АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3478/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8

представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене 12.06.2017 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Іphone» ІМЕІ НОМЕР_1 ; грошові кошти 14 200 євро, 233 500 гривень., 1 422 000 руб, 134 400 доларів США.

Приймаючи рішення слідчий суддя врахував доведеність слідчим достатніх підстав для накладення арешту у відповідності до вимог ст. 171 КПК України, те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт визнано у даному кримінальному провадженні речовим доказом, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Адвокат ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, вилучені в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на необґрунтованість ухвали слідчого судді, та просить зобов`язати старшого слідчого ОСОБА_11 повернути грошові кошти власнику майна, встановивши строк для його виконання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник зазначає про відсутність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для арешту майна.

Так, апелянт зазначає, що володільцем вилучених під час обшуку грошових коштів є співмешканка ОСОБА_9 - ОСОБА_7 , яка позичила їх у ОСОБА_12 згідно договору позики від 02.06.2016 у розмірі 380 000 доларів США, а грошові кошти у грн., євро та російських рублів частково являються її особистими збереженнями, а частина протягом певного періоду часу обміняна з грошових коштів одержаних від ОСОБА_12 , що підтверджується вилученими під час обшуку документами, а саме договором позики, розпискою від 02.06.2016; виданими АТ «Газпромбанк» довідками про стан рахунку ОСОБА_12 ; видатковим касовим ордером № 555 від 01.06.2016; випискою з особового рахунку ОСОБА_12 ; пасажирською та митною деклараціями від 02.06.2016 про те, що ОСОБА_12 ввезено на територію України грошові кошти у розмірі 380 000 доларів США, що, як вказує адвокат, повністю підтверджує законність походження грошових коштів, вилучених під час обшуку.

Далі в апеляційній скарзі представник зазначає, що арештовані грошові кошти не можуть бути речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, оскільки вони не пов`язані з підробленням документів, а інкриміновані ОСОБА_9 події відбувались у 2014 році. Додає про відсутність даних щодо відповідності арештованих грошових коштів критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Також апелянт зазначає, що у даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, інкриміновані ОСОБА_9 діяння, передбачені ст. 358 КК України не передбачають покарання у виді конфіскації майна, та грошові кошти не підлягають спеціальній конфіскації.

Далі апелянт вказує про порушення слідчим суддею при розгляді даного клопотання вимог ч. 2 ст. 170 КПК України.

У підсумку, автор апеляційної скарги зазначає, що стороною обвинувачення не доведено необхідності здійснення арешту майна та не обґрунтовано правову підставу для його накладення, як і не враховано відсутність підстав для конфіскації майна і наслідки арешту майна для інших осіб.

Одночасно представник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску такого строку зазначає, що слідчим суддею постановлено оскаржувану ухвалу без виклику у судове засідання власника майна та його представника, копію ухвали апелянтом отримано 22.06.2017 року. Апеляційна скарга подана до суду на наступний день, а саме 23.06.2017 року.

Адвокат ОСОБА_10 в поданій в інтересах ОСОБА_9 апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначає, що в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді не обґрунтовано необхідність накладення арешту на мобільний телефон «Iphone» та не вказано доказову цінність даного телефону.

Далі апелянт вказує, що в ухвалі слідчого судді не зазначено критерій визначений ст. 170 КПК України для накладення арешту, як і не вказано наслідків які можуть виникнути в результаті його не накладення, у зв`язку із чим, на думку апелянта, арешт не відповідає меті забезпечення кримінального провадження. Додає, що арешт мобільного телефону позбавляє законного власника права розпоряджатися належним йому майном.

У підсумку адвокат зазначає про порушення слідчим суддею при розгляді даного клопотання вимог ч. 2 ст. 170 КПК України та вказує, що копію оскаржуваного судового рішення апелянтом отримано 22.06.2017 року, у зв`язку із чим строки передбачені ст. 395 КПК України не порушені. Апеляційна скарга подана до суду 23.06.2017 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_10 подав клопотання про відмову від апеляційної скарги поданої в інтересах власника майна ОСОБА_9 щодо накладення арешту на мобільний телефон «МІ» з сім картою, як таку, що не є предметом оскарження у даному судовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна ОСОБА_7 , адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 в частині скасування арешту на грошові кошти та заперечував проти задоволення інших вимог за апеляційними скаргами, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що розгляд клопотання слідчого відбувся без участі у судовому засіданні суду першої інстанції власників майна та їх представників, копію оскаржуваного судового рішення апелянтами отримано 22.06.2017 року, а апеляційні скарги подані до суду 23.06.2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтами не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000586, відомості про яке 25.05.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України.

Старший слідчий в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вилучене 12.06.2017 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Іphone» ІМЕІ НОМЕР_1 ; грошові кошти 14 200 євро, 233 500 гривень, 1 422 000 руб, 134 400 доларів США, яке ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак зазначені вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів провадження, старший слідчийзвертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів (а.с 2-6).

Разом з тим, звертаючись із клопотанням слідчий не переконався у відповідності всього майна, а саме грошових коштів, критеріям, визначених ст. 98 КПК України та відношення даних коштів до матеріалів цього кримінального провадження.

Так, як вбачається із доданих до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 документів, відповідно до договору позики від 02.06.2016 року гр. ОСОБА_7 позичила у гр. ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 380 000 доларів США. Дані обставини підтверджуються розпискою від 02.06.2016 року, довідками АТ «Газпромбанк» про стан рахунку ОСОБА_12 ; видатковим касовим ордером № 555 від 01.06.2016; випискою з особового рахунку ОСОБА_12 ; пасажирською та митною деклараціями від 02.06.2016 року про те, що ОСОБА_12 ввезено на територію України грошові кошти у розмірі 380 000 доларів США.

Необхідним буде відмітити, що, відповідно до протоколу обшуку від 12.06.2017 року, зазначені документи були вилучені, про що було достеменно відомо ініціатору клопотання, проте не дивлячись на наявність фактів вказуючих на походження грошових коштів, слідчий просить накласти на них арешт з метою їх збереження.

Проте, наведені обставини, на переконання колегії суддів, свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на грошові кошти вилучені 12.06.2017 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням того, що слідчий не надав суду достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а інкриміновані ОСОБА_9 події мали місце задовго до позики даних коштів, а саме майже за два роки.
Крім того, не заперечував цього факту і прокурор у судовому засіданні суду апеляційної інстанції та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на зазначені грошові кошти.
Доводи апелянтів з приводу порушення слідчим суддею при розгляді клопотання вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, заслуговують на увагу, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.

Твердження адвоката ОСОБА_10 з приводу того, що клопотання слідчого та оскаржувана ухвала не містять обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, не містять критерію, визначеного ст. 170 КПК України для накладення арешту, як і не містять доказової цінності мобільного телефону, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом клопотання слідчого та оскаржуваної ухвали, відповідно до яких метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання адвоката ОСОБА_8 на відсутність у матеріалах провадження цивільного позову, та те, що інкриміновані ОСОБА_9 діяння не передбачають конфіскації майна та спеціальної конфіскації. Крім того, відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження від 12.06.2017 року, мобільний телефон «Іphone» (ІМЕІ НОМЕР_1 ), визнано речовим доказом (а.с. 37-42).

Доводи адвоката ОСОБА_10 з приводу того, що арешт мобільного телефону позбавляє законного власника права розпоряджатися належним йому майном, слід визнати непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню. Крім того, застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

З урахуванням вищевикладених обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню в частині накладення арешту на грошові кошти вилучені 12.06.2017 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Клопотання адвоката ОСОБА_10 про відмову від апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_9 щодо арешту мобільного телефона «МІ» з сім картою задовольнити та закрити апеляційне провадження в цій частині.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 14 червня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_11 , та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, вилучене 12.06.2017 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Іphone» ІМЕІ НОМЕР_1 ; грошові кошти 14 200 євро, 233 500 гривень, 1 422 000 руб, 134 400 доларів США, скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 щодо арешту мобільного телефону «Іphone» ІМЕІ НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4