Справа № 442/193/13-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/13/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2017 року Колегія суддів Судової палати апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді - ОСОБА_2
Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справуза апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року,

з участю прокурора - ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

в с т а н о в и л а :
Цим вироком :

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, безробітного, без освіти, проживаючого на АДРЕСА_1 ; раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України, - виправдано за недоведеністю його вини.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислава Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, безробітного, з професійно-технічною освітою, проживаючого на АДРЕСА_2 , інваліда ІІІ групи; раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, - виправдано за недоведеністю його вини.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Борислава Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, безробітного, з середньою освітою, проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України, - виправдано за недоведеністю його вини.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Борислава Львівської області, українця, громадянина України, неодруженого, безробітного, з професійно-технічною освітою, проживаючого на АДРЕСА_3 ; раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, - виправдано за недоведеністю його вини.

Запобіжний захід ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у виді застави - скасовано.

Повернуто заставодавцю ОСОБА_14 , внесену нею заставу на рахунок отримувача (апеляційний суд Львівської області) №0620, в розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. згідно квитанції №9 від 13.09.2012 року, в розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) грн. згідно квитанції №1 від 10.09.2012 року, в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. згідно квитанції №8 від 13.09.2012 року та в розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) грн. згідно квитанції №2 від 10.09.2012 року.

Запобіжний захід ОСОБА_13 у виді підписки про невиїзд - скасовано.

Цивільний позов Дрогобицького міжрайонного прокурора та цивільний позов ПАТ «Львівгаз» залишено без розгляду.

По справі вирішено питання судових витрати та речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 16.04.2012 року приблизно о 15 годині, діючи із корисливих мотивів та за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , маючи намір на викрадення ОСОБА_15 , перебуваючи по АДРЕСА_4 , спіймали ОСОБА_15 та, нанісши декілька ударів кулаками по тілу останнього, насильно, всупереч волі ОСОБА_15 , запхали останнього на заднє сидіння автомобіля марки «ВАЗ-2107», д.р.н. « НОМЕР_1 », який належить ОСОБА_12 , та перевезли ОСОБА_15 до квартири АДРЕСА_5 , де прив`язали останнього ланцюгом і утримували всупереч його волі на протязі тривалого часу, з 16.04.2012 року до 27.06.2012 року, при цьому, заставляючи його незаконно на них працювати та з метою подолання волі потерпілого, заподіювали йому фізичні страждання, що виражалось у періодичному нанесенні ОСОБА_15 ударів по тілу, позбавленні належного харчування та належних умов для відпочинку. Однак, 27.06.2012 року ОСОБА_15 , скориставшись відсутністю викрадачів, втік від них.

Такі дії обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі та викрадення людини з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, таке, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу.

Крім цього, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 13.07.2012 року, приблизно о 00.25 год, діючи за попередньою змовою в групі з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, перебуваючи навпроти житлового будинку АДРЕСА_6 , виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, виказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоутвердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству, прийняв активну участь у масовій бійці, що розпочалась між ОСОБА_13 та невстановленими слідством особами з однієї сторони та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і невстановленими слідством особами з другої сторони, тим самим, грубо порушивши громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Реалізовуючи свій злочинний умисел на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільних норм, діючи привселюдно та використовуючи заздалегідь заготовлені для нанесення тілесних ушкоджень дерев`яні палиці, в ході цієї масової бійки ОСОБА_10 наніс декілька ударів дерев`яною палицею по голові та тілу ОСОБА_16 , який в цей час знаходився на проїжджій частині дороги, що по вул. Грушевського в м. Бориславі, тим самим спричинивши йому нестерпний фізичний біль. ОСОБА_10 на протязі тривалого часу, до п`яти хвилин, злісно не припиняв своїх хуліганських дій, чим грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 296 КК України, як вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих та заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім цього, ОСОБА_11 , обвинувачується в тому, що діючи за попередньою змовою в групі осіб з ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, 12.07.2012 року приблизно о 23 год. 40 хвилин, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки, безпричинно, грубо порушивши громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, підійшли до ОСОБА_17 , який перебував у дворі будинку АДРЕСА_4 , та виражаючись в його адресу брутальними лайливими словами, стали наносити останньому удари руками й ногами по всьому тілу, спричиняючи фізичні страждання та біль. Дане побиття вперто не припинялось і тривало на протязі 10 хвилин, аж поки ОСОБА_17 не вдалось втекти від них.

Продовжуючи свої хуліганські дії, приблизно о 23 год 55 хвилин 12.07.2012 року, вони зайшли до квартири АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_13 та безпричинно нанесли йому один удар кулаком в обличчя та один удар кулаком у верхню частину лівого передпліччя, заподіявши останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 596 від 19.07.2012 року легкі тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, після чого, ОСОБА_13 , вирвавшись від них, утік із квартири.

Після цього, вийшовши із вищевказаної квартири та продовжуючи свої хуліганські дії, приблизно в 00 год 06 хвилин 13.07.2012 року, вони зустріли на вул. Грушевського м. Борислава ОСОБА_18 та, висловлюючись у його адресу нецензурною лайкою, безпричинно нанесли останньому декілька ударів руками та ногами по всьому тілу, при цьому, заподіявши ОСОБА_18 тілесні ушкодження у вигляді: синця в лівій завушній ділянці голови, садно в правій виличній ділянці обличчя, садно в лівій виличній з переходом на ліву щічну ділянку обличчя, синець на передній поверхні грудної клітки зліва - в проекції третього ребра по передньо-пахвинній лінії, синець на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, синець на задній поверхні проекції правого плечового суглобу, синець на задній поверхні верхньої третини правого плеча, синець в проекції нижнього кута правої лопатки, множинні садна в проекції лівої лопатки, синець на задній поверхні лівої кисті в проекції другої-третьої п`ясних кісток, садно на задній поверхні середнього міжфалангового суглобу четвертого пальця лівої кисті, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 577 від 18.07.2012 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У подальшому, продовжуючи свої хуліганські дії та реалізовуючи свій злочинний умисел на порушення громадського порядку, демонструючи зверхність, вседозволеність та явну неповагу до суспільних норм, діючи привселюдно, виявляючи зневажливе ставлення до громадського порядку, виказуючи зневагу до існуючих норм поведінки у суспільстві та моралі, з метою самоутвердження за рахунок інших осіб, протиставляючи себе іншим громадянам, суспільству, 13.07.2012 року, приблизно в 00 год 25 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 прийняли активну участь у масовій бійці, що виникла між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і невстановленими слідством особами з однієї сторони та ОСОБА_13 і невстановленими слідством особами з другої сторони, яка продовжувалась на протязі тривалого часу, вперто не припинялась, в ході якої ОСОБА_12 сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ-2107», д.р.н. « НОМЕР_1 » та продовжуючи свої хуліганські дії, завівши двигун автомобіля, почав рух у напрямку місця, де відбувалась дана масова бійка та не впоравшись із керуванням автомобіля, здійснив наїзд на газову трубу, при цьому пошкодивши її, що призвело до витоку газу, тим самим заподіявши філії Бориславського УЕГГ ПАТ «Львівгаз» матеріальної шкоди на загальну суму 68633,83 гривень.

Під час даних хуліганських дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на протязі тривалого часу злісно не припиняли своїх хуліганських дій, чим грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства.

Такі дії обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Органом досудового розслідування ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що 13.07.2012 року, приблизно в 00 годин 27 хвилин, перебуваючи навпроти житлового будинку АДРЕСА_6 , керуючись особистими неприязними відносинами до ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які незадовго до цього, а саме: 12.07.2012 року, приблизно о 23 год. 55 хв., побили його в квартирі АДРЕСА_7 , заподіявши при цьому легкі тілесні ушкодження, прийняв активну участь у масовій бійці, яку розпочали ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та невстановлені слідством особи, в результаті якої умисно наніс декілька ударів дерев`яною палицею по тілу ОСОБА_8 , який в цей час перебував в компанії з братами ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , спричинивши йому тілесні ушкодження, внаслідок яких ОСОБА_8 втратив свідомість і останнього було доставлено каретою швидкої медичної допомоги в реанімаційне відділення Бориславської ЦМЛ із діагнозом: «закрита черепно-мозкова травма, перелом основи черепу». Згідно висновку судово-медичної експертизи № 576 від 27.07.2012 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 387/12 від 03.10.2012 року, у ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння черепу з переходом на основу, крововиливу над та під тверду мозкову оболонку і в речовину головного мозку, накопичення ліквору під твердою мозковою оболонкою з підапоневротичними гематомами в тім`яній ділянці; закрита травма живота у вигляді розриву селезінки з крововиливом в черевну порожнину; навколоорбітальна гематома справа, множинні синці над лівою лопаткою, на спині зліва, на лівому плечі, а також множинні садна на чолі справа, в обидвох скроневих ділянках, на спинці носу на правому передпліччі. За ступенем тяжкості: черепно-мозкова травма, яка супроводжувалась множинними переломами кісток склепіння черепа з переходом на основу і з наявністю внутрішньо-мозкових гематом та закрита травма живота у вигляді розриву селезінки відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, а ушкодження у вигляді множинних саден, синців, підшкірних гематом - мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_13 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що протоколом огляду місця події від 13.07.2012 року (з фототаблицею до нього), з якого вбачається, що місцем події є вул.Грушевського в м.Бориславі, а саме, в районі розташування житлових будинків №№ 41, АДРЕСА_8 . На відстані 1 м від цегляної огорожі будинку №41, в напрямку вул.Воїнів ОУН УПА, на узбіччі із землі виступає металева труба жовтого кольору, яка на момент огляду місця події пошкоджена та з якої під високим тиском іде витік газу. У дану металеву трубу в місці прориву лівою передньою частиною впирається автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , темно-синього кольору. На момент огляду в автомобілі нікого немає, ввімкнене світло фар та габаритів, мотор вимкнений. Справа від проїжджої частини дороги розташований заїзд до триповерхового будинку АДРЕСА_4 , так званого «Шанхаю». З лівої сторони вказаної другорядної дороги, у трав`яних заростях, на відстані 40 см від дороги, виявлено дерев`яну палку («рогач»), довжиною 90 см. Далі за оглядом, зліва від другорядної дороги протікає потічок, у якому на відстані 5 м від моста та 40 см від правого берега виявлено дві дерев`яні палиці (штахети), довжиною 54 см та довжиною 85,5 см. Далі за оглядом, з лівої сторони другорядної дороги, в трав`яних заростях, на відстані 8 м від моста та 30 см від другорядної дороги виявлено дерев`яну палку (штахету), довжиною 81,3 см. Далі за оглядом, справа від другорядної дороги на трав`яному покритті, на відстані 40 м від початку заїзду та 8 м від ближнього правого кута будинку АДРЕСА_4 виявлено дерев`яну палицю (штахету), довжиною 94 см. Далі за оглядом, справа від проїжджої частини дороги по вул.Грушевського м.Борислава, ближче до будинку №30 виявлено чоловічий тапочок (шльопанець) коричнево-чорного кольору із значком «Адідас». Під час огляду місця події вилучено один тапочок (шльопанець); одну дерев`яну палку «рогач» та чотири дерев`яні палиці (штахети), які запаковано та надано у ОСОБА_21 . Під час огляду місця події з будинку АДРЕСА_6 вийшла мешканка ОСОБА_22 та добровільно видала працівникам міліції DVD-диск з відеозаписом бійки, який запаковано, скріплено ниткою з биркою за підписами понятих. (т.1 а.с.32 46); висновком дактилоскопічної експертизи №35 від 17.07.2012 року з якого вбачається, що п`ятнадцять слідів пальців рук та три сліди долоней рук, вилучені по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 навпроти житлового будинку АДРЕСА_6 , - придатні до ідентифікації особи; протоколом огляду місця події від 13.07.2012 року та доданої до нього фототаблиці, з яких вбачається, що на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , між кущем чорної смородини та огорожею з металевої сітки, на траві виявлено дерев`яну биту, яку в подальшому вилучено (т.1 а.с.57 62).

Разом з тим, при огляді та дослідженні у судовому засіданні речового доказу «бити», судом також не здобуто жодного доказового відношення такої до вчинення обвинуваченими інкримінованих їм дій.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що він працює лікарем-анастезіологом у Бориславській центральній міській лікарні. З 12.07.2012 року на 13.07.2012 року він чергував у лікарні (з 20.00 год до 09.00 год). Близько 24 год каретою швидкої медичної допомоги привезли ОСОБА_8 (без супроводу). Останній у той час перебував у комі. Вони повідомили працівникам міліції, які приїхали вже близько 8-ої год ранку. ОСОБА_8 назвав своє прізвище приблизно між 03.00 04.00 год ночі, але свідомість була не ясна. У ОСОБА_8 був перелом черепа. Останній досить часто втрачав свідомість, майже не говорив. Працівники міліції щось намагались у нього дізнатись, але, на скільки він пригадує, ОСОБА_8 лише казав, що його побили цигани. Відповіді були не чіткі і дуже короткі. Цілими реченнями розповідати ОСОБА_8 не міг, бо у нього була тяжка травма. Медпрацівники зі швидкої сказали, що привезли його з вулиці.

Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_24 , яка суду показала, що на церковне свято «Петра і ОСОБА_25 » її сина ОСОБА_8 побили. Близько 12 год вечора вона подзвонила до останнього і він сказав, що вже йде додому. Біля 3 год ночі, так як він ще не прийшов, вона знову йому зателефонувала, але слухавку підняла медсестра, яка повідомила, що син у Бориславській міській лікарні. Прийшовши туди, їй сказали, що ОСОБА_8 швидка допомога привезла близько 12 год. Син перебував у важкому стані і постійно просив води; їй особисто сказав лише, що його побили цигани. У той час він не міг навіть назвати свого прізвища. Згодом, у денний час, до нього прийшли працівники міліції, але він все одно нічого не міг розповісти та не міг поставити підпису на документах. До нанесення йому тілесних ушкоджень під час бійки він був абсолютно здоровим. Після цього, йому присвоїли першу групу інвалідності. У лікарні він лежав з побитою головою, очі були повністю запухлими, синці були по всьому тілу (по руках, по ногах, по плечах). Раніше не було жодних випадків, пов`язаних з його участю у бійці. Син не зловживав алкогольними напоями, працював на роботі. Внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 пролежав у реанімаційному відділенні в м.Львові 3 чи 4 тижні. Її син втратив пам`ять і нічого не може пояснити. Він не пригадує навіть де саме перебував до його побиття. Його стан здоров`я незадовільний, а тому він не може прийти до суду для дачі показів.

