АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/7886/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11/774/1/К/18 Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
03 квітня 2018 року м. Кривий Ріг

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Софіївка Новобузького району Миколаївської області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:
Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, від призначеного покарання звільнений у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на його користь майнову шкоду у розмірі 10514,74 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за скоєння злочину за таких обставин. 25 грудня 2011 року, приблизно о 20.00 годині, будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на першому поверсі ДКіТ ПАТ «Північний ГЗК» по вул. Маршака, 1в, в м. Кривому Розі, ОСОБА_6 побачив в зазначеному приміщенні раніше знайомого йому ОСОБА_7 , який також перебував у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 , використовуючи як малозначний привід - з`ясувати відносини між його знайомою ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , підійшов до останнього, в результаті чого, між ними зав`язалася розмова, в процесі якої ОСОБА_9 і ОСОБА_7 перемістилися в коридор, розташований на першому поверсі ДКіТ ПАТ «Північний ГЗК» і яка в подальшому переросла в сварку.
У процесі сварки, ОСОБА_6 , діючи цілеспрямовано, з метою умисного заподіяння ОСОБА_7 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, не маючи наміру на позбавлення його життя, на ґрунті раптово виниклої неприязні до нього, проявляючи агресію, яка посилюється станом алкогольного сп`яніння, приблизно о 20.05 годині, 25 грудня 2011 року, перебуваючи біля туалету на першому поверсі ДКіТ ПАТ «Північний ГЗК» по вул. Маршака, 1в у м. Кривому Розі, умисно, зі значною силою завдав йому один удар кулаком правої руки в потиличну область голови, від якого ОСОБА_7 знепритомнів і впав на підлогу. Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи діяти з метою заподіяння ОСОБА_7 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, умисно, зі значною силою, завдав не менше трьох ударів правою ногою в область голови та обличчя лежачому на підлозі потерпілому ОСОБА_7 .
Своїми злочинними діями ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток носу; закритих переломів передньої та верхньої стінок лівої верхньо-щелепної пазухи із зниженням її повітряності; тупої травми лівого ока із параорбітальною гематомою, крововиливом у склеру та зниженням зору до 0,2 із дистрофією сітківки та частково атрофією зорового нерву; закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку першого ступеня із цефалічним та помірним лікворно-гіпертензивним синдромами, гематома лобної ділянки голови праворуч; множинних саден обличчя та голови. Лінійний рубець у зовнішнього кінця лівої брови довжиною 1,1 см. (наслідок загоєння глибокого садна (рани). Прояви зазначених травм з судово-медичної точки зору оцінюються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, проте викликають тривалий розлад здоров`я та строк понад три тижні.
В апеляції прокурор, що брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи і правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 , ставить питання про зміну вироку у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та просить зазначити в мотивувальній частині вироку, як пом`якшуючу обставину перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини 2009 року народження, про що судом, в порушення вимог ст.66 КК України, в мотивувальній частині вироку вказано не було.

В апеляції потерпілий ОСОБА_7 , прохає вирок змінити через істотне порушення кримінального та кримінально-процесуального законодавства, ухвалити новий вирок, яким збільшити розмір відшкодування спричиненого йому засудженим матеріального збитку до суми 31095 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої заборгованості; та збільшити розмір відшкодування моральної шкоди до 160000,00 грн., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, стягнувши 473166,29 грн. Доводи скарги потерпілий обґрунтовує тим, що при вирішенні цивільного позову, суд не прийняв до уваги, що скоєний засудженим злочин призвів до нанесення незворотної шкоди його фізичному та психологічному здоров`ю, які виразились у: стійкому погіршенні здоров`я та втраті працездатності; вимушеному тривалому дорогому лікуванні у невропатолога та окуліста; порушенні нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активної трудової діяльності; моральних, фізичних, душевних стражданнях у зв`язку з спричиненням шкоди здоров`ю; повній зміні устрою життя; знаходженні у стані постійного стресу та страху за своє життя; приниженні честі, гідності та образі особистості. Окремо звертає увагу, що через отриманні травми, будучи абсолютним чемпіоном м. Кривого Рогу з гирьового спорту, вимушено припинив спортивну кар`єру, без можливості її відновлення. Також, зауважує, що на протязі 6 років ОСОБА_6 не відшкодував навіть частину ані моральної, ані матеріальної шкоди. Також, вважає, що суд безпідставно проігнорував вимоги цивільного позову про збільшення суми морального та матеріального збитку внаслідок інфляції з урахуванням 3% річних.

Засудженим ОСОБА_6 були надані заперечення на апеляційну скаргу потерпілого, в яких він звернув увагу суду апеляційної інстанції на законність і обґрунтованість вироку, та просив відмовити в задоволенні скарги, а вирок в частині вирішення цивільного позову залишити без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор підтримав доводи апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи у суді першої інстанції, прохав вирок змінити, зазначити у його мотивувальній частині, як пом`якшуючу обставину перебування на утриманні ОСОБА_6 неповнолітньої дитини 2009 року народження, та вважав, що підстав для задоволення апеляції потерпілого немає, оскільки вирок в частині розв`язання цивільного позову є законним та обґрунтованим.

