Справа № 461/456/18
Провадження № 1-кс/461/386/18
УХВАЛА
іменем України
19.02.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Львові скаргу ОСОБА_3 про повернення тимчасово вилученого майна
в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність прокурора у неповерненні тимчасово вилученого майна та зобов`язати слідчого або прокурора, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесено 08.04.2016 року до ЄРДР №0000466 повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно, а саме грошові кошти у розмірі 80000,00 грн., які були вилучені 09.07.2017 року під час обшуку її житла.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 09.07.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 09.07.2017 року проведено обшук житла ОСОБА_3 , під час якого вилучено її особисті грошові кошти у розмірі 80000,00 грн. Стверджує, що на даний час грошові кошти їй не повернуто, тому просить скаргу задоволити.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, однак через канцелярію суду подала клопотання, в якому просить розгляд справи проводити без її участі, скаргу підтримує, просить таку задоволити.

Прокурор у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося відповідно до вимог ч.4 ст.107 КПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу.
Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ст.22 КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні прокурора Прокуратури Львівської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000466 від 08.04.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.199 КК України.

09.07.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 09.07.2017 року проведено обшук житла ОСОБА_3 , під час якого вилучено грошові кошти у розмірі 80000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Заявник фактично позбавлений такої можливості.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частина 5 ст.171 КПК України передбачає, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частина 6 ст.173 КПК України передбачає, що ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Також, слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування слідчому судді не надано жодних доказів того, що вказані грошові кошти, які були вилучені, можуть містити на собі сліди злочину, а також того, що такі використовувались для проведення слідчих дій.

Не надано суду доказів того, що слідчий або прокурор звертався до суду на підставі ч.5 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а також, що вказані грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У слідчого судді відсутні також відомості про те, що ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження №0000466 від 08.04.2016 року, чи проведено будь-які слідчі дії у даному кримінальному провадженні. А відтак, підстави для подальшого обмеження права власності є недоцільним.

Також, слідчий суддя зазначає, що з часу вилучення грошових коштів орган досудового розслідування мав достатньо часу для проведення будь-яких слідчих дій щодо з`ясування про те, чи такі мають чи не мають значення у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши обставини справи, а також беручи до уваги, що грошові кошти належать на праві власності особі, яка не є підозрюваною, обвинуваченою чи засудженою, а також не несе матеріальну відповідальність за злочин, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга в частині повернення майна підлягає до задоволення.

Розглядаючи вимоги про визнання бездіяльності слідчого та прокурора протиправною, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію, зобов`язання припинити дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, КПК України не надає повноважень слідчому судді визнати дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а тому в цій частині вимог скарги необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 169, 303-307, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:

Скаргу задоволити частково.

Зобов`язати Прокуратуру Львівської області в рамках кримінального провадження №0000466 від 08.04.2016 року повернути ОСОБА_3 вилучені під час проведення обшуку 09.07.2017 року грошові кошти у розмірі 80000,00 грн.
В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1