Справа № 322/766/16
Провадження № 1-кп/314/37/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2017 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000175 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Катеринівка Покровського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, вдівця, пенсіонера, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, 21 квітня 2016 року близько 15 години 00 хвилин ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 , яка є інвалідом І групи, донькою ОСОБА_10 , яка теж є інвалідом І групи, та її співмешканцем ОСОБА_11 , знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , розпивали спиртні напої.

Після спільного вживання спиртного, близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 , яка прикута до інвалідного візка, за допомогою співмешканця, направились у кімнату зали будинку відпочивати, а ОСОБА_9 самостійно на інвалідному візку направилась до своєї спальної кімнати. Через деякий час до ОСОБА_9 у кімнату зайшов її чоловік ОСОБА_5 , який почав провокувати з нею конфлікт з приводу систематичного вживання нею алкогольних напоїв. У ході сварки ОСОБА_5 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, достеменно знаючи, що в залі цього будинку перебуває ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклого умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , вийшов на подвір`я своєї садиби, де взявши полімерну пляшку з бензином, зайшов у кімнату, де перебувала ОСОБА_9 , та став обливати останню, а також ліжко, на якому сиділа ОСОБА_9 , легкозаймистою рідиною - бензином з пляшки. Після чого ОСОБА_5 , усвідомлюючи небезпечність для життя ОСОБА_10 та ОСОБА_11 своїх протиправних дій, за допомогою запальнички, що була при ньому, підпалив постільну білизну на ліжку, де сиділа ОСОБА_9 , після чого вийшов з кімнати на подвір`я, де перебував тривалий час, при цьому розуміючи, що своїми діями він завдає потерпілій особливих фізичних страждань.

Від зазначених протиправних дій, вчинених ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1452 від 30 травня 2016 року, потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді опіків ІІІ А - ІІІ Б ступеня голови, шиї, тулубу, верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки, до 30 % поверхні тіла з після-опіковим дерматитом, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілої ОСОБА_9 , яка померла в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» 29 квітня 2016 року.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав, заперечував факт вчинення вказаного злочину, зазначив, що 21 квітня 2016 року приблизно з 15 години 00 хвилин був на городі, в приміщення будинку не заходив, з дружиною, донькою та її співмешканцем не спілкувався, спиртні напої з ними не вживав. Пораючись по господарству, він побачив, що з будинку йде дим, підійшовши до дверей, він намагався увійти у приміщення будинку і з`ясувати, що сталося. Однак співмешканець його дочки ОСОБА_12 не пустив його у будинок, вдаривши його та відштовхнувши від дверей. Після цього він повторно намагався пройти у приміщення будинку, однак ОСОБА_11 знову наніс йому кілька ударів, від яких він впав та втратив свідомість, а коли прийшов до тями поблизу двору вже стояла карета швидкої допомоги, а гасінням пожежі займалися рятувальники. Про причини та обставини пожежі, яка призвела до смерті його дружини ОСОБА_9 йому нічого не відомо.

Під час судового розгляду на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, сторона обвинувачення посилалась на такі докази: показання потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, акт про пожежу, висновок про причини пожежі, протоколи огляду місця події з фототаблицями до них, протокол пред`явлення особи для впізнання, висновки судово-медичної, судово-психіатричної та судової пожежно-технічної експертиз, лікарське свідоцтво про смерть з довідкою про причину смерті, довідка до акту огляду МСЕК, а також постанови про визнання речовими доказами.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , яка є інвалідом І групи, а також сестра ОСОБА_10 , яка теж є інвалідом І групи, та її співмешканець ОСОБА_11 проживали разом будинку АДРЕСА_3 . При цьому мати, сестра та її співмешканець часто зловживали алкогольними напоями. 21 квітня 2016 року вдень вона телефонувала рідним, спілкувалась з матір`ю ОСОБА_9 та сестрою ОСОБА_10 , які на той момент вже перебували в стані алкогольного сп`яніння. Ввечері їй знову зателефонувала сестра ОСОБА_10 і повідомила про пожежу, внаслідок якої постраждала їх мати ОСОБА_9 . На запитання: «Що сталося?», ОСОБА_10 сказала їй: «Батько спалив матір». Також зі слів сестри вона дізналась, що матір госпіталізували до Новомиколаївської ЦРКЛ. Відвідуючи матір у лікарні, вона і в неї запитала про причини виникнення пожежі, на що ОСОБА_9 їй відповіла лише: «Ми допились», більше нічого не пояснювала. Про обставини та причини виникнення пожежі, внаслідок якої її мати отримала опіки голови, шиї, передпліччя та спини, а у подальшому від отриманих травм потерпіла померла, їй майже нічого не відомо. Навідавшись у житловий будинок за місцем проживання батьків, вона, окрім обгорілої постелі, на якій лежала мати, паласу та деяких меблів у спальні матері, інших пошкоджень не виявила. Вважає, що її батько ОСОБА_5 не міг вчинити інкримінований йому злочин, оскільки майже не вживав алкогольні напої, з ОСОБА_9 не конфліктував, навпаки, завжди піклувався про неї. В свою чергу, ОСОБА_9 багато палила, часто у ліжку, особливо, коли перебувала у стані сп`яніння.

