Дата документу Справа № 331/7979/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/7979/15-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/576/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий вищу освіту, не працюючий, одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засуджений,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

Цивільний позов задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 53337 грн. 98 коп.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
26 серпня 2015 р., приблизно о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_7 , керуючи мікроавтобусом «Мерседес» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині Набережної магістралі з боку вул. Глісерна в напрямку вул. Луначарського в м. Запоріжжя, швидкість руху мікроавтобуса під керуванням водія ОСОБА_7 становила не менше, ніж 78,7 км/год, що перевищує дозволену на даній ділянці дороги швидкість руху в 60 км/год.

В цей же час, ОСОБА_9 , діючи в якості пішохода, в районі парку відпочинку «Дубовий Гай», почала перетинати проїжджу частину Набережної магістралі, рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу справа наліво по ходу руху водія ОСОБА_7

26.08.2015 р., приблизно о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_7 під час руху перед нерегульованим пішохідним переходом, діючи в порушення вимог пп. 12.4, 12.9 «б», 18.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено:

- п.12.4: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год»;

- п.12.9: «Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7 цих Правил»;

- п.18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи об`єктивну можливість виявити нерегульований пішохідний перехід, що позначено дорожніми знаками 5.35.1 ПДР України, та пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїжджу частину Набережної магістралі по переходу, та прийняти своєчасні заходи, спрямовані на зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху його об`їзду, вказаних заходів не вжив та продовжив подальший рух з перевищенням дозволеної на даній ділянці дороги швидкості руху, та скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на ОСОБА_9 , в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи. Зазначає, що як вбачається з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до нього, він побачивши на нерегульованому пішохідному потерпілу, негайно застосував екстрене гальмування, а наїзд на пішохода ОСОБА_9 відбувся безпосередньо перед повною зупинкою транспортного засобу, що суперечить висновкам суду першої інстанції. Вважає, що місцевий суд необґрунтовано критично поставився до його показань та свідка ОСОБА_12 , лише з огляду на те, що вони суперечать показанням потерпілої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 . З цих же підстав суд не прийняв до уваги висновки експерта № 309-15 від 29 жовтня 2015 року. До того ж, протоколом огляду місця події зафіксовано, що в момент дорожньо-транспортної пригоди він рухався в крайньому лівому ряду, оскільки середній та правий були зайняті. Зазначає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 за дорожньою обстановкою не слідкували і тому вигадали обставини наїзду на них. Судом також було необґрунтовано відмовлено в проведенні повторної судової комісійної автотехнічної експертизи. При вирішенні питання щодо цивільного позову, суд не взяв до уваги суму в розмірі 30000 гривень, які він надав потерпілій для лікування, вартість лікарських засобів належним чином не підтверджена, а сума моральної шкоди не обґрунтована. Таким чином, суд першої інстанції при розгляді справи допустив неповноту судового розгляду, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і при винесенні вироку, суд не взяв до уваги докази, які могли суттєво вплинути на його висновки.
Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , також просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на аналогічні підстави, що і його підзахисний.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування вказує, що судом недостатньо врахована тяжкість кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. До того ж, поведінка обвинуваченого під час розгляду справи свідчить про відсутність у останнього каяття за вчинене діяння. Своєї провини ОСОБА_7 не визнав, в суді намагався будь-якими способами уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, вважав, що судом першої інстанції досліджено всі докази, яким суд дав належну оцінку, вирок суду просив скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з його реальним відбуванням з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які наполягали на задоволені їх апеляційних скарг, вважали, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом не усунуто істотних у даному провадженні суперечностей, суд безпідставно не врахував пояснень обвинуваченого з приводу того, що огляд у нього безпосередньо перед пішохідним переходом було обмежено іншим транспортним засобом, заслухавши представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 , який з апеляційною скаргою обвинуваченого та його захисника був незгодний, вважав, що таким чином сторона захисту намагається перекласти вину на пішохода, яка переходила дорогу по пішохідному переходу та діяла у відповідності до вимог ПДР України, вважав безпідставними доводи сторони захисту з приводу неповноти судового розгляду, оскільки у провадженні проведено чотири експертизи, яким суд дав належну оцінку, також заперечував проти доводів апеляційних скарг з приводу не доведення розміру стягнутої шкоди, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та у відповідності до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини за ч. 2 ст. 286 КК України, виклавши їх у вироку.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.
Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, який показав, що в день, час та на місці, зазначених в обвинувальному акті, здійснив наїзд керованим ним автомобілем на пішохода ОСОБА_9 , після чого через декілька метрів його автомобіль зупинився. При цьому обвинувачений в суді першої інстанції пояснював причину наїзду на пішохода тим, що огляд йому було обмежено іншим автомобілем, який рухався в попутному йому напрямку.
Разом з тим потерпіла ОСОБА_9 в суді першої інстанції показала, що 26 серпня 2015 року, приблизно о 20 год. 00 хв. вона разом з чоловіком ОСОБА_13 , дійшовши проїзної частини дороги навпроти автосалону «Фольксваген», почали переходити дорогу по пішохідному переходу, рухаючись швидким кроком. На середині третьої смуги, крайньої зліва полоси, подивившись ліворуч, вона побачила білий мікроавтобус, після чого одразу відбувся наїзд на неї.
Свідок ОСОБА_13 , в суді першої інстанції дав аналогічні показання, та пояснив, що наїзд на потерпілу відбувся на пішохідному переході, інші автомобілі, крім автомобіля обвинуваченого до них не наближались.
Свідок ОСОБА_12 , який був пасажиром в автомобілі обвинуваченого, показав, що огляду перешкоджав іншій автомобіль, який рухався у попутному напрямку.
Показання цього свідка суд першої інстанції оцінив критично обґрунтовано, оскільки узгоджуються вони лише з показаннями самого обвинуваченого, який є його близьким родичем, інших об`єктивних даних, які б підтверджували наявність автомобіля у попутному для обвинуваченого напрямку руху, який обмежував огляд, суду надано не було.
Також суд першої інтенції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.
Зокрема з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 26 серпня 2015 року вбачається, що місцем ДТП є набережна магістраль напроти парку «Дубовий гай», пішохідний перехід, який регулюється дорожніми знаками та розміткою «зебра», яку чітко видно, видимість елементів проїзної частини з місця водія у напрямку руху до місця ДТП без ввімкнених фар більше 100м., мікроавтобус «Мерседес» білого кольору розташований на лівій смузі проїзної частини, має пошкодження, на проїзній частині мається осип скла, два відбитка гальмування передніх коліс автомобіля «Мерседес», є пляма речовини, схожої на кров (т. 1 а.с. 74-86).
Згідно протоколу додаткового огляду місця події, складеного 10 вересня 2015 року, огляд розпочато на місці ДТП о 20.00 годині, в темний час доби, в ясну погоду, при сухому покриття проїзної частини, при температурі повітря +19 за шкалою Цельсія, що відповідає дорожнім умовам, за яких сталася ДТП. Під час проведення додаткового огляду фактично здійснювалась перевірка на місці події версії сторони захисту з приводу того, що огляд обвинуваченому було обмежено іншим автомобілем. Згідно цього протоколу обвинувачений на місці не зміг точно вказати, де безпосередньо був розташований цей автомобіль, на що йому став робити зауваження його захисник. Під час продовження цієї слідчої дії транспортні засоби та статистів було декілька разів розташовано таким чином, як вимагав це зробити обвинувачений, після цього обвинувачений та поняті підтвердили, що статиста з місця водія не видно (т. 1 а.с. 92-99).
Оцінюючи вказаний доказ суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що хоча час проведення слідчої дії і відповідає часу ДТП, але природне освітлення 26 серпня 2015 року було іншим.
З приводу результатів цієї слідчої дії, які в подальшому були взяті як вихідні дані для проведення судової експертизи за заявою захисника обвинуваченого, на висновки, якої посилається сторона захисту, слід зазначити також і те, що обвинувачений на місці події не зміг впевнено вказати розташування транспортного засобу, який перешкоджав його огляду.
Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду транспортного засобу від 1 вересня 2015 року, слідчим за участю обвинуваченого ОСОБА_7 було проведено огляд автомобілю «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_2 , на якому було здійснено наїзд на потерпілу. В результаті проведення цієї слідчої дії було з`ясовано середню та максимальну величину часу сповільнення транспортного засобу (т. 1 а.с. 100-103), які в подальшому були надані серед інших вихідних даних для проведення експертних досліджень.
З дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 502/15 від 04.09.2015 року вбачається, що швидкість мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням гальмівного сліду, залишеного в місці ДТП у даних умовах буде не менше 78,7 км/год. В дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 12,2, 12.4, 12.9, 18.1 ПДР України. Дії водія мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , згідно свідчень ОСОБА_13 не відповідали вимогам пп. 12.4, 12.9, 18.1 ПДР України. Невідповідність вимогам п. 18.1 ПДР України в діях водія ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з подією. Згідно свідчень ОСОБА_7 , в його діях маються невідповідності вимогам пп. 12.4, 12.9 ПДР України. Однак визначити, чи є в його діях невідповідності вимогам п. 18.1 ПДР України та чи знаходяться вони в причинному зв`язку з подією, не надається можливим. Водій мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 за свідченнями ОСОБА_13 мав технічну можливість запобігти події шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу до місця наїзду на пішохода ОСОБА_9 в момент виникнення небезпеки для руху. Дати категоричний висновок стосовно технічної можливості у водія ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 не надається можливим (т. 1 а.с. 105-110).
В судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_14 , який проводив вказане вище експертне дослідження, підтвердив висновки, викладені в експертизі.
Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку судової автотехнічної експертизи № 546/15 від 30 вересня 2015 року, невідповідність дій водія ОСОБА_7 пунктам 12.4, 12.9 «б» ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом своєчасного застосування заходів гальмування при дозволеній в населеному пункті швидкості руху керованого ним транспортного засобу (т. 1 а.с. 112-115).
Цей висновок в судовому засіданні суду першої інстанції також було підтверджено і експертом ОСОБА_15 .