Їй відомо, що у нанесенні її синові тяжких тілесних ушкоджень обвинувачують ОСОБА_13 , але ні вона, ні її син ОСОБА_8 не мають жодних претензій до останнього. У міліції їй показували відеозапис, але вона нікого на ньому не впізнала.

Вказаними доказами стверджується той факт, що 13.07.2012 року на вул.Грушевського в м.Бориславі потерпілому ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження. Однак, такі докази не вказують на особу, яка їх спричинила, відповідно, встановити винного не надається можливим.

Крім цього, в якості доказу стороною обвинувачення надано акт судово-медичного дослідження (обстеження) №567 від 13.07.2012 року, складений судово-медичним експертом (т.4 а.с.43), який судом був визнаний недопустимим.

Поряд з тим, у судовому засіданні в суді першої інстанції досліджено письмову явку з повинною ОСОБА_13 від 16.07.2012 року, отриману начальником кримінальної міліції Бориславського МВ ГУ МВСУ у Львівській області ОСОБА_26 , на яку посилається сторона обвинувачення (т.1 а.с.249).

При цьому, 14.07.2012 року, за два дні до того, в приміщенні Бориславського МВ, в період часу з 04.10 год до 05.00 год, ОСОБА_13 був допитаний в якості свідка (т.1 а.с.148). При цьому, останньому не було роз`яснено право, передбачене (на час його допиту) п.4-1 ч.1 ст.69-1 КПК України (в ред. 1960 р.). Зокрема, не роз`яснено право на обраного за власним бажанням захисника під час допиту чи проведення інших слідчий дій за своєю участю відповідно до цього Кодексу та на іншу правову допомогу в порядку, встановленому законом, а також відмовитися від запрошеного ним захисника .

Відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд визнає, що отримання показань від свідка ОСОБА_13 , який надалі був визнаний підозрюваним у даному кримінальному провадженні, являється істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

У матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази відмови ОСОБА_13 від захисника. А показаннями свідка ОСОБА_26 підтверджуються, зокрема, ті обставини, що спочатку з ОСОБА_13 спілкувалися два працівники карного розшуку Львівського слідчого управління і лише згодом останній написав явку з повинною.

Суд взяв до уваги також покази свідка ОСОБА_27 , яка суду показала, що обвинувачений ОСОБА_13 і потерпілий ОСОБА_17 доводяться їй рідними братами. Вона чула від сторонніх осіб про бійку між циганами і тоді ж їй повідомили, що затримали брата ОСОБА_28 . До неї звернувся дільничий інспектор і сказав прийти у відділок з другим братом, тобто, ОСОБА_29 , бо в іншому випадку, не відпустять ОСОБА_30 . Після цього вони з ОСОБА_31 добровільно пішли в міліцію. Коли ОСОБА_13 забрали в кабінет працівники міліції, вона залишилась сидіти на третьому поверсі. У той час вона почула, що його б`ють і побігла до начальника міліції поскаржитись. Останній пішов з нею до кабінету, де знаходився її брат ОСОБА_32 . Але працівники міліції сказали, що ОСОБА_13 ніхто не б`є. Начальник міліції пішов, але після цього вона знову чула, як брата далі били. За якийсь час її закликали працівники міліції і повідомили, що ОСОБА_33 признався у побитті хлопця, про що написав явку з повинною. Другого брата ОСОБА_30 відразу ж відпустили. ОСОБА_32 їй казав, що його змусили написати явку з повинною, але він нікого не бив. Вони нікуди більше не скаржилися, бо боялися кудись писати скарги.

Відповідно до висновоку судово-медичної експертизи №596 від 19.07.2012 року, з якого видно, що у ОСОБА_13 виявлено синець та садно на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, які за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень (т.4 а.с.64).

Отже, беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що письмову явку з повинною ОСОБА_13 слід визнати недопустимим доказом.

Поряд з тим, суд вважає, що частина доказів здобута органом досудового розслідування з грубим порушенням норм чинного законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності прямо чи не прямо не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Потерпілий ОСОБА_17 суду пояснив, що його ніхто не бив і тілесних ушкоджень йому ніхто не наносив. Коли його допитували на досудовому розслідуванні, він не розумів, що перебуває в статусі потерпілого, адвоката (представника) у нього не було. Про бійку, яка відбулася з 12.07.2012 року на 13.07.2012 року йому стало відомо від сторонніх людей, але його особисто в цей день там не було. 13.07.2012 року його забрали працівники міліції у зв`язку з тією бійкою і давали підписати якісь документи. Останні казали, що допоки його брат ОСОБА_13 до них не прийде, він буде знаходитися у відділку міліції. Жодних претензій до обвинувачених, в тому числі, братів ОСОБА_34 , не має. З будь-якими заявами чи скаргами на працівників міліції він не звертався.

Потерпілий ОСОБА_16 суду пояснив, що 12.07.2012 року він був дуже п`яний. 13.07.2012 року до нього прийшов працівник міліції і сказав піти у відділок для дачі показів, у зв`язку з бійкою, яка відбулась у ніч з 12.07 на 13.07. Він проживає на вул.Грушевського, неподалік від місця, де відбулась бійка, але вікна будинку виходять у внутрішній двір від дороги. У цю ніч він знаходився вдома зі своєю дружиною ОСОБА_35 і нікуди не виходив. Обвинувачений ОСОБА_36 доводиться останній двоюрідним братом. Ствердив, що ОСОБА_10 взагалі не наносив йому ударів. Він знайомий з останнім вже багато років. На досудовому розслідуванні він подавав нотаріально засвідчену заяву з проханням виключити його з числа потерпілих. На відеозаписі з камер відеоспостереження, якими була зафіксована бійка на вул.Грушевського, він себе не знайшов і нікого більше не впізнав, про що повідомляв слідчого. Йому дали підписати документи, пригрозивши, що у разі відмови, він постраждає. Оскільки він уже 8 разів судимий і на той час перебував під адміністративним наглядом, змушений був погодитись. Будь-яких претензій до обвинувачених не має.

Потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні заявив, що будь-яких претензій до будь-кого з обвинувачених не має, а тому не розуміє, чому його визнали потерпілим у даній справі. У ніч з 12 на 13 липня 2012 року він проводжав свою сестру ОСОБА_37 , йдучи з вул.В.Великого по вул.Грушевського. Однак, участі в бійці він не приймав. Судово-медична експертиза щодо нанесення йому тілесних ушкоджень проводилась і він казав експерту, що його побили, однак, це вчинили невідомі йому особи. У даній справі не вважає себе потерпілим і просить не карати обвинувачених.

Потерпілий ОСОБА_15 суду пояснив, що ключів від житла ОСОБА_38 він не мав, але йому дали мобільний телефон, щоб бути з ним на зв`язку, коли ходив до їхньої мами ( ОСОБА_39 ) працювати. Гроші йому не платили, але годували. З ОСОБА_40 був з 12.07.2012 року, вони з ним покинули житло і втекли. Хлопець пішов з ним добровільно. Він прийшов до ОСОБА_39 близько обіду, де пробув майже до вечора, допомагав по господарству. Після чого вони з малим ОСОБА_41 взяли метал, який здали на металобрухт, і пішли на «Шанхай».

