Справа № 536/2215/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2018 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці кримінальне провадження № 0000223 від 14 березня 2017 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на два місяці посилаючись, що судове провадження не завершене, не допитані свідки та потерпілі та продовжують існувати ризики, які були враховані при його обранні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , обвинувачений просив змінити його на інший не пов`язаний з позбавленням волі та надати йому можливість довести свою невинність, захисник просив змінити на інший.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить продовжити на максимальний строк враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року по справі «Гаркавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Отже, право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Зважаючи, що розгляд справи не завершений, свідки та потерпілі не допитані та продовжують існувати ризики, враховані при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, те, що він перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується; мотиви, за яких вчинені дії, що ставляться йому у провину, а також його моральні якості та репутація, враховані при обранні запобіжного заходу: вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці проживання та майновий стан.

Так, ОСОБА_4 одружений, не займався суспільно-корисною працею та офіційних джерел доходу не мав, раніше судимий.

Отже, за сукупності зазначених обставин, суд, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 вважає за необхідне продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та попередити вчинення ним нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 205,217 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тримання під вартою продовжити на строк шістдесят днів, з 13 квітня 2018 року по 12 червня 2018 року включно і утримувати його у Полтавській установі виконання покарань (№ 23) Північно-Східного управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі межах 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 52 860 (п`ятдесят дві тисячі вісімсот шістдесят) грн., після внесення якої обвинувачений звільняється з-під варти, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1