н/п 1-кп/640/910/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017 Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника - ОСОБА_4

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, українця, громадянина України, освіти середньо спеціальної, одруженого, маючого двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,-
05 квітня 2014 року солдат ОСОБА_5 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за №303 від 17 березня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). 19 вересня 2014 року солдата ОСОБА_6 було направлено для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , де наказом командира вказаної частини №46 від 19 вересня 2014 року останнього зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду помічника гранатометника 3-го відділення 4-го взводу оперативного призначення 6-ої роти оперативного призначення (на автомобілях) 2-го батальйону оперативного призначення.
Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації.
Відповідно до ч. ч. З, 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» часткова мобілізація може проводитися в окремих місцевостях держави, а також стосуватися певної частини національної економіки Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій. З моменту оголошення мобілізації чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Однак, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи вищевказані вимоги законодавства України, вирішив стати на злочинний шлях та 15 листопада 2014 року у останнього виник злочинний умисел направлений на самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 15 листопада 2014 року солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та до 03 травня 2017 року до військової частини не повертався, чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження органам військового чи цивільного управління, а також командуванню військової частини НОМЕР_2 не повідомляв.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03 травня 2017 року №88 солдат ОСОБА_5 виключений із списків особового складу частини на підставі наказу МВС України від 30 січня 2017 року №73.
Незаконно перебуваючи поза місцем служби ОСОБА_5 весь час перебував вдома за адресою: АДРЕСА_1 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та дав суду пояснення проте, що він був зарахований до списків військової частини № НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення. Вибув з частини без дозволу, самовільно залишив частину.
У судовому засіданні усі учасники кримінального процесу, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнали недоцільним досліджувати докази по справі, так як обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи. При цьому суд з`ясував, чи правильно ОСОБА_5 розуміє зміст обставин, чи не має сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку ОСОБА_5 буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 доведена повністю та його дії кваліфікує за ч.3 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначені покарання ОСОБА_5 суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного, дані про його особу.
В порядку ст. 12 КК України скоєний злочин за ч.3 ст. 407 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, характеризується задовільно, має двох неповнолітніх дітей.
Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_5 суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжує відповідальність ОСОБА_5 судом не встановлено.
При призначені покарання ОСОБА_5 суд враховує обставину, що пом`якшує відповідальність, дані про особу, першу судимість, задовільну характеристику, наявність неповнолітніх дітей, та вважає призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.
Однак ОСОБА_5 виявив бажання застосовати до нього ст.1 п. «в» Закону України « Про амністію 2016 року», так як він має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та звільняє від відбування призначеного покарання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Речові докази по справі відсутні.
Судових витрат по справі не має.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст. ст. 373 ч 2., 374 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити покарання 2 / два / роки позбавлення волі.
В порядку ст.1 п. « в» Закону України « Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
Позовні вимоги по справі не заявлені.
Речові докази по справі відсутні.
Судових витрать по справі не має.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Вирок може бути оскаржений обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілою особою, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України в апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя -