Ухвала
іменем україни

11 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року,

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, інваліда 3-ї групи по зору з дитинства, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

За змістом касаційної скарги засуджений, не погоджуючись із судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення та пом`якшити призначене покарання, застосувавши ст. 69 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував пом`якшуючі обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня

2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворого покарання менш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цим же вироком визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_5 .

Стягнуто з засуджених на користь держави по 352 гривні 04 копійки з кожного процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

Судові рішення щодо ОСОБА_5 в касаційному порядку не оскаржуються.

Згідно з вироком суду, 25 березня 2016 року приблизно о 04.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи разом із ОСОБА_5 в квартирі

АДРЕСА_2 , де проживає знайомий останньої ОСОБА_6 , який напередодні запросив їх до себе в гості, запропонував ОСОБА_5 вчинити крадіжку ноутбука та мобільного телефону, які належать потерпілому на що ОСОБА_5 погодилася. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , переконавшись, що ОСОБА_6 ліг спати, та за їх діями ніхто не спостерігає, непомітно для останнього, таємно, шляхом вільного доступу, викрали майно: мобільний телефон марки «Lenovo S650», ринкова вартість якого, згідно з висновком експерта № 519 від 18 квітня 2016 року, становить 3780 гривень, ноутбук «Asus K550», ринкова вартість якого, згідно з висновком експерта № 519 від 18 квітня 2016 року, становить 5625 гривень, спричинивши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 9405 гривень.
Крім того, 03 квітня 2016 року приблизно о 05.20 год. ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, через вікно дверей аптеки № 24 «Мед-Сервіс», що по проспекту Коцюбинського, 31 в м. Вінниці, яка належить ТОВ «Мед-Сервіс», схопив спереду за одяг фармацевта аптеки ОСОБА_7 та відкрито заволодів грошовими коштами, вихопивши у неї з рук 82 гривні. Після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Мед-Сервіс» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України в касаційному порядку не оспорюються.

Доводи засудженого про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 враховано обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, інвалідність 3-ї групи по зору з дитинства. Обставин, які б обтяжували засудженому покарання, судом не встановлено.

Крім того, суд взяв до уваги дані про особу засудженого, який раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, суд дотримався вимог статей 65 67, 70 КК України, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін щодо ОСОБА_4 , зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області

від 29 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3