Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/3021/16-к
Провадження № 1-кп/723/3118/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 грудня 2017 року м.Сторожинець
Сторожинецький районний суд
Чернівецької області в складі
колегії суддів :
головуючого суддi ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:
секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинувачених: ОСОБА_6
ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8

розглянувши у вiдкритому підготовчому судовому засiданнi в м.Сторожинець клопотання прокурора прокуратури Чернівецької області щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заяву про обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, щодо
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлодар, Казахської РСР, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст.187 ч.4, ст.257 КК України.
встановив:
В провадженні Сторожинецького районного суду, Чернівецької області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007159 від 24.07.2016 року щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.187 ч.4, ст. 257 КК України.
Під час здійснення підготовчого судового розгляду, від прокурора отримано клопотання про продовження дії попередньо обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з огляду на обґрунтованість обвинувачення, незмінність ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід, посилаючись на те, що органами слідства не вживаються заходи для розшуку ОСОБА_9 на якого міг би впливати ОСОБА_7 .
Крім цього захисник ОСОБА_8 вказав на наявність заяв депутатів місцевої ради по місцю проживання ОСОБА_7 , про намір взяття останнього на поруки.
Депутати місцевої ради смт. Борова, Фастівського району, Київської області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернулися до суду із заявами в яких зазначили, що вони готові взяти ОСОБА_7 на поруки.
В судовому засіданні прокурор підтримав своє клопотання посилаючись на обставини зазначені в ньому та заперечив проти клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Заперечив також і проти заяв осіб, які не є учасником кримінального провадження але бажають бути поручителями.
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник, адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який та про запобіжний захід у вигляді поруки і заперечили продовження строку тримання під вартою посилаючись на обставини свого клопотання та безпідставність ризиків зазначених прокурором.

Розглянувши всі заявлені клопотання, в частині що стосується запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.2 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Частиною 3 статті 331 КПК України визначено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування запобіжного заходу і може продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора, суд виходить із положень ст.199 КПК України, щодо обставин, які свідчать про не зменшення ризику чи появу нових ризиків, а також обставини, внаслідок дії яких неможливо завершити судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.08.2016 року відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою.
Ухвалами Глибоцького районного суду Чернівецької області, Шевченківського та Першотравневого районних судів м. Чернівці, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 неодноразово продовжувався. Останній раз ухвалою Сторожинецького районного суду від 06.11.2017 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено до 12,00 годин 04.01.2018 року.
Таким чином, в суді правомірно виникло питання щодо обраної ОСОБА_7 міри запобіжного заходу, так як строк дії такого заходу закінчується 04.01.2018 року, а розгляд кримінального провадження, в тому числі під час підготовчого судового засідання, дійсною колегією суддів неможливо завершити внаслідок поважних, об`єктивних причин, які не залежать від суду.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст.187 ч. 4 та ст.257 КК України, санкціями яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна та від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити зазначені вище дії
Враховуючи вказане в сукупності з обставинами встановленими в ст.178 КПК України суд вважає, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під час провадження справи в суді є оправданим і таким, що ґрунтується на вимогах кримінально-процесуального законодавства України та не порушує норми, правила і вимоги Конвенції з прав людини від 1950 року та практику Європейського суду з прав людини в т.ч. і ту на яку посилається сторона захисту.
В поданому клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків передбачених п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, що на думку суду не узгоджується із доказами які дані на підтвердження цих ризиків .

Так, суд знаходить не доказаним стороною обвинувачення існування ризику передбаченого п.1ч.1 ст.177 КПК України оскільки доказів того що обвинувачений ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування та/або суду не надано.
Відсутні також і докази наявності у обвинуваченого можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 , з його слів, а також виходячи із тверджень клопотання, раніше не судимий, а конституційно-встановлений принцип презумпції невинуватості, не дозволяє суду, безпідставно вважати, що особа буде вчиняти кримінальні правопорушення.
Внаслідок відсутності доказів, судом до уваги не приймається, як ризик перешкоджання встановлення істини обвинуваченим в кримінальному проваджені .
Зазначений же прокурором ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого, свідків чи іншого підозрюваного, який перебуває в розшуку, на думку суду має враховуватись виключно як ризик незаконного впливу тільки на свідків і вказаного підозрюваного за виключенням потерпілих, оскільки таких доказів суду не надано, а підозрюваний матеріали щодо якого виділені в окреме провадження дійсно скривається від слідства і суду, а тому можливість впливу ОСОБА_7 на вказаного підозрюваного чи навпаки є очевидною.
Таким чином в суді прокурором доведено що ризик передбачений п. 3 ч.1 ст.177 КПК України не відпав, а продовжує існувати. Всі ж інші ризики втратили свою актуальність про що, суд вже зазначав у своїй ухвалі від 06.11.2017 року.
Посилання сторони захисту н6а те, що підозрюваного ,матеріали щодо якого виділені в окремі провадження, ніхто не шукає, не може спростовувати ризик впливу цього підозрюваного на обвинуваченого ОСОБА_7 та навпаки, оскільки не організованість розшуку навпаки підсилює цей ризик, а не послаблює його , чи взагалі виключає.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років, а ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні двох умисних, особливо тяжких злочинів передбачених ч.4 ст.187 та статтею 257 КК України, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.
Суд вважає, що обґрунтованість обвинувачення, наявність одного ризику і обставини вчинення вказаних кримінальних правопорушень свідчать про неможливість застосувати до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу для забезпечення його процесуальної поведінки.
Наявний суспільний інтерес в даному випадку, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.
У зв`язку з вищенаведеним суд вважає доцільним продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , а у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід слід відмовити.
Зважаючи на норми зазначені в п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки розглядуване клопотання стосуються злочину, вчиненого із застосуванням насильства до людини та погроз його застосування, оскільки життя людини, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні, згідно ст.3 Конституції України, найвищою соціальною цінністю.
Що стосується заяв депутатів Борівської селищної ради, Фастівського району, Київської області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 які звернулися до суду із заявами в яких зазначили, що вони готові взяти ОСОБА_7 на поруки то при вирішенні цих клопотань і врахування вказаних заяв, суд керується вимогами ст.180 КПК України, згідно яких особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру,відповідного письмового зобов`язання. В даному випадку ключовою підставою такого запобіжного заходу є власне наявна довіра до поручителів, а не тільки їх зобов`язання.

Жодних доказів того, що депутати Борівської селищної ради ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заслуговують на довіру чи на особливу довіру суду не надано, а наявність у особи тільки статусу депутата ради місцевого самоврядування, на думку суду не є таким доказом.
Виходячи з цього в задоволенні вказаних заяв слід відмовити.
На підставі наведеного, керуючись ст. 177, 178, 180, 183, 194, 199, 331, 315 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора прокуратури Чернівецької області про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити до 60 днів, тобто до 11 години 00 хвилин, 26 лютого 2018 року.
У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід - відмовити.
В задоволенні заяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - депутатів селищної ради смт. Борова Фастівського району, Київської області про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки - відмовити.

Головуючий суддя
Судді