Потерпілий ОСОБА_15 у судовому засіданні заявив, що жодних претензій до обвинувачених не має і просить їх взагалі не карати, про що подав письмову заяву (т.9 а.с.141).

Свідок ОСОБА_42 у судовому засіданні показав, що 12.07.2012 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Бориславській міській лікарні після дорожньо-транспортної пригоди; ходив з апаратом ОСОБА_43 , а тому не міг відлучатися з лікарні. Обвинувачених знає, але вони не є друзями. Про бійку йому нічого не відомо; в міліції його не допитували.

Свідок ОСОБА_44 суду показав, що потерпілого ОСОБА_15 знає як «Кузю». Вперше він побачив ОСОБА_15 на 40 днів після смерті ОСОБА_45 сестри ОСОБА_46 . Остання допомогала ОСОБА_15 оформити інвалідність. 16.04.2012 року (на Великдень) він був у гостях в ОСОБА_38 . У її помешканні тоді також були: ОСОБА_36 , ОСОБА_47 і ОСОБА_48 діти. ОСОБА_15 у цей день там не було. Вони гостювали довго, до вечора, усі разом. У цій квартирі одна кімната, яка розташована за кухнею, а тому він може ствердити, що сторонніх осіб там не було. ОСОБА_49 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , рідна сестра ОСОБА_38 . Похорон світлани відбувся у будинку на вул.Шевченка, де вона і померла, а поминальний обід робили на вул.І.Франка, за місцем проживання ОСОБА_50 . Похорон був десь через 3 4 дні. Ні до дня похорону, ні у цей день, ні в період з часу поховання до 40 днів, він взагалі не бачив ОСОБА_15 , хоча досить часто приходив до ОСОБА_46 . Лише після 40-го дня смерті ОСОБА_51 , він бачив ОСОБА_15 , який ні разу не скаржився на те, що його викрали.

З 12.07.2012 року на 13.07.2012 року він перебував вдома (на АДРЕСА_9 ), нікуди не відлучався. Йому ніхто не телефонував і про бійку ніхто не розповідав. Про таку він дізнався лише через декілька днів від людей. ОСОБА_52 йому розповідала, що « ОСОБА_53 » вкрав малого Степана Горняка, після чого вона їздила на своїй машині ( ОСОБА_54 ) на вул.Грушевського їх шукати. Там її хтось вдарив і вона дзвонила до своїх родичів за допомогою. Однак, йому не відомо хто брав участь у бійці; чув, що там було багато циганів.

Свідок ОСОБА_55 суду показала, що вона є рідною сестрою потерпілого ОСОБА_15 . Їй відомо, що брат сам просився до ОСОБА_46 на проживання, бо винен був їй гроші. На той час він зловживав алкоголем. Він просив ОСОБА_56 допомогти йому в оформленні інвалідності та пенсії. З 16.04.2012 року ОСОБА_15 не міг утримуватися у неволі в житлі ОСОБА_46 , так як на той час він проживав на квартирі у мужчини-інваліда. 17.04.2012 року, на ОСОБА_57 , брат був у нетверезому стані, спав у неї вдома. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_38 сестра ОСОБА_49 , і тому вона ходила до ОСОБА_50 допомагати готуватись до похорону і поминального обіду. Її брата там жодного разу не було. ОСОБА_15 почав проживати у ОСОБА_58 приблизно після сороковин смерті ОСОБА_45 . Також брат знаходився близько двох тижнів на стаціонарному лікуванні у Бориславській лікарні. Згодом ОСОБА_59 допомогла ОСОБА_15 лягти у лікарню у ОСОБА_60 , давала йому на лікування гроші. Але коли йому прийшло повідомлення про необхідність з`явитись на медичну комісію, він кудись втік. Про бійку, яка відбулась 12.07.2012 року їй нічого не відомо. Однак, ОСОБА_61 їй розповідала, що в`їхала своєю машиною ( ОСОБА_54 ) в газову трубу, бо була трохи у нетверезому стані. Цього дня, близько 15 16 год ОСОБА_58 приходила до неї, але куди після цього пішла, їй не було відомо. Знає, що брат тоді втік від ОСОБА_50 , бо винен був їй гроші. З братом ОСОБА_15 вона перебуває у нормальних відносинах і може ствердити, що насильно його ніхто і ніде не утримував. Просто останній працював на міліцію. Ще як тільки дана справа була скерована до суду, до неї дзвонив міліціонер і казав, щоб ОСОБА_15 йшов кудись з дому і не з`являвся до суду.

Свідок ОСОБА_62 у судовому засіданні показав, що його дружина ОСОБА_55 є рідною сестрою потерпілого ОСОБА_15 . Останнього він знає з дитинства. Спочатку ОСОБА_15 був нормальною людиною, а потім став дуже зловживати алкогольними напоями. Якийсь час ОСОБА_15 жив у когось на квартирі, пізніше трохи у ОСОБА_38 . Він не чув, щоб ОСОБА_15 хтось викрадав. Уже після свята «Петра і Павла» він його бачив особисто і той нічого не розповідав про таке. Він був на похороні ОСОБА_51 , а також в цей день ходив до ОСОБА_46 , але ОСОБА_15 він там не бачив. Вважає, що ОСОБА_15 сказав неправду щодо його викрадення, бо він вже його добре знає і йому відомо, що останній співпрацює з міліцією.

Свідок ОСОБА_63 в судовому засіданні показала, що у даній справі вона була потерпілою щодо її викрадення. Але може ствердити, що її ніхто не викрадав і у ОСОБА_38 її ніхто насильно не утримував. Вона жила по сусідству з ОСОБА_64 і ОСОБА_65 . Працівники міліції змусили її написати заяву, погрожуючи притягненням до кримінальної відповідальності. Однак, вона нікуди не скаржилась.