За заявою адвоката ОСОБА_8 . Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз 29 жовтня 2015 року було проведено експертне дослідження, згідно висновку якого № 309-15 в дорожній ситуації, обставини якої наведені в заяві про проведення авто технічної експертизи, водій мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , здійснюючи рух в населеному пункті, повинен був діяти відповідно до вимог пп. 12.4, 12.9 ПДР України, а виявивши пішохода, яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу, що розташований в напрямку його руху та яка з`явилася у полі зору з-за транспортного засобу, що рухався попереду у середній смузі та будь-яких заходів по зменшенню швидкості руху не застосовував, для запобіганню наїзду на неї повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.
В умовах місця пригоди швидкість руху мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 перед початком гальмування становила близько 78 км/год.
Відповідно до наведених в заяві про проведення авто технічної експертизи вихідних даних, в умовах місця пригоди водій мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину Набережної магістралі по нерегульованому пішохідному переходу, рухаючись з права на ліво відносно напрямку руху даного транспортного засобу та яка з`явилась в полі зору водія з-за передньої частини невстановленого автомобіля, що рухався в попутному напрямку у середній смузі, екстреним гальмуванням із зупинкою автомобіля до місця наїзду з моменту виявлення пішохода на проїзній частині.
В діях водія мікроавтобуса «Мерседес» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 в дорожній ситуації, обставини якої наведені в заяві про проведення автотехничної експертизи, є невідповідності вимогам пп. 12.4, 12.9 ПДР України. (т. 1 а.с. 133-142).
З метою усунення протиріч, яки малися у висновках наведених вище експертиз, зокрема з приводу питання, чи мав водій ОСОБА_7 технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_9 прокурором в суді першої інстанції 8 червня 2017 року було заявлено клопотання про призначення комісійної авто технічної експертизи, яке судом було задоволено (т. 1 а.с. 221-230).
Згідно дослідженого судом висновку комісії експертів Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 19/12-1/106-СЕ/17 від 28 липня 2017 року у заданій дорожній ситуації водій автомобіля MERCEDES н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.4, 12.9 (б) та 18.1 ПДР України.
У заданій дорожній ситуації в діях водія автомобіля MERCEDES н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.4, 12.9 (б), 18.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням події ДТП.
Водій автомобіля MERCEDES н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 у заданій дорожній ситуації мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 шляхом дотримання дозволеної в населених пунктах швидкості руху та своєчасного застосування гальмування, тобто шляхом виконання вимог п.п. 12.4, 12.9 (б), 18.1 ПДР України (т. 1 а.с. 234-241).
Оцінюючи вказані вище висновки експертів у відповідності до положень ч. 2 ст. 94, ч. 10 ст. 101 КПК України, суд першої інстанції навів мотиви, з яких він не приймає до уваги висновок Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 жовтня 2015 року № 309-15.
Зокрема суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в усіх висновках експертів, у тому числі і на який посилається сторона захисту, зазначено про перевищення водієм ОСОБА_7 дозволеної в населеному пункті швидкості руху 60 км/год, оскільки водій рухався зі швидкістю 78 км/год. Пішохід ОСОБА_9 перетинала пішохідний перехід у відповідності до п. 4.7 ПДР України та не порушила вимоги п. 4.14 ПДР України, що підтверджено в суді її показаннями та показаннями свідка ОСОБА_13 і ці обставини не спростовані іншими доказами, в тому числі показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_12 . Доказів того, що в попутному ОСОБА_7 напрямку рухався будь-який інший транспортний засіб, який обмежив обвинуваченому огляд пішохідного переходу, суду не надано.
Суд першої інстанції в цій частині показання обвинуваченого в сукупності із показаннями свідка ОСОБА_12 , який є його близьким родичем, оцінив критично, як такі, що направлені на уникнення відповідальності за вчинений злочин.
З огляду на наведене, оскільки висновок експерта, наданий стороною захисту побудований на версії сторони захисту, що огляд водія ОСОБА_7 було обмежено іншим транспортним засобом, яку суд визнав неспроможною, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість посилань сторони захисту на відсутність у водія ОСОБА_7 технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 .
З дослідженого судом першої інстанції висновку судово-медичної експертизи № 3853 від 16 жовтня 2015 року, вбачається, що потерпіла ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді забиття живота з утворенням ретроплацентарної гематоми, що призвело до передчасного відшарування нормально розташованої плаценти, до замирання вагітності в строк 20 тижнів, а в подальшому до загибелі плоду, обширного синця в області передньої черевної порожнини, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпечності для життя, а також тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів лівої велико-гомілкової та лівої малогомілкової кісток у верхній їх третині зі зміщенням кісткових фрагментів, струс головного мозку, закритого імпресіонного перелому задньої стінки правої гайморової пазухи зі зміщенням фрагменту в порожнину пазухи на 2 мм, ран в правій надбрівній області, гематоми з набряком м`яких тканин в області правого ока, в правій скроневій області, в області правої щоки, крововиливу на білковій оболонці правого очного яблука, подряпин в області лоба, в правій половині обличчя, в області голови, чисельних подряпин в області тіла та кінцівок, які в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров`я, більше ніж 21 день (т. 1 а.с. 116-120).