Свідок ОСОБА_10 під час судового розгляду пояснила, що 21 квітня 2016 року вдень вона разом зі співмешканцем ОСОБА_11 та матір`ю ОСОБА_9 вживали спиртні напої. Після того, як її батько ОСОБА_5 зробив їм зауваження та попрохав припинити вживати алкогольні напої, вона та ОСОБА_11 пішли у свою кімнату та лягли спати. Прокинувшись через деякий час, вона відчула запах диму, розбудила свого співмешканця, який витяг її на подвір`я, а потім витяг з будинку і її матір ОСОБА_9 , у якої були опіки лиця. З приводу обставин пожежі потерпіла нічого не пояснювала. Однак, свідок вважає, що причиною пожежі між стати саморобний інкубатор, який знаходився у кімнаті матері.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 21 квітня 2016 року вдень він вживав алкогольні напої разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 та її матір`ю ОСОБА_9 . Після цього він та ОСОБА_10 пішли у свою кімнату та лягли спати. Через деякий час його розбудила ОСОБА_10 та повідомила про пожежу, у зв`язку з чим він виніс з будинку свою співмешканку, яка самостійно не могла пересуватися через інвалідність. Потім він знову зайшов у будинок і направився у кімнату, де відпочивала потерпіла ОСОБА_9 . Зайшовши у кімнату, він відкритого вогню не бачив, у кімнаті було повно диму, а потерпіла лежала на полу. Він витягнув ОСОБА_9 з будинку. Подальші події він погано пам`ятає, у зв`язку з тим, що перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про причини пожежі йому нічого не відомо, потерпіла ОСОБА_9 ні у день пожежі, ні в подальшому під час перебування у лікарні, нічого не повідомляла з приводу обставин пожежі.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що він обіймає посаду пожежника-рятувальника у пожежному підрозділі 4-ДПРП смт. Новомиколаївка ГУ ДСНС України в Запорізькій області. У квітні 2016 року він у складі пожежного підрозділу 4-ДПРП смт. Новомиколаївка виїжджав на виклик про горіння житлової кімнати у с. Заливне Новомиколаївського району Запорізької області. Приїхавши на місце, він побачив, що у дворі будинку знаходиться кілька осіб, у тому числі на подвір`ї лежала жінка з опіками, а з вікна однієї з кімнат будинку йде дим, відкритого вогню видно не було, лише у приміщенні кімнати тліло полум`я на матраці, що лежав на ліжку. Погасивши пожежу, працівники пожежного підрозділу почили з`ясовувати обставини пожежі. У цей час до нього підійшов чоловік похилого віку, як у подальшому він дізнався, це був ОСОБА_5 , та повідомив, що це він вчинив пожежу, сказавши: «Це я підпалив».

Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_14 пояснила, що працює молодшою медичною сестрою Новомиколаївської ЦРКЛ. 21 квітня 2016 року вона заступила на роботу на добове чергування. Приблизно о 19 годині 30 хвилин у Новомиколаївську ЦРКЛ поступила ОСОБА_9 з опіками обличчя, шиї, спини, яку після надання медичної допомоги було госпіталізовано у відділення реанімації. На запитання лікаря: «Хто це зробив?», потерпіла ОСОБА_9 відповіла: «Чоловік». У її присутності потерпілу допитували співробітники поліції, під час допиту ОСОБА_9 також пояснювала, що її підпалив чоловік.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з ОСОБА_5 21 квітня 2016 року вона першою побачила пожежу, а саме дим, який йшов зі спальної кімнати будинку. Вона покликала на допомогу сусідів. Коли вони прийшли, усі мешканці будинку вже були надворі. При цьому, вона звернула увагу, що ОСОБА_11 , ОСОБА_10 перебували в стані алкогольного сп`яніння, запах алкоголю вона відчула і від потерпілої ОСОБА_9 , яка сиділа на порозі, у неї були опіки голови і спини. З приводу пожежі потерпіла нічого не говорила, лише поскаржилась на те, що їй холодно, у зв`язку з чим її укрили одіялом. Після цього вони допомагали гасити пожежу, поки не приїхали пожежники.

На підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину стороною обвинувачення зібрані письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом.

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується (т. 1 а.с. 142), 22 квітня 2016 року о 09 годині 40 хвилин слідчий СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 прийняв усну заяву ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення. При цьому ОСОБА_9 роз`яснені її права заявника, відповідно до ст. 60 КПК України, остання попереджена про кримінальну відповідальність, згідно зі ст. 383 КК України, за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. ОСОБА_9 пояснила, що 21 квітня 2016 року приблизно о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , облив її та ліжко, на якому вона знаходилась, бензином і підпалив, після чого вийшов з будинку.

Відповідно до акту про пожежу (т. 1 а.с. 144), 21 квітня 2016 року комісією у складі головного інспектора Новомиколаївського РС ГУ ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_17 , громадян ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_19 складено акт про пожежу, яка виникла 21 квітня 2016 року о 18 годині 30 хвилин у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлення про пожежу надійшло до пожежної охорони о 18 годині 42 хвилини, до гасіння пожежі залучено пожежний підрозділ 4-ДПРП смт. Новомиколаївка, пожежу ліквідовано о 19 годині 20 хвилин 21 квітня 2016 року, пожежею знищено постельні речі, внутрішню відділку кімнати, пошкоджено два матраци, телевізор та два інкубатори, внаслідок пожежі травму отримала ОСОБА_9 , 1960 року народження, причини пожежі встановлюються.

Згідно з висновком про причини пожежі (т. 1 а.с. 145), 21 квітня 2016 року головний інспектор Новомиколаївського РС ГУ ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_17 прибувши та оглянувши місце події, виходячи з направлення та характеру розповсюдження вогню, повідомлень свідків та огляду місця події, прийшов до висновку, що найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі могло послужити занесення джерела вогню із-зовні громадянином ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки про матеріальні втрати, завдані пожежею (т. 1 а.с. 146), в результаті пожежі знищено або пошкоджено матраци - 2 шт., телевізор, інкубатори - 2 шт., постельні речі та внутрішню відділку кімнати. Розмір завданої матеріальної шкоди складає 5000 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події, фототаблиці та стенограми до нього (т. 1 а.с. 148-168), 22 квітня 2016 року у період часу з 00 години 40 хвилин до 02 години 20 хвилин слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_20 проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_2 . На момент огляду житлового будинку у його приміщенні відчутний запах від продуктів горіння, стіни, стеля, а також предмети меблів, окрім нашарування бруду і пилу, покриті сажею. Під час огляду вказаного домоволодіння виявлено та вилучено фрагменти обгорілої тканини на металевій сітці ліжка у спальні, тканини матраца і постелі, а також коврової доріжки.

Відповідно до протоколу огляду місця події, фототаблиці та стенограми до нього (т. 1 а.с. 171-186), 28 квітня 2016 року у період часу з 11 години 10 хвилин до 12 години 00 хвилин слідчим СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 у присутності понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_15 проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_2 . На момент огляду житлового будинку у його приміщенні стіни, стеля, а також предмети меблів, окрім нашарування бруду і пилу, покриті залишками продуктів горіння - сажею. При огляді електричної проводки у кімнаті № 2 та взагалі у приміщенні будинку слідів, характерних для аварійного режиму роботи електропроводки не виявлено. З місця події нічого не вилучалося.

Згідно з висновком судової пожежно-технічної експертизи № 28/10.8-128 від 21 червня 2016 року (т. 1 а.с. 207-213), осередком виникнення пожежі, яка мала місце 21 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , є ліжко у приміщенні спальні. Причиною виникнення пожежі є занесення джерела запалення до осередку виникнення пожежі ззовні.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (т. 1 а.с. 187-189), 10 травня 2016 року свідок ОСОБА_13 за особливостями обличчя впізнав чоловіка на фотознімку під № 3, який 21 квітня 2016 року у дворі будинку АДРЕСА_2 повідомив йому про те, що це він вчинив пожежу у будинку. З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 3 зображений обвинувачений ОСОБА_5 .

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ № 0287595 (т. 2 а.с. 9), ОСОБА_9 встановлена перша група інвалідності строком до 01 вересня 2016 року.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 1452 від 30 квітня 2016 року та довідки про причини смерті (т. 2 а.с. 8), смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 у стаціонарі КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», причина смерті: термічні опіки полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та лівої нижньої кінцівок третього А, Б ступеня, із залученням 30 % поверхні тіла.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1452 від 30 травня 2016 року (т. 1 а.с. 194-198), смерть ОСОБА_9 наступила від опіків ІІІ А - ІІІ Б ступеня голови, шиї, тулубу, верхніх кінцівок, лівої нижньої кінцівки - до 30 % поверхні тіла з після-опіковим дерматитом. Вказані опіки виникли незадовго до прибуття ОСОБА_9 в стаціонар. Дані тілесні ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя, і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 03 червня 2016 року (т. 1 а.с. 190) три опечатані полімерні пакети, у яких знаходяться фрагменти обгорілої тканини та коврової доріжки, вилучені з кімнати у будинку АДРЕСА_2 , визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000175, які на підставі квитанції (т. 1 а.с. 191) передані до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Постановою слідчого СВ Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_16 від 03 червня 2016 року (т. 1 а.с. 192) три опечатані паперові конверти, у яких знаходяться змиви з лівої та правої рук ОСОБА_5 та контроль марлі, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000175, які на підставі квитанції (т. 1 а.с. 193) передані до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 223 від 11 травня 2016 року (т. 1 а.с. 199-204), ОСОБА_5 , 1948 року народження, виявляв та виявляє у теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді легких розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (церебральний атеросклероз). У період вчинення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Таким чином, він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у цей час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Заслухавши пояснення потерпілої, свідків, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Стаття 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно зі ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, в їх сукупності, не оспорюючи факту настання смерті ОСОБА_9 внаслідок отриманих під час пожежі тілесних ушкоджень, вважає, що факт вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не доведений, а пред`явлене обвинувачення не знайшло своє підтвердження в ході судового слідства з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як позначив Європейський суд з прав людини по справі «Капо проти Бельгії», в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світі пункту 2 статті 6 Європейської Конвенції про захист з прав людини і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Так, досліджені безпосередньо у судовому засіданні письмові докази - акт про пожежу від 21 квітня 2016 року, довідка про матеріальні втрати, завдані пожежею, протоколи огляду місця події від 22 квітня 2016 року та від 28 квітня 2016 року з фототаблицями та стенограмами до них, вилучені під час огляду речові докази, лікарське свідоцтво про смерть № 1452 від 30 квітня 2016 року з довідкою про причини смерті, а також висновок судово-медичної експертизи № 1452 від 30 травня 2016 року підтверджують лише факт виникнення 21 квітня 2016 року пожежі у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , внаслідок якої ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та лівої нижньої кінцівок третього А, Б ступеня, із залученням 30 % поверхні тіла, від яких 29 квітня 2016 року настала її смерть. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що пожежа виникла внаслідок умисних дій ОСОБА_5 або іншої особи, вказані докази не містять, тому не можуть буди прямими доказами на підтвердження факту вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Як вбачається з висновку судової пожежно-технічної експертизи № 28/10.8-128 від 21 червня 2016 року, осередком виникнення пожежі, яка мала місце 21 квітня 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , є ліжко у приміщенні спальні, а причиною виникнення пожежі є занесення джерела запалення до осередку виникнення пожежі ззовні. Однак наведений висновок експерта не надає відповідь про вид джерела запалення та спосіб його занесення до осередку виникнення пожежі. Отже, вказані обставини мають бути підтверджені стороною обвинувачення іншими належними та допустимими доказами.