Свідок ОСОБА_66 у судовому засіданні показала, що у її мами ОСОБА_38 було двоє дітей. Вони всі разом, а також її вітчим ОСОБА_10 , жили на АДРЕСА_10 . Рідний брат її подруги ОСОБА_67 ОСОБА_15 був винен матері гроші. Останній зловживав алкоголем, бродяжничав, а потім попросив її маму допомоги в оформленні пенсії, тому мама дозволила йому проживати у них, щоб мав змогу відробити кошти. Ні 16.04.2012 року (на ОСОБА_57 ), ні 17.04.2012 року (у день смерті ОСОБА_45 ) ОСОБА_15 у них не було. На похороні останньої (через 3 чи 4 дні) його теж не було. ОСОБА_15 почав у них проживати приблизно наприкінці травня 2012 року. Останній мав можливість піти будь-куди і в будь-який час, він вільно ходив у магазин чи в інших справах; траплялось, що не приходив ночувати, але підранок з`являвся; інколи приходив п`яний. У вказаний період часу він теж знаходився на стаціонарному лікуванні, але у лікарні не ночував, а приходив до них додому. 12.07.2012 року він пішов до її бабці ОСОБА_39 , щоб допомогти по господарству. Її мама у той день була у ОСОБА_68 . Пізніше їй подзвонили і повідомили, що зник малий ОСОБА_69 разом з ОСОБА_15 . Згодом мама ( ОСОБА_61 ) розповідала, що у той день заїхала машиною у газову трубу. Вона ж у цей вечір гуляла з подругами до 2-ої год ночі.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що вона є матір`ю обвинувачених ОСОБА_34 . Їй добре знайомий потерпілий ОСОБА_15 , оскільки він приходив їй допомагати по домогосподарству. Вона тримає худобу і останній приходив виконувати різного роду роботу. Вона йому платила грошима, годувала, купляла йому цигарки. 12.07.2012 року ОСОБА_15 прийшов до неї і питав чи є робота, але в той день було церковне свято « ОСОБА_70 і ОСОБА_25 » і вона відповіла, що роботи немає. ОСОБА_15 сидів на подвір`ї з її підопічним ОСОБА_40 (близько 11 - 11.30 год), посиділи приблизно годину і більше вона їх не бачила. Після цього вона помітила, що в будинку з тумбочки зникли гроші в сумі 1500 грн. Потім прийшла ОСОБА_61 , яка сказала, що малий ОСОБА_71 з ОСОБА_15 знаходяться на «Шанхаї», взяла машину ( ОСОБА_54 ) і поїхала туди. Остання їздила на «Шанхай» з ОСОБА_72 . Згодом ОСОБА_73 подзвонила і сказала, що там багато циганів, її хтось вдарив, і малого Степана не змогла забрати. Після цього, вона подзвонила своїй другій доньці ОСОБА_74 , з якою на таксі відправились на вул.Грушевського. Коли приїхали, побачили машину, вдарену в газову трубу; циганів вже не було; після неї приїхав ОСОБА_75 ; були працівники міліції. Там вона ще побачила ОСОБА_76 , який тримався за голову, і ОСОБА_77 біля нього. Вона сказала всім розходитися і йти додому. До себе додому вони поїхали удвох з донькою ОСОБА_78 . Коли повернулись, вдома уже спав ОСОБА_79 . На наступний день до сина прийшов його товариш, з яким вони поїхали в похід. Горняку ОСОБА_80 тоді було 12 років, він того дня вперше пішов з дому.

ОСОБА_15 вона знала вже близько 10 років. Останній прийшов до ОСОБА_50 жити на сороковини смерті ОСОБА_45 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_81 до дня смерті ОСОБА_82 і в день її похорону сидів постійно із сином останньої, оскільки вони не хотіли травмувати дитину. Світлану привезли з лікарні додому за тиждень до її смерті і вона була у тяжкому стані. Тому до неї не підпускали дитину, хлопчик весь час був із ОСОБА_83 . Після сороковин смерті доньки, вона неодноразово ходила до ОСОБА_84 , бачила там ОСОБА_15 , який нормально виглядав, але на ланці його ніхто не тримав. До неї особисто він приходив допомагати близько восьми разів; багато роботи робив на подвір`ї, у хліві; приходив і йшов добровільно, не скаржився нікому. Після 12.07.2012 року вона його не бачила зі ОСОБА_85 близько півтора місяця. Їй відомо, що ОСОБА_15 змушував хлопця пити алкогольні напої, возив його у м.Трускавець, якийсь час вони жили у невідомої їй циганки. Вона зверталась у міліцію, де їй спершу сказали чекати 3 дні, тому вони кинулись самі на пошуки Степана. Коли прийшла вдруге в міліцію, то у неї прийняли заяву.

Свідок ОСОБА_86 суду показала, що 12.07.2012 року на церковне свято «Петра і ОСОБА_25 » до них додому прийшов « ОСОБА_53 » - потерпілий ОСОБА_15 , питав чи є якась робота. Вона проживає разом з мамою ОСОБА_14 та братами ОСОБА_65 . Потім її вдома не було. Ввечері, близько 23.30 год, до неї подзвонила схвильована мама і сказала приїхати, бо відбулась якась бійка. Повернувшись, вона з мамою викликали таксі і поїхали на вул.Грушевського. Там був побитий брат ОСОБА_87 , працівники швидкої допомоги забирали ОСОБА_8 , були працівники міліції. Також помітила тоді, що машина її сестри ОСОБА_38 стояла вдарена у газову трубу.

Свідок ОСОБА_88 у судовому засіданні показав, що він проживає на АДРЕСА_11 . До них приходив ОСОБА_15 , допомагати ОСОБА_14 (забивати дошки, коня почистити), за що бабця платила йому гроші. Коли ОСОБА_15 прийшов до них на церковне свято «Петра і ОСОБА_25 », бабця сказала, що ніхто нічого робити не буде. Тоді ОСОБА_15 його закликав і сказав піти з ним здати метал. Він погодився. Після цього вони пішли на «Шанхай», де ОСОБА_15 вживав з невідомими хлопцями алкогольні напої, та його змушував теж вживати. Станом на 12.07.2012 року йому було 13 років. Ввечері на «Шанхай» приїхала ОСОБА_61 (на жигулях). ОСОБА_15 , коли про це дізнався, відвів його на другий поверх, де разом з ним зачинився. Там вони переночували, а на наступний день ОСОБА_15 повіз його в Трускавець, де вони були близько місяця. Останній мав при собі гроші і мобільний телефон. Згодом їх затримали працівники Бориславської міліції. До 12.07.2012 року він його знав тривалий час, так як ОСОБА_15 жив у ОСОБА_38 на вул.І.Франка. Його кликали як « ОСОБА_53 ». Йому відомо, що ОСОБА_15 винен був кошти ОСОБА_89 і вона допомагала йому в оформленні пенсії, годувала його. ОСОБА_15 проживав там добровільно, як і добровільно приходив допомагати до його опікуна - ОСОБА_14 (на АДРЕСА_11 ), останній міг вільно ходити куди забажає.

Свідок ОСОБА_90 суду показав, що влітку 2012 року він перебував у неврологічному відділенні Бориславської міської лікарні на стаціонарному лікуванні, де у той час, близько тижня, також перебував ОСОБА_15 . Останній тоді розповідав, що винен комусь гроші. У 2012 року році він був засуджений за крадіжку металу, так як на час проходження лікування вчинив таку. ОСОБА_15 лише допомагав йому віднести метал на металобрухт. Йому невідомо, щоб у той період часу хтось вчиняв насильницькі дії відносно ОСОБА_15 . Останній мав змогу вільно залишити палату і лікарню. При чому, бувало таке, що ОСОБА_15 не приходив ночувати, а повертався лише зранку.

Свідок ОСОБА_91 суду показав, що ОСОБА_49 його дружина. Увечері 12.07.2012 року йому подзвонила ОСОБА_61 і сказала, що ОСОБА_92 тримають цигани на вул.Грушевського. Він туди поїхав і бачив, як ОСОБА_73 сварилася з невідомими йому циганами. Він стояв поруч. За якийсь час приїхав на машині ( ОСОБА_54 ) ОСОБА_93 та ОСОБА_87 і ще якісь хлопці. За кермом був ОСОБА_71 . Після того, як хлопці вийшли з машини і підійшли до групи циганів, почалась бійка. Василя ОСОБА_94 вдарили палкою по голові, в результаті чого той впав на землю. Він підбіг до ОСОБА_95 і відтягнув його в сторону. Вони знаходились біля огорожі будинку мера, так як ОСОБА_11 було погано. У той час ОСОБА_61 сіла за кермо машини і в`їхала в газову трубу. Після цього вона вийшла з машини, бо почав сильно шипіти газ. Усі почали розбігатись, а він з ОСОБА_83 пішли за будинок мера. Він тоді побачив, що прийшов ОСОБА_36 , який заглушив машину. Приїхали швидка допомога і працівники міліції. ОСОБА_10 віддав працівникам міліції ключі від машини. Він відвів додому ОСОБА_95 і теж пішов додому.

