Справа № 352/1271/17
Провадження № 11-сс/779/243/2017
Категорія ст. 303 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року про відмову в задоволенні її скарги на постанову про закриття кримінального провадження,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, скасувати пастанову слідчого про закриття кримінального провадження та направити матеріали провадження для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування таких вимог зазначає, що ухвалу постановлено неправомірно. Вважає, що перевірка обставин події за її заявою у відповідності до вимог ст. 214 КПК України належним чином не проводилася, висновок постанови є необґрунтованим та містить суперечності. Постановою слідчого закрито кримінальне провадження щодо державного виконавця ОСОБА_9 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України, а за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України, взагалі не проводилась і не вносилась до ЄРДР. Підсумовує, що таким чином слідчим не виконана ухвала суду від 14 березня 2016 року. Зазначає, що зі сторони прокурора не було надано жодних вказівок щодо проведення слідчих дій. Вказує, що з дня внесення відомостей до ЄРДР за її заявою щодо злочину з правовою кваліфікацією за ст. 356 КК України слідчий її не викликав, не допитував і не вчиняв жодних слідчих дій, окрім здійснення допиту державного виконавця ОСОБА_9 . Посилається на неврахування слідчим вимог ст. 91 КПК України. Вважає, що повне, всебічне та об`єктивне розслідування кримінального провадження слідчим не проведено, не виконаний необхідний комплекс слідчих дій у виді витребування або тимчасового доступу до речей та інформації по виконавчому провадженні, не надано їй доступу для подачі необхідних документів та дачі свідчень, не здійснені інші слідчі дії, що мали місце із заподіяння матеріальних збитків та моральної шкоди, можливо не проведені необхідні судові експертизи. Підсумовує, що суд лише встановлює бездіяльність в кримінальному процесі і скасовує необґрунтовані постанови слідства. Заперечує відповідні висновки слідчого судді, що містяться в оскарженій ухвалі. Щодо висновку суду про те, що «В подальшому досудовим розслідуванням встановлено, що всі обставини були предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства» зазначає, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження з`ясувалось, що її заява була відсутня, про що в поясненні до скарги було зазначено. Заперечує висновки суду про те, що вивченням матеріалів провадження встановлено, що будь-які дані щодо завдання їй шкоди відсутні, тому підстав для визнання її потерпілою не встановлено. Не погоджується з посиланням слідчого судді на ст. 383 ЦПК України. Вважає безпідставними висновки суду про те, що вона у своїй скарзі не навела жодної фактичної обставини, яка б не була досліджена слідчим на стадії досудового розслідування та мала б доказову базу, оскільки нею підтверджено той факт, що слідчі дії по кримінальному провадженню не здійснювались і їй не надано права на долучення документів. На її думку, суддею повинно було б бути задоволено скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку з неповнотою та необ`єктивністю досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 16 березня 2016 року щодо державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Слідчий суддя, посилаючись на п. 2 ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 284 КПК України, ст. 304 КПК України, встановив, що оскаржувана постанова слідчого винесена відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, на підставі встановлених фактичних обставин події. Пославшись на положення ст. 214 КПК України , ч. 1 ст. 2 КК України, зазначив, що відомості до ЄРДР були внесені слідчим за ст. 356 КК України, а саме за обставинами викладеними ОСОБА_7 в заяві про кримінальне правопорушення, на підставі об`єктивних даних, які свідчили про ознаки конкретного кримінального правопорушення та підтверджували реальність конкретної події. Зазначив, що подальшому досудовим розслідуванням встановлено, що всі обставини, викладені у заяві ОСОБА_7 , були предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства. Посилається на висновки та рішення за ухвалою Тисменицького районного суду від 16 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2015 року та встановлені такими рішеннями обставини. Зазначає, що під час досудового розслідування до матеріалів кримінального провадження було долучено відповідні копії виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження та посадові інструкцій головного державного виконавця (а.с. 28-30). Щодо доводів скарги ОСОБА_7 про те, що слідчим їй не надано процесуальний статус потерпілої зазначає, що вивченням матеріалів даного кримінального провадження встановлено, що будь-які дані щодо завдання ОСОБА_7 шкоди відсутні, тому відповідно підстав для визнання її потерпілою не встановлено. Посилається на зміст ст. 383 ЦПК України. Підсумовує, що в ході досудового розслідування протиправні дії державного виконавця чи будь-яких інших посадових осіб не знайшли свого підтвердження та що скаржниця у своїй скарзі не навела жодної фактичної обставини, яка б не була досліджена слідчим на стадії досудового розслідування, та мала б доказову базу по даному провадженню.

Під час апеляційного розгляду:

- апелянт ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній;

- прокурор вважав, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали скарги, оглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - це суддя, до повноваження якого належить здійснення порядку судового контролю за дотримання прав, свобод, інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Завданням слідчого судді відповідно до вимог чинного КПК України є контроль законності рішень, дій чи бездіяльності, зокрема слідчого, на досудовому розслідуванні.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Слідчий суддя розглядаючи скаргу на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, повинен був перевірити дотримання слідчим вимог закону при прийнятті рішення, і постановити мотивовану ухвалу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали зазначають встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини»).

Так, доводи апеляційної скарги про неповноту досудового розслідування та передчасність і необґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження є слушними та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду рішення слідчого судді суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, орган досудового розслідування, закриваючи кримінальне провадження, в повному обсязі не з`ясував зазначені заявником обставини кримінального правопорушення, не вжив всіх необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, не провів необхідного та повного переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі, що свідчить про передчасність висновку про відсутність в діянні складу злочину та ставить під сумнів законність постанови про закриття кримінального провадження, а також належним чином не обґрунтував підставу для закриття кримінального провадження.

Згідно із ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Так, з витягу з кримінального провадження № 0000118 вбачається такий короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, - державний виконавець ОСОБА_9 під час виконання дій у виконавчому провадженні відкритому щодо ОСОБА_7 діяв самовільно, всупереч встановленому законом порядку, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 356 КК України.

В постанові про закриття кримінального провадження у відповідності до кримінального процесуального закону викладено узагальнюючий зміст заяви ОСОБА_7 . Суть її заяви, виходячи зі змісту постанови, полягає в тому, що державний виконавець зловживаючи службовим становищем здійснює подання щодо обмеження її виїзду за межі України, не подає доказів на підтвердження такої позиції, при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження нею виявлено повну відсутність ведення діловодства відповідно до чинного законодавства. Що з огляду на кількість поданих подань є підстави стверджувати, що державний виконавець діяв упереджено всупереч чинному законодавству із перевищенням наданих йому посадових повноважень, з метою отримання матеріальної допомоги.

Як вбачається зі змісту постанови про закриття кримінального провадження, слідчий фактично обмежився констатацією існування виконавчого провадження, боржником по якій є ОСОБА_7 , факту ознайомлення нею з матеріалами виконавчого провадження, аналізом обставин та норм щодо закінчення строків виконання виконавчого документу та його перевивання, після чого підсумував, що боржник має право оскаржувати рішення, дії, бездіяльність державного виконавця виключно в судовому порядку. Далі по тексту постанови про закриття кримінального провадження засвідчено існування рішень суду першої та апеляційної інстанції про вирішення питання обмеження у виїзді ОСОБА_7 закордон та попередніх рішень суду першої інстанції про відмову у задоволенні подань про тимчасове обмеження її виїзду за межі України. Після цього слідчий вказує про допит державного виконавця ОСОБА_9 та наголошує на його поясненнях про те, що боржник має право оскаржувати його діяння виключно в судовому порядку та що скаржником не погашено борг. Наводить підстави для закриття.

Основним висновком оскарженої постанови є те, що на стадії досудового слідства збитки є незначними, а в діях державного виконавця вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, однак через малозначність не становить суспільної небезпеки та відсутній склад кримінального правопорушення.

В той час, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

З постанови про закриття кримінального провадження не вбачається, які саме ознаки складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, вбачав слідчий в діях державного виконавця, які фактичні дані вказують на наявність ознак злочину. Не вбачається, які саме конкретні дії вчинив державний виконавець, що могли б свідчити про самоправство, всупереч якого установленого законом порядку вони вчинені, чи було у нього відповідне право діяти так чи інакше, якими незаконними методами він його реалізував, чи є він суб`єктом такого злочину, чи такими діями було заподіяно шкоду, в чому вона полягала, кому та її розмір. Зважаючи на те, що підставою для висновку про наявність складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, є факт наявності заподіяної значної шкоди, з яких фактичних обставин справи виходив слідчий, проводивши оцінку шкоди та зробивши висновок, що вона є незначною.

За таких обставин, у слідчого судді відсутня можливість обґрунтовано зробити висновок щодо правильності здійснення правової оцінки встановлених обставин під час досудового розслідування.

Слідчий не відобразив у постанові будь-якої оцінки доказів, пославшись на зміст документів та пояснення державного виконавця, не вказав, що ці докази підтверджують, а що спростовують, не пояснив чому критично поставився до доводів заявника. При цьому залишено без дослідження твердження заяви ОСОБА_7 щодо зловживання службовим становищем, перевищення наданих посадових повноважень з метою отримання матеріальної допомоги.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що матеріали кримінального провадження № 0000118 від 16 березня 2016 року (досудового розслідування), надані для огляду на 39 аркушах взагалі не містять заяви ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення.

Колегія суддів вважає, що прийняття рішення про закриття кримінального провадження за відсутності заяви ОСОБА_7 про кримінальне правопорушення, як підстави для внесення відомостей до ЄРДР, так і без її допиту по вказаним обставинам, свідчить про те, що досудове розслідування проведено поверхнево.