Потерпілий підтримав подану ним апеляцію, просив вирок змінити та збільшити розмір стягнутої на його користь матеріальної та моральної шкоди, апеляцію прокурора просив залишити без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану.

Засуджений ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, а апеляцію потерпілого просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, частково дослідивши докази у кримінальній справі, перевіривши матеріали справи в межах апеляцій, обговоривши доводи, викладені в апеляціях, суд прийшов до таких висновків.

Згідно з ст.365 КПК України 1960 року, вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджуються зібраними та перевіреними під час судового розгляду доказами і є обґрунтованими, та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122 КК України є правильною, що в поданих апеляціях не оспорюється, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

Окрім того, суд, обґрунтовано, з урахуванням обставин справи в їх сукупності, ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відомостей про особу засудженого і, у відповідності до положень ст.ст.50, 65 КК України, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та, на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України, вірно звільнив його від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Разом з цим, аналізуючи доводи прокурора про незастосування судом кримінального закону, який підлягає застосуванню, що призвело до неправильного застосування судом кримінального закону, суд вважає їх безпідставними.
Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який, згідно ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дав належний аналіз особі обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
Також суд врахував, що, відповідно до ст.67 КК України, обставиною, що, обтяжує покарання засудженого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Обставин, що пом`якшують покарання, згідно з ст.66 КК України, судом не встановлено.
Отже, з урахуванням викладеного та приймаючи до уваги те, що визнання тих чи інших обставин такими, що пом`якшують покарання відноситься до дискреційних повноважень суду, доводи апеляції прокурора не підлягають задоволенню, оскільки твердження, на які він зауважує у скарзі, не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та не є, відповідно до положень ст.ст.367, 370 КПК України 1960 року, безумовною підставою для зміни або скасування вироку.
Інших відомостей, які б свідчили про те, що у кримінальній справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, судом не встановлено.
Що стосується доводів апеляції потерпілого ОСОБА_7 з приводу зміни оскаржуваного вироку в частині розв`язання його цивільного позову та збільшення розміру стягнутої на його користь матеріальної та моральної шкоди, суд вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
В силу ст.323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч.8 ст.334 КПК України 1960 року, у мотивувальній частині вироку викладаються, зокрема, підстави для задоволення або відхилення цивільного позову.

Як видно з матеріалів кримінальної справи, судом першої інстанції вказані вимоги закону було дотримано.
Так, апеляційним переглядом кримінальної справи встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 03 жовтня 2016 року звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 16071,78 грн. та 160000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та з урахуванням індексу інфляції остаточно просив стягнути з засудженого матеріальну шкоду 32438,94 грн., моральну шкоду 322941,00 грн. (том 3 а.с.228-230).

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого потерпілим цивільного позову та стягнення на його користь з ОСОБА_6 10514,74 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Під час розгляду кримінальної справи в суді апеляційної інстанції, потерпілий, уточнивши доводи скарги та, пояснивши, що засудженим сплачено йому 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з чим просив зменшити розмір шкоди, що підлягає стягненню до 468166,29 грн. Разом з цим, погоджуючись з розміром матеріальної шкоди у розмірі 10514,74 грн., стягнутої на його користь судом, прохав збільшити її до 31095,22 грн. з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Частинами 1, 2 ст.23 ЦК України, передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
З аналізу змісту ст.1167 ЦК України видно, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.
Так, під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи фактичні обставини справи суд приходить до висновку про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди 50000,00 грн., стягнутий з засудженого на користь потерпілого ОСОБА_7 , відповідає обсягу фізичних та моральних страждань, що мали місце внаслідок злочину.

При цьому, доводи потерпілого, про те що судом при частковому задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, не взято до уваги, тяжкість травм, спричинених йому засудженим та лікування у звязку з цим протягом тривалого часу у лікарів невропатолога та окуліста, що призвело до зміни устрою його життя через знаходження у стані постійного стресу та страху, та ті обставини, що через отриманні травми, будучи чемпіоном м. Кривого Рогу з гирьового спорту, він припинив спортивну кар`єру, є безпідставними.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, наслідки, що наступили, тяжкість тілесних ушкоджень, завданих потерпілому, характер і тривалість фізичних та моральних страждань, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції в 50000,00 грн. відповідає засадам розумності й справедливості.

Що стосується вимог апеляції потерпілого про збільшення розміру стягнутої на його користь моральної та матеріальної шкоди з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних через тривалість досудового слідства та судового розгляду, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Положеннями ст.625 ЦК України, встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч.1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З аналізу зазначених норм закону, слідує, що грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст.625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини, тобто дія цієї статті поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, відшкодування шкоди це відповідальність, а не грошове зобов`язання, а тому на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, тобто нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Отже, дія ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Приймаючи до уваги положення зазначених вище норм закону, що регулюють правовідносини саме у сфері боргових зобов`язань та з урахуванням тієї обставини, що потерпілий просить збільшити розмір стягнутої як моральної, так і матеріальної шкоди саме за рахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, суд приходить до висновку про безпідставність вимог апеляції в цій частині.

З огляду на викладене, підстави вважати вирок суду незаконним та необґрунтованим, з мотивів зазначених у поданих апеляціях, у суду апеляційної інстанції відсутні, а тому вимоги про його зміну не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.362, 365, 366, 379 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 Розділу XI Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляції прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3