Суд першої інстанції, повно та всебічно оцінивши надані йому докази, прийшов до правильного висновку, що саме невиконання обвинуваченим вимог п.п. 12.4, 12.9 (б), 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

Судом також було обґрунтовано відмовлено в проведенні повторної судової комісійної автотехнічної експертизи, оскільки висновки інших експертиз, проведених за ініціативою сторони обвинувачення є повними та обґрунтованими, вказані висновки судових експертиз у сукупності з іншими доказами в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про те, що в діях обвинуваченого відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України є безпідставними та спростовуються наведеними доказами.

Доводи обвинуваченого та захисника про неповноту судового слідства, колегія суддів також вважає такими, що суперечать зібраним доказам, оскільки з матеріалів кримінального провадження та звукозапису судового засідання вбачається, що впродовж судового розгляду були допитані всі свідки, ретельно досліджені докази по справі, які підтверджують обставини справи та якими в повному обсязі доведено вину обвинуваченого.

Судом першої інстанції були вжито всі заходи, для встановлення істини в даній справі.

Доводам обвинуваченого та поясненням свідка ОСОБА_12 у вироку обґрунтовано наведено критичну оцінку, оскільки позиція захисту має на меті уникнення від кримінальної відповідальності та повністю спростовується сукупністю досліджених належних та допустимих доказів.

Вимоги обвинуваченого та захисника в частині цивільного позову є необґрунтованими з огляду на наступне.

Вартість медикаментів підтверджується квитанціями, наданими потерпілою ОСОБА_9 та долученими до матеріалів кримінального провадження. Натомість, підтвердження факту виплати обвинуваченим потерпілій грошових коштів у розмірі 30000 гривень в матеріалах кримінального провадження відсутнє. До того ж, судом першої інстанції було належним чином вмотивовано розмір моральної шкоди, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди була перервана вагітність потерпілої, що призвело до глибоких моральних страждань.

З приводу призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на думку прокурора є м`яким і не відповідає вимогам закону, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид і розмір покарання, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65, 75 КК України, та врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, вчинення злочину з необережності, особу винного, який раніше не був судимим, не притягувався до кримінальної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху, має постійне місце проживання, його похилий вік, є інвалідом 3-ї групи, визнав за обставину, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За наявності сукупності цих обставин, позитивних даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Разом з тим на підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування лише основного покарання у вигляді позбавлення волі, та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Також колегія суддів враховує і думку представника потерпілого в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, який не вважав можливими виправлення та перевиховання обвинуваченого лише із реальним відбуванням покарання.

Колегія вважає, що особі призначене покарання, яке відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України, та його меті.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2017 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3