До закінчення досудового розслідування слідчий зобов`язаний виконати всі слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, проведення яких необхідне та можливе, однак слідчий не допитав та не взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 , яка б могли дата показання щодо відомих їй обставин з даного приводу.

Фактично в постанові про закриття кримінального провадження, замість аналізу та перевірки правомірності та законності дій державного виконавця, як особи щодо якої здійснювалося кримінальне провадження міститься аналіз дій ОСОБА_7 з невиконання судового рішення про стягнення боргу.

Слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Слідчим суддею при розгляді скарги належним чином цього зроблено не було.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Відсутність у постанові про закриття кримінального провадження доводів про те, яким чином слідчий дійшов висновку про малозначність діяння і чому вважає його таким, позбавляє можливості перевірити наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Аналізуючи зміст постанови слідчого, колегія суддів дійшла висновку, що в цій постанові не вказано взагалі переконливих мотивів прийняття такої постанови та обґрунтування відсутності в діях особи складу злочину по порушеннях, на яких наголошує у своїй заяві ОСОБА_7 .

В постанові про закриття кримінального провадження слідчим не наведено обставин, за яких слід дійти висновку про наявність достатніх підставі для закриття кримінального провадження з огляду на відсутність викладання підтвердженої доказами аргументації, яка спростовує покликання заявника про вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки мотивувальна частина оскаржуваної постанови не містить відомостей про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування, відсутні підстави вважати її такою, що відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Слідчим суддею не були належним чином перевірені доводи ОСОБА_7 , викладені нею у скарзі, такі обставини залишились без дослідження, в оскаржуваній ухвалі не наведено переконуючих мотивів неврахування доводів скарги, належним чином не спростовано їх.

У своїй постанові слідчий суддя дійшов помилкового висновку про те, що досудовим розслідуванням встановлено, що всі обставини, викладені у заяві ОСОБА_7 були предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства. Предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства було питання про тимчасове обмеження ОСОБА_7 у праві виїзду за межі України, а обставини, викладені в заяві ОСОБА_7 стосуються та можуть свідчити виключно про вчинення кримінального правопорушення державним виконавцем щодо відносно неї.

Слідчий суддя по тексту винесеної ним ухвали зазначає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження винесена відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства на підставі встановлених фактичних обставин події. У постанові слідчий вказує про наявність збитків, що на стадії досудового слідства є незначними.

В той час, спростовуючи доводи скарги ОСОБА_7 про те, що слідчим їй не надано процесуальний статус потерпілої, слідчий суддя посилається на те, що дані про завдання шкоди ОСОБА_7 відсутні, тому підстав для визнання її потерпілою не встановлено.

Незважаючи та те, що такі наведені вище висновки слідчого судді в мотивувальній частині суперечливі, в межах даної скарги на постанову про закриття кримінального провадження це питання не є предметом оскарження, оскільки слідчим суддею перевіряється правильність відмови у визнанні потерпілим за наявності відповідної скарги на постанову слідчого або прокурора про відмову у визнанні потерпілим. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї злочину або заяви про залучення її до провадження як потерпілого та для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального рішення.

На думку колегії суддів те, що ОСОБА_7 як сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, порушено її права чи свободи (ст. 383 ЦПК України), жодним чином не позбавляє її права звернутися із заявою чи повідомленням про кримінальне правопорушення, якщо таке вчинено відносно неї чи їй відомо про факт такого, на повне та всебічне досудове розслідування.

Щодо твердження апелянта про те, що за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 364, 366 КК України перевірка взагалі не проводилась і не вносилась до ЄРДР, колегія суддів зазначає, що розгляд її скарги в суді першої та апеляційної інстанції проводиться виключно в частині, що стосується законності винесення та обґрунтованості постанови слідчого про закриття кримінального провадження за ст. 356 КК України, за якою таке було відкрито. При цьому, клопотань про доповнення визначеної кваліфікації правопорушення чи про перекваліфікацію кримінального правопорушення, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, від ОСОБА_7 до слідчого не надходило.

На думку колегії суддів, ані слідчий, ані слідчий суддя не з`ясували всіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальній справі, не дали системної оцінки всіх допустимих і належних доказів у сукупності, що є основою прийняття законного і обґрунтованого рішення по справі.

Так, як вказані недоліки досудового розслідування залишилися поза увагою слідчого судді, при розгляді скарги на постанову про закриття кримінального провадження, то ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні скарги не може вважатись законною, а тому підлягає скасуванню з постановленням колегією суддів нової ухвали, згідно вимог ч. 4 ст. 407 КПК України.

Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів вважає необхідним задовольнити скаргу ОСОБА_7 , скасувати постанову слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 16 березня 2016 року щодо державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України

Керуючись ст. ст. 303, 307, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2017 року про відмову в задоволенні її скарги на постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити, постанову слідчого СВ Тисменицького ВП ГУНП ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 від 16 березня 2016 року щодо державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_9 , у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, тобто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3