Аналізуючи показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 суд вважає, що вони не можуть бути визнані прямими доказами факту вчинення ОСОБА_9 або будь-якою іншою особою злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки, як потерпіла, так і свідки повідомили лише про факт виявлення пожежі, внаслідок якої ОСОБА_9 отримала опіки голови, шиї, тулуба, верхніх та лівої нижньої кінцівок, а також про факти, які відбулися вже після пожежі (її гасіння, надання медичної допомоги та лікування ОСОБА_9 ). При цьому ні потерпіла, ні будь-хто з перелічених свідків не бачили та не могли бачити, що джерело запалення до осередку виникнення пожежі - ліжка у приміщенні спальні, на якому знаходилась ОСОБА_9 , було занесено ззовні, особу, яка ззовні занесла джерело запалення, та, відповідно, вказати на ОСОБА_5 як на особу, яка вчинила ці дії, вони не могли.

Показання потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , а також ОСОБА_13 і ОСОБА_14 фактично надані про події, які передували злочину або відбувалися вже після його вчинення. Жоден з допитаних у судовому засіданні свідків не був очевидцем вчинення ОСОБА_5 або будь-якою іншою особою дій, спрямованих на занесення джерела запалення до осередку виникнення пожежі ззовні, і, відповідно, не вказував на ОСОБА_5 як на особу, яка безпосередньо вчинила інкримінований йому злочин.

Висновок про факт вчинення ОСОБА_5 з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей, умисного вбивства ОСОБА_9 , не можливо зробити лише на підставі показань свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , які за своєю суттю є показаннями з чужих слів.

Як вказує ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язано визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права.

Згідно з положеннями ч. 1, ч. 5 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, лише якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань (їх частини) і ґрунтуються на спеціальних знаннях в розумінні статті 101 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, у виняткових випадках, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів. При прийнятті цього рішення суд зобов`язаний враховувати: 1) значення пояснень і показань, у випадку їх правдивості, для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; 2) інші докази щодо питань, передбачених пунктом 1 цієї частини, які подавалися або можуть бути подані; 3) обставини надання первинних пояснень, які викликають довіру щодо їх достовірності; 4) переконливість відомостей щодо факту надання первинних пояснень; 5) складність спростування пояснень, показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані; 6) співвідношення показань з чужих слів з інтересами особи, яка надала ці показання; 7) можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Як вказує ч. 6 ст. 97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.

Крім того, за ч. 7 ст. 97 КПК України, у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Частина 1 статті 89 КПК України визначає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Так, в ході судового розгляду при допиті в якості свідка ОСОБА_14 повідомляла, що ОСОБА_9 на запитання лікаря та у подальшому слідчого вказувала на свого чоловіка ОСОБА_5 , як на особу, яка вчинила відносно неї злочин, передбачений п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України. Оскільки свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні надала показання про показання ОСОБА_9 , надані нею слідчому під час здійснення ним кримінального провадження, на підставі ч. 7 ст. 97 КПК України такі показання з чужих слів не можуть бути визнані допустимим доказом.

В свою чергу, свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні під час допиту, а також в ході досудового розслідування при проведенні такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, вказував на обвинуваченого ОСОБА_5 , як на особу, яка 21 квітня 2016 року у бесіді зі свідком зізналась йому у вчиненні підпалу. Однак, про факт надання таких пояснень свідку ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні категорично заперечував. У зв`язку з чим, зважаючи на закріплені ст.ст. 17, 18 КПК України принципи презумпції невинуватості та свободи від самовикриття, враховуючи, що показання свідка ОСОБА_13 не підтверджуються жодним іншим належним та допустимим доказом, а при наданні пояснень свідкові ОСОБА_5 не був повідомлений про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 87, ч. 6 ст. 97 КПК України такі показання з чужих слів не можуть бути визнані допустимим доказом.

Аналізуючи всі вищевказані обставини у сукупності з відповідними їм нормами кримінально-процесуального законодавства, суд визнає, що показання свідків з чужих слів ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не відображають усі необхідні, обов`язкові та істотні моменти, необхідні для визнання їх допустимими доказами, тож такі докази є недопустимими, що стороною обвинувