до участі у справі як співвідповідача ДП «Житомирський облавтодор» як балансоутримувача частини дорожнього полотна, на відрізку якого сталося ДТП. Адже неналежне виконання посадовими особами цього ДП своїх обов`язків щодо утримання дороги в належному стані, на його переконання знаходиться у причинному зв`язку із настанням цієї ДТП підтверджується висновком судової експертизи №1285/17-42/1620/17-52. та свідчить про наявність солідарної форми вини перед потерпілими як ОСОБА_5 так і посадових осіб. Про амністування обвинуваченого не заперечував.
Представник страхової компанії просила справу розглядати за її відсутністю. У письмових запереченнях з посиланням на статтю 24 Закону України «Про обов`язкове страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначила, що на лікування потерпілих відшкодовуються лише обґрунтовані витрати, необхідність яких повинні бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Просила відмовити у задоволенні позовів ОСОБА_8 , який не надав суду чеків та квитанцій на підтвердження придбання ним ліків; ОСОБА_10 , яка не представила доказів про необхідність придбання неї медикаментів, а квитанція про витрати, видана на ім`я ОСОБА_23 ; ОСОБА_17 з аналогічних причин (том 1, а.с. 241-242, том 3, а.с. 8-10).
За свідченням ОСОБА_24 16.11.2016 вона також їхала в автобусі стоячі, одразу за водієм. А тому з вікна побачила, як на їх смугу руху почало заносити ТЗ «ДАФ», а водій автобусу, побачивши некерованість автомобілю, сказав свідку: «Дивись, що робиться» та одразу почав гальмувати. Після цього автомобіль «ДАФ» «склався навпіл» та зіткнувся із автобусом зі сторони водія. Також свідчила про аварійний стан дороги, яка не була посипана піском, не очищена від снігу та льоду. Підтвердила, що водій автобуса за відсутності «сидячих» місць брав пасажирі за їх проханням.
Прокурор з урахуванням позиції сторони захисту, просив дослідити також письмові докази та урахувати стан дороги при визначенні виду покарання.
ОСОБА_5 за наказом був прийнятий на посаду водія ТОВ з 17.07.2015, а за наказом директора ТОВ № 23/06-зак від 23.06.2016 за ним закріплено за автопоїздом у складі: сідлового тягача «ДАФ XF 95.430», номерний знак НОМЕР_1 , із напівпричепом «Вельтон NS3F», номерний знак НОМЕР_3 (том 2, а.с. 31, 35).
Згідно із протоколом огляду місця ДТП (зі схемою) від 16.11.2016 дільниця дороги, де сталося ДТП була покрита снігом, не розчищена, із ожеледицею. Разом з тим на дорозі встановлені попереджувальні знаки про слизьку дорогу, ожеледицю, вологе покриття. Під час огляду ТЗ обвинуваченого були виявлені пошкодження передньої частини та лівої передньої боковини причепа, а у автобуса - пошкодження в передньої частини кузова, правої та лівої частини, розбите переднє вітрове скло, деформовані двері автобуса. Колеса та шини обох ТЗ відповідають вимогам ПДР. Осип скла та полімерних уламків ТЗ знаходилися між передньою частиною автобуса та передньої частиною напівпричепа (том 3, а.с. 123-132).
Наявність попереджувальних знаків, узгоджується із інформацією, наданою філією «Житомирської дорожньо-експлуатаційної дільниці» від 22.11.2016 №575 (з фототаблицями) про те, що на відрізку дороги Житомир Могилів-Подільський, поблизу с. Двірець 16.11.2016 дорожні знаки були розміщенні згідно дислокації, у тому числі знаки, які оповіщали про ожеледицю та слизьку дорогу (том 2 а.с. 107-124).
За висновками експерта (№,№ 3/1135, 3-1136 від 20.12.2016 з ілюстративними таблицями) на момент ДТП гальмівна система, рульове керування, ходова частина обох ТЗ знаходилися у технічно - працездатному стані. Будь-яких характерних ознак раптової відмови або технічних несправностей систем, вузлів, агрегатів і деталей вказаних ТЗ, що впливають на безпеку дорожнього руху та які б могли знаходитися в причинному зв`язку з даної ДТП не виявлено(том 3, а.с. 60-90).
Відповідно до висновку експерта №3/1137 від 21.12.2016 на автобусі встановлена наявність аварійних механічних пошкоджень та слідів, сконцентрованих в передній лівій частині кузова. При цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований з переду назад зліва направо відносно його подовжньої вісі. Вказані сліди мають єдиний механізм утворення і, виходячи з фабули та обставин пригоди, могли утворитися в процесі контакту автобуса із напівпричепом «Вельтон» в складі з автомобілем «ДАФ». На час огляду встановлена наявність аварійних механічних пошкоджень та слідів сконцентрованих в передній торцевій частині напівпричепа «Вельтон» та задній правій частині тягача «ДАФ». При цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований спереду назад та з право на ліво відносно повздовжньої вісі напівпричепа «Вельтон» у складі з автомобілем «ДАФ». Вказані пошкодження мають єдиний механізм утворення і, виходячи з фабули та обставин пригоди, могли утворитися в процесі контакту напівпричепа «Вельтон» в складі з автомобілем «ДАФ» із автобусом «БАЗ». При порівняльному дослідження механічних пошкоджень вказаних ТЗ встановлений збіг форм виступів і вм`ятин, розмірів, спрямованості, ступеня виразності, розташування від рівня опорної поверхні, кольору нашарування і відшарування лакофарбових покрить тощо. Первинний контакт наведених ТЗ відбувся між передньою лівою кутовою частиною передка кузова автобуса з передньою частиною напівпричепа «Вельтон» у складі з автомобілем «ДАФ», далі проходив послідовний вхід у контакт всіх вищезазначених ТЗ та їх деталей. В момент первинного контакту кут між повздовжніми вісями автобуса «БАЗ» та напівпричепа «Вельтон» в складі з автомобілем «ДАФ» визначається рівним близько 150 ±5 градусів, при загальному русі ТЗ в зустрічно перехресному напрямку. Місце зіткнення наведених ТЗ розташовано на 16 км. автодороги Житомир-Могилів-Подільський на смузі руху в напрямку м. Житомира, в межах осипу скла та полімерних уламків частин ТЗ, загальними розмірами по ширині 5,7 метра та по довжині 4.0 метра (том 3, а.с. 91-118).
Судовий експерт ОСОБА_25 , допитаний в суді за клопотанням сторони захисту, підтвердив висновки щодо правильності визначення виявлених механічних пошкоджень на обох ТЗ. Пояснив, що особисто прибув на місце ДТП одразу після виклику, десь через 30 хв. Вважає, що дорога була посипана сумішшю вже після ДТП, оскільки суміші під автобусом та тягачем не було.
З висновку експерта 1285/17-42/1620/17-52 від 13.09.2017 вбачається, що на час вчинення ДТП проїзна частина знаходилася у засніженому стані, не розчищена від снігу та не оброблена протиожеледними сумішами, наявні льодяні напливи,
колійність, що суперечило вимогам дорожнього покриття, передбачених пунктом 3.1.1 ДСТУ-3587 та не забезпечувало вимог безпеки дорожнього руху. Ділянка автомобільної дороги під час зіткнення ТЗ знаходилась в зоні дії дорожніх знаків 1.13 (слизька дорога) та 7.12 (ожеледиця). Зазначені засоби організації дорожнього руху інформували водіїв ТЗ, які рухались по напрямку вантажного тягача «ДАФ» про стан дорожнього покриття, а саме про незабезпечення нормативного зчеплення шин ТЗ із дорожнім покриттям на досліджуваній ділянці дороги, у відповідних погодних умовах. Тобто організація інформації дорожнього руху забезпечувала вимоги ПДР. Передумовою настання заносу тягача «ДАФ» міг бути не тільки невідповідний стан покриття, а й невиконання водієм пункту 12.1 ПДР (том 3, а.с. 50-59).
Відповідно до листів Житомирського обласного центру з гідрометеорології №24-04-16/1-1361 від 23.11.2016, №24-04-16/1-1457 від 14.12.2016 станом на 16.11.2016 було хмарно; середня відносна вологість повітря 97%; опадів не було; спостерігався дуже розріджений туман; упродовж всієї доби відмічалась ожеледиця на дорогах; метеорологічна видимість коливалась від 04 км. до 500 м. 16.11.2016 синоптиками оголошено шторм-попередження №2, адже очікувався туман, видимість 200-500 м. (том 2, а.с. 93-94, 106).
Згідно з інформацією ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» №410 від 29.03.2017 в день ДТП 16.11.2016 були складні погодні умови, а саме туман з відкладенням паморозі без опадів. Снігоочищення автомобільної дороги Житомир Могилів-Подільський в період з 14.11.2016 по 18.11.2016 здійснювалось шляхом очистки та посипки піщано-соляною сумішшю. Для виконання очисних робіт була залучена спеціальна снігоочищувальна техніка та надані наряди, дефектні акти, акти приймання виконаних робіт з актом службового розслідування даної ДТП без зазначення причин (том 2 а.с. 44-92).
У своєму висновку (№51/17-25 від 24.01.2017), експерт ОСОБА_26 зазначив, що швидкість руху ТЗ обвинуваченого складала не менше 19,3…35,0 км/год. Однак дана величина швидкості є мінімальною. Зупинний шлях автобуса під керуванням ОСОБА_20 в умовах місця даної пригоди, при швидкості руху 60 км/год. складає приблизно 77…167 м., при швидкості 70 км/год. 99…221 м., при швидкості 80 км/год. 124…283 км/год. У даній дорожній ситуації, з технічної точки зору водій автобусу ОСОБА_20 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення з моменту виникнення небезпеки для його руху. Останній діяв правильно у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР, тобто намагався зупинити автобус. Разом з тим в діях обвинуваченого вбачається невідповідність технічним вимогам 1.5, 2.3б, 12.1 ПДР, що і стало причиною даної ДТП у наведених умовах дорожнього руху (том 2 а.с. 38-43).
Експерт ОСОБА_26 наведений висновок у суді підтвердив. Вказав, що дослідження проводив на підставі наданих слідчим вихідних даних, зокрема швидкості обох ТЗ та погодних умов. Зазначив, що найбільш вірогіднішим моментом виникнення небезпеки руху для водія автобуса, є момент виїзду ТЗ під керуванням обвинуваченого на зустрічну смугу руху. Підтвердив, що водій автобуса, у відповідності до вимог ПДР намагався зупинити свій ТЗ, про що свідчать сліди гальмування.
З відповіді начальника філії «Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця» ОСОБА_27 також убачається наявність попереджувальних знаків «Вибоїна», «Слизька дорога», «Ожеледиця» на автомобільній дорозі М-21, на 16 км. + 700 м. поблизу с. Двірець (том 2, а.с. 107).
Таким чином місце даної ДТП, характер та локалізація механічних пошкоджень на обох ТЗ, співпадають з показаннями потерпілих, даними ОМП, висновками експертиз та з іншими дослідженими доказами, а також доводять наявність супутніх причин, що вплинуло на обставини пригоди.
Суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 і кваліфікує його дії за частиною 2 статті 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження.
Відповідно до статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Таке покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. Ці вимоги кореспондуються із роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» про те, що загальні засади призначення покарання реалізуються через принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначенні покарання, суд, керуючись вимогами статті 65 КК, ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_5 хоча і вчинив тяжкий злочин, однак з необережною формою вини. Обвинувачений працевлаштований, зайнятий корисною працею, характеризується позитивно як місцем роботи, так за місцем проживання; вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставинами, які за статтею 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченому є активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, щире каяття обвинуваченого, яке, на думку суду є справжнім. ОСОБА_5 вкрай критично поставився до вчиненого злочину; повністю визнав свою винуватість; вибачився перед потерпілими; після ДТП намагався надавати допомогу потерпілим, готовий понести справедливу кримінальну відповідальність за скоєне. Обставин, що в силу статті 67 КК
обтяжують покарання судом не встановлено. На час вчинення ДТП ОСОБА_5 був тверезий згідно із висновком №811 від 16.11.2016 та токсикологічним дослідженням №5504 від 17.11.2016 (том 2, а.с.24, 26-27, 36-37)
Верховний Суд України у пункті 20 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 роз`яснив, що при призначенні покарання за статтею 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх).
А тому суд, погоджується з доводами прокурора та сторони захисту про наявність у тому числі супутньої причини даної ДТП, як невідповідність фактичного стану дорожнього покриття на місці ДТП встановленим нормам і стандартам. Разом з тим суд бере до уваги кількість постраждалих від неправомірних дій ОСОБА_5 , смерть водія ОСОБА_20 та завдання потерпілим тілесних ушкоджень; значний розмір матеріальних збитків, завданих злочином, що дає підстави для призначення обвинуваченому реального покарання, однак без позбавлення права керування ТЗ. Оскільки обвинувачений працює водієм, що є його єдиним джерелом заробітку та утримує сім`ю, а тому на думку суду позбавлення ОСОБА_5 заробітку не відповідає засадам судочинства.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають, у тому числі, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК, які не позбавлені батьківських прав і на день набрання чинності цим Законом мають неповнолітніх дітей. З копії свідоцтва про народження вбачається, що обвинувачений є батьком неповнолітньої ОСОБА_28 (том 2, а.с. 28). Прокурором суду не представлено будь-яких доказів про позбавлення обвинуваченого батьківських прав. До того ж в обвинувальному акті, затвердженому прокурором, містяться відомості про наявність у ОСОБА_5 неповнолітньої дитини. З урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для застосування до обвинуваченого наведеного Закону.
При вирішенні позовів потерпілих суд виходить з наступного.
За страховим полісом, чинним на час вчинення ДТП, убачається, що ТЗ «DAF XF 95.430», номерний знак НОМЕР_1 застрахований у страховій компанії із лімітом відшкодування майнової шкоди в 100000 грн. (том 1, а.с. 244).
Позови пред`явлені за наслідками ДТП, тобто пов`язані із деліктними правовідносинами. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди та допускає можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»( далі Закон). Стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної зокрема здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином обов`язок по відшкодування завданої з вини ОСОБА_5 шкоди, покладається на страхову компанію, у якій застрахована цивільна відповідальність обвинуваченого, у межах страхової суми.
При цьому право потерпілих на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором. Потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або до страховика. Саме такі правові висновки з наведених питань містяться у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі 6-2808цс15 та спростовують доводи представника ТОВ про порушення позивачами статті 33 ЦПК.
Разом з тим змістовний аналіз статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону доводить, що скоєння ДТП є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого, а також витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним
Право потерпілих на відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди також передбачено законом (пункт 10 статті 56 КПК). Частиною 2 статті 1187 ЦК встановлено відповідальність за завдання шкоди особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відшкодуванню полягає як майнова, так і моральна шкода (стаття 1172 ЦК).
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (зі змінами) визначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Разом з тим, Верховний Суд України неодноразово роз`яснював, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 ).
І хоча будь яка компенсація моральної шкоди не може бути може бути адекватною дійсним стражданням, будь-який її розмір має умовний вираз. При визначенні розміру відшкодування всім потерпілим моральної шкоди суд виходить з кратності розміру мінімальної заробітної плати, яка була законодавчо встановлена на час ДТП (1450 грн.) з урахуванням втрат не майнового характеру.
Суд, у відповідності до частини 4 статті 174 КПК скасовує арешт, накладений на автомобіль «ДАФ» та автобус «БАЗ». Арешт, накладений на спеціалізований напівпричеп «Вельтон», номерний знак НОМЕР_3 вже скасовано (том 1, а.с. 213).
На підставі частини 2 статті 124 КПК суд стягує з обвинуваченого підтверджені документально витрати на залучення експертів. Запобіжний захід судом не обирався.
Керуючись статтями 124, 174, 349, 373-376, 394, 532 КПК, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експертів у сумі 5191 грн. 44 коп.
Цивільний позов ОСОБА_17 задовольнити частково. Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія Аска» на користь
Скасувати арешт, накладений на на сідловий тягач «ДАФ XF 95.430», номерний знак НОМЕР_1 та на автобус «БАЗ А079.24», номерний знак НОМЕР_5 , повернувши вказані ТЗ власникам.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1