Він знайомий з потерпілим ОСОБА_16 , але не пригадує, щоб останній був на місці вчинення бійки. Потерпілого ОСОБА_15 він теж добре знає і може ствердити, що на ОСОБА_57 (16.04.2012 року) і після нього ОСОБА_15 у квартирі ОСОБА_38 жодного разу не бачив. Вперше він його там побачив на сороковини смерті ОСОБА_51 . Останній сидів з ним за столом, обідав з ними. Ніхто ОСОБА_15 насильно не утримував, він жив у ОСОБА_50 , бо був винен їй гроші і просив у неї допомоги у оформленні пенсії.

Свідок ОСОБА_96 в судовому засіданні показала, що 12.07.2012 року, знаходячись у себе вдома на вул.Грушевського, дивилась до 12 год телевізор. У якийсь момент почула на вулиці крики і виглянула у вікно. Там було дуже багато циганів. Потім вона побачила, як приїхала машина ( ОСОБА_54 ), з якої вийшли хлопці (без палиць і біт). Вони підійшли до тих, що стояли, почалася сварка, після чого ті, що стояли, почали бити палицями тих, що приїхали. Хлопці почали втікати в сторону машини. Хто саме сідав у машину їй не дуже добре було видно, оскільки з тієї сторони росте ялинка. Тоді вона помітила, як вказана машина на великій швидкості від`їхала, після чого вдарилась у газову трубу. На вулицю вона не виходила і не може сказати, чи серед вказаних людей були обвинувачені.

Свідок ОСОБА_97 у судовому засіданні показала, що 12.07.2012 року перебувала вдома на АДРЕСА_12 , зі своєю мамою та дочкою. Про бійку на вул.Грушевського нічого не чула, участі не приймала. У цю ніч до них у квартиру ніхто не вривався.

Свідок ОСОБА_98 у судовому засіданні показала, що проживає на АДРЕСА_4 («Шанхай»), зі своїми дітьми. 12.07.2012 року, ввечері, вдома була з доньками ОСОБА_99 та ОСОБА_100 , сини були на роботі. У той вечір ніхто з них з дому не відлучався. Вона чула якісь розмови на вулиці на підвищених тонах. Але про бійку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_101 показала, що проживає на АДРЕСА_4 , з ОСОБА_102 . 12.07.2012 року ввечері вона вдома і нікуди не відлучалась. Коли почула крик, то вийшла на вулицю, де побачила працівників міліції і біля газової труби стояла машина ОСОБА_34 . На наступний день їй сусіди розповідали про бійку, але хто саме не пригадує.

На відеозаписі (файл 4_02_R_0000), об 00 год 26 хв 40 с, на місце події ( АДРЕСА_13 ) під`їхав автомобіль, з якого об 00 год 26 хв 42 с вийшли люди (чоловічої статі).

На вказаному відеозаписі відсутні події, пов`язані з будь-яким нанесенням тілесних ушкоджень особисто ОСОБА_12 чи з нанесенням таких останнім будь-кому із присутніх у кадрі; як і відсутні події щодо участі ОСОБА_12 у вказаній бійці. Об 00 год 27 хв 18 с видно, як автомобіль, на якому приїхали ОСОБА_103 і ОСОБА_8 , рушив з місця (водія не видно) та поїхав у напрямку натовпу, де відбувалась бійка, продовживши рух уздовж проїзної частини, після чого зник з кадру.

Свідок ОСОБА_91 при перегляді згаданого відеозапису впізнав себе, вказав на своє місцезнаходження та підтримав свої показання, надані під час його допиту в судовому засіданні.

Таким чином, вищенаведені докази, аналізуючи їх в сукупності, не довели ні факту нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_13 , ні факту хуліганських дій, вчинених групою осіб, зокрема, обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також ОСОБА_10 із застосуванням предметів, спеціально пристосованих та заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень, ні факту викрадення потерпілого ОСОБА_15 за попередньою змовою групою осіб - обвинуваченими ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та незаконне позбавлення потерпілого волі з корисливих мотивів, що супроводжувалось заподіянням останньому фізичних страждань, здійснюване з 16.04.2012 року по 27.06.2012 року. Зокрема, слід врахувати показання потерпілих, з якими, в свою чергу, не узгоджуються досліджені у судовому провадженні докази сторони обвинувачення, а також те, що потерпілі не мають жодних претензій до обвинувачених. Ставити під сумнів покази потерпілих підстав у суду немає. Відсутні належні та допустимі докази того, що діяння обвинувачених знаходились у прямому причинному зв`язку з травмами (тілесними ушкодженнями) потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_18 .

Не спростовано стороною обвинувачення і показання свідків, в тому числі, ОСОБА_14 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , які ствердили, що потерпілий ОСОБА_15 певний час проживав у АДРЕСА_14 , але не швидше, ніж з часу після сороковин смерті сестри останньої ОСОБА_108 . Щодо насильного утримування ОСОБА_15 , а тим більше на ланцюгу, слід зазначити, що такий вільно покидав будинок ОСОБА_38 , куди самостійно і повертався. Там його годували, чого не заперечив і сам потерпілий. Поряд з тим, потерпілий ОСОБА_15 неодноразово, зокрема, в період часу з 16.04.2012 року по 27.06.2012 року, знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, а також проходив медичні обстеження.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 незаконно позбавили волі та викрали потерпілого ОСОБА_15 з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, тобто, з 16.04.2012 року до 27.06.2012 року.

Також стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_10 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих та заздалегідь заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень. Зокрема, не доведено те, що ОСОБА_10 наніс декілька ударів дерев`яною палицею по голові та тілу ОСОБА_16 , який в цей час знаходився на проїжджій частині дороги, що по вул. Грушевського в м. Бориславі, тим самим спричинивши останньому нестерпний фізичний біль.

Крім цього, стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчинили хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб. У тому числі, не доведено вини останніх у спричиненні ОСОБА_17 , який перебував у дворі будинку АДРЕСА_4 , фізичних страждань та болю, а згодом, у квартирі АДРЕСА_7 , де проживає ОСОБА_13 , та безпричинному нанесенні йому легких тілесних ушкоджень. Також не доведено безпричинного заподіяння ОСОБА_18 легких тілесних ушкоджень саме вказаними обвинуваченими. Як і не доведено поза розумним сумнівом те, що, продовжуючи свої хуліганські дії, 13.07.2012 року, приблизно об 00 год 25 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_11 прийняли активну участь у масовій бійці, що виникла між ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 і невстановленими слідством особами з однієї сторони та ОСОБА_13 і невстановленими слідством особами з другої сторони, в ході якої ОСОБА_12 сів за кермо автомобіля марки «ВАЗ-2107», д.р.н. « НОМЕР_1 » та продовжуючи свої хуліганські дії, здійснив наїзд автомобілем на газову трубу, тим самим заподіявши філії Бориславського УЕГГ ПАТ «Львівгаз» матеріальної шкоди на загальну суму 68633,83 гривень.

Разом з тим, суд дійшов до переконання, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_13 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Зокрема, стороною обвинувачення не надано беззаперечних та допустимих доказів того, що ОСОБА_13 прийняв активну участь у масовій бійці, яку (згідно з фабулою обвинувачення) розпочали ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та невстановлені слідством особи, а також того, що в результаті бійки саме ОСОБА_13 умисно наніс удари дерев`яною палицею по тілу ОСОБА_8 , спричинивши йому тяжкі та легкі тілесні ушкодження.

На даний вирок прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_109 подано апеляційну скаргу, в якій останній просить провести судове слідство у кримінальному провадженні в частині дослідження компакт-диску із відеозаписом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 26.07.2012, допитати в якості свідків: ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 ,
ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , допитати експертів ОСОБА_116 та ОСОБА_117 .
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від
12.02.2016 стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 скасувати з
підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні,
фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового
розгляду, та істотним порушенням вимог КПК України, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуваний виправдувальний вирок необхідно скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, оскільки судом першої інстанції порушено вимоги п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України.
Вказує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про виклик свідків ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 .
Наголошує, що з висновку дактилоскопічної експертизи № 35 від 17.07.2012 вбачається, що п`ятнадцять слідів пальців рук та три сліди долоней рук, вилучені по факту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 навпроти житлового будинку АДРЕСА_6 - придатні до ідентифікації особи. З метою з`ясування кому належать дані сліди рук та чи вони залишені обвинуваченими стороною обвинувачення заявлялось клопотання про відібрання у обвинувачених експериментальних відтисків пальців рук для проведення судово-дактилоскопічної експертизи. Однак, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення.
Крім цього, судом безпідставно без жодних клопотань сторін кримінального провадження про дослідження письмових документів в супереч вимогам КПК України оглянуто протокол допиту в якості свідка ОСОБА_13 (т. 1 а.к.п. 148).
Підкреслює, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про виклик до суду для допиту експертів ОСОБА_116 та ОСОБА_124 з метою встановлення періоду та механізму нанесення потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , а також обвинуваченому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, від якого виду травматичної дії утворились тілесні ушкодження у потерпілих, чи могли тілесні ушкодження утворитись внаслідок ударами дерев`яної палиці.
Зазначає, що судом не досліджено компакт-диск із відеозаписом допиту потерпілого ОСОБА_15 від 26.07.2012, оскільки останній не відтворювався у судовому засіданні, хоча стороною обвинувачення заявлено таке клопотання.
Апелянт стверджує, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_18 за участю судово-медичного експерта з метою з`ясування всіх обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, чи могли тілесні ушкодження утворитись за обставин вказаних у обвинувальному акті.
Наполягає, що судом першої інстанції докази здобуті під час досудового розслідування жодним чином не досліджувались, не перевірялись та не оцінювались.
Зокрема, те, що у ході досудового розслідування кримінального провадження 18.07.2012проведено ставку віч-на-віч між обвинуваченими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , за участю захисників обвинувачених та потерпілим ОСОБА_18 , де потерпілий підтвердив, що стосовно нього брати ОСОБА_103 вчинили хуліганство, (т. 1, а.к.п. 205-210)
Крім цього, не обгрунтовано, чому не взято до уваги показання під час судового розгляду свідка ОСОБА_26 - колишнього першого заступника начальника Бориславського MB ГУ МВС України у Львівській області про те, що він жодного фізичного та психологічного тиску при складенні протоколу явки з повинною 16.07.2012 на ОСОБА_13 не чинив.
Не надано відповідний аналіз та належну правову оцінку висновку судово-медичної експертизи № 577 від 18.07.2012, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_18 були легкі тілесні ушкодження та показам самого потерпілого, які були послідовними, незмінними як протягом досудового розслідування, так і під час судового розгляду, поклавши в основу вироку неоднозначні покази обвинувачених ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, (т.4, а.к.п. 53- 54).
Також, судом жодним чином не обґрунтовано ненадання аналізу та належної правової оцінки висновку судово-медичної експертизи № 576 від 27.07.2012та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 387/12 від 03.10.2012, відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_8 були тяжкі тілесні ушкодження. Однак, судом в основу вироку покладено неоднозначні покази тільки обвинуваченого ОСОБА_13 , які не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, (т.4, а.к.п. 6-8, 21-23)
Наголошує, що оскаржуваний вирок слід безумовно скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, так як суд, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме:по епізоду незаконного позбавлення волі та викрадення ОСОБА_125 : покази потерпілого ОСОБА_15 щодо незаконного позбавлення волі та викрадення останнього, що супроводжувались заподіянням потерпілому фізичних страждань ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_126 ;по епізоду вчинення хуліганства відносно ОСОБА_18 : покази потерпілого ОСОБА_18 щодо вчинення відносно останнього хуліганських дій із нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_126 , які повністю узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи № 577 від 18.07.2012 та показами самого потерпілого; (т. 4 а.к.п. 48- 58)
Звертає увагу, що не усім доказам, що були зібрані на досудовому розслідуванні, так і подані у ході судового розгляду, надано відповідний аналіз та належну правову оцінку.
Окрім цього, в порушення вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у своєму вироку не навів вмотивований висновок про те, чому він бере до уваги одні докази, а відкидає інші.
Акцентує, що вина ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 121 КК України повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідженими у ході судового розгляду, однак суд, невірно трактуючи зібрані докази дійшов висновку, що під час судового розгляду не встановлено наявність у діях обвинувачених інкримінованих їм складів кримінальних правопорушень.
Зазначає, що у ході досудового розслідування кримінального провадження ОСОБА_13 жодного разу не вказував, що стосовно нього чинився фізичний тиск з боку працівників міліції при написанні явки з повинною, не писав з цього приводу жодних скарг, хоча мав захисника.
Судом не надано оцінки дослідженим у ході судового розгляду матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи № 311-0936 за фактом викрадення неповнолітнього ОСОБА_105 , що спростовує покази дані у ході судового розгляду неповнолітнього свідка ОСОБА_105 , що нібито останнього 12.07.2012 викрав потерпілий ОСОБА_15 (т.7 а.к.п. 140-146).
У вироку судом невірно зазначено, що стороною захисту заявлялось клопотання про допустимість показань з чужих слів, як доказів у кримінальному провадженні. Зокрема, показань обвинувачених та окремих свідків, що були частково надані зі слів покійної ОСОБА_38 . У той же час, стороною обвинувачення не було висловлено жодних заперечень з приводу заявленого клопотання, як і іншими учасниками судового провадження.
Вважає, таке ствердження судом надумане, оскільки у ході судового розгляду даного кримінального провадження таке клопотання стороною захисту в порядку ст. 350 КПК України не заявлялось, судом на обговорення не ставилось та ухвала суду з цього приводу не виносилась.
Судом не надано оцінки та не перевірено покази в судовому
засіданні обвинуваченого ОСОБА_13 , який показав, що особисто потерпілого
ОСОБА_8 не знав та вперше побачив його у суді, при першому розгляді
справи. Однак, потерпілий ОСОБА_8 жодного разу в судові засідання не
з`являвся через незадовільний стан здоров`я.
Звертає увагу, що у резолютивній частині вироку вказано, що цивільний позов Дрогобицького міжрайонного прокурора залишено без розгляду. Однак,
Дрогобицьким міжрайонним прокурором участь у розгляді даного
кримінального провадження не бралася та жодного позову не заявлялось.
На апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 захисник обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 подав заперечення в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі не наведено таких істотних порушень, які б відповідали вимогам ч.1 ст.412 КПК України, крім того, в даному випадку відсутні порушення, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, вичерпний перелік яких наведено в ч.2 ст.412 КПК України, посилання апелянта на незаконність вироку є безпідставними, а тому не можуть бути підставою для скасування вироку.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, адвоката ОСОБА_9 та обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які заперечили апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Прокурор, даючи пояснення, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, в підтримання доводів апеляційної скарги, доповнив апеляційну скаргу, при цьому вказав, що підставою для скасування оскаржуваного рішенняє порушення прав потерпілих, які не приймали участь в судових дебатах в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 403 КПК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. Проте, прокурор підтримуючи апеляційну скаргу фактично доповнив її після початку апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіркою матеріалів справи та доводів апеляційної скарги встановлено, що судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, підстав для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
Висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, відповідають фактичним обставинам і підтверджені зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені та викладені у вироку.

На переконання колегії суддів, аналізуючи зазначені докази, судом першої інстанції слушно вказано, що дані, викладені у вищезазначених процесуальних документах, як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи не прямо не підтверджують вчинення саме обвинуваченими злочинів, які їм інкримінуються.

Доводи прокурора, про те, що не всім потерпілим, зокрема ОСОБА_63 , ОСОБА_127 вручено обвинувальний акт є неслушними, оскільки по даному кримінальному провадженні обвинувальний акт змінювався неодноразово,(т. 8 а.с. 1-8, т. 9 а.с. 179-186) та після першої зміни обвинувального акту, вказані особи втратили статус потерпілих. Покази ОСОБА_63 та ОСОБА_128 фактично призвели до зміни обсягу обвинувачення в суді, згідно якого було виключено епізоди по факту викрадення останніх. При розгляді справи в судовому засіданні в суді першої інстанції не заперечили їх виключення з числа потерпілих.

Щодо покликань прокурора в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, як підставу для скасування вироку, зокрема безпідставну відмову у задоволенні клопотання обвинувачення про допит свідків, то такі на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки в ході судового розгляду виносились ухвали про привід свідків (т.8 а.с.231, т.9 а.с.9, а.с. 53, а.с.71, а.с.87, а.с.105, а.с.128, а.с.145, а.с.151, а.с.155), в тому числі і свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , проте не в повному об`ємі ухвали про привід було виконано, ухвали про привід свідків виносились неодноразово.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 КПК України саме сторона обвинувачення провина забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права строни захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Крім цього, апелянт обґрунтовує неповноту судового розгляду тим, що судом було відмовлено в клопотанні сторони обвинувачення про допит експертів ОСОБА_116 , ОСОБА_124 з метою встановлення періоду та механізму нанесення потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , обвинуваченому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, однак таке твердження прокурора є безпідставним, оскільки, потерпілими не заперечується факт отримання ними тілесних ушкоджень, однак такі висновки експертиз не вказують на особу, яка їх спричинила.
Не може бути визнана як неповнота судового розгляду і підстава, на яку покликається прокурор, стосовно того, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про відібрання у обвинувачених експериментальних відтисків пальців рук для проведення судово-дактилоскопічної експертизи з метою з`ясування, кому належать та чи належать обвинуваченим сліди рук, досліджені висновком дактилоскопічної експертизи №35 від 17.07.2012 року, то необхідно зазначити, що судом першої інстанції було з`ясовано, що у всіх обвинувачених під час досудового розслідування справи було відібрано відтиски пальців (останніх було взято під варту), тобто в органу досудового розслідування ще були зразки відтисків пальців обвинувачених та не було жодних перешкод для проведення додаткової дактилоскопічної експертизи під час розслідування справи. Крім цього, такі сліди рук були вилучені з автомобіля ВАЗ-2107, який перебував у користуванні ОСОБА_133 , обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 є її братами, а ОСОБА_10 на той час проживав з нею в цивільному шлюбі, а тому обвинувачені беззаперечно в суді визнали, що в автомобілі не тільки могли бути, а й повинні були бути їх сліди рук, оскільки вони керували цим автомобілем, ремонтували його.
Відносно вказівки прокурора, як на на свідчення неповноти судового розгляду того, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про проведення слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_18 за участю судово-медичного експерта з метою з`ясування всіх обставин нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, то такі не заслуговують на увагу, оскільки потерпілий ОСОБА_18 в суді був допитаний в березні 2015 року, з його показів вбачається, що його побили невідомі особи, обставин побиття він не пригадує, а відтак суд першої інстанції вірно прийшов до висновку за недоцільне проведення слідчого експерименту.
Також безпідставними є покликання апелянта про те, що судом не взято до уваги та не надано належну оцінку висновкам судово-медичних експертиз №577 від 18.07.2012 року, №576 від 27.07.2012 року, №387/12 від 03.10.2012 року, згідно яких встановлено наявність у ОСОБА_18 , ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки висновки експертиз лише підтверджують наявність у них таких ушкоджень, однак абсолютно не підтверджують нанесення їх обвинуваченими.
Відносно покликань прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду, яка полягає у тому, що судом не взято до уваги докази, які істотно могли вплинути на його висновки, зокрема,покази потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , однак, як встановлено колегією суддів, в ході судового розгляду потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_18 дали покази та крім іншого вказали, що жодних претензій до обвинувачених не мають та просять їх не карати, про що подали письмові заяви (т.9 а.с.141, т.9 а.с.196).
Щодо покликань прокурора на неврахування судом показів свідків під час досудового розслідування, то відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно , а відтак допитавши свідків безпосередньо в суді, суд дав їм належну оцінку.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином мотивував, чому було відкинуто докази обвинувачення, зокрема суд прийшов до висновку, що досліджені докази в їх сукупності не доводять факту вчинення злочинів саме обвинуваченими, при цьому судом враховано покази потерпілих в суді, які не узгоджуються з дослідженими в суді доказами обвинувачення та підстав ставити під сумнів покази потерпілих суд не знайшов, крім того, суд врахував покази свідків, допитаних в суді.
Колегія суддів, звертає увагу, що потерпілими в даному кримінальному провадженні апеляційна скарга на винесений судом першої інстанції не подавалась.
Таким чином, апелянтом не наведено таких істотних порушень, які б відповідали вимогам ч.1 ст.412 КПК України, крім того, в даному випадку відсутні порушення, за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, вичерпний перелік яких наведено в ч.2 ст.412 КПК України. Окрім цього, відсутні підстави, передбачені ст. 415 КПК України, для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, як просить це в апеляційній скарзі прокурор.
Ті обставини, на які в апеляційній скарзі покликається апелянт, як на підстави скасування вироку, повністю враховані судом першої інстанції.

Стосовно вимоги в апеляційній скарзі прокурора про проведення судового слідства, то така не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального Закону, оскільки нормами Кримінально процесуального Кодексу України проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції не передбачено.

Разом з тим, колегія суддів, вважає за доцільне виключити з резолютивної частини покликання на залишення без розгляду цивільного позову Дрогобицького міжрайонного прокурора, оскільки такий останнім заявлений не був.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 залишити без змін.

Виключити з вироку суду покликання на залишення без розгляду цивільного позову Дрогобицького міжрайонного прокурора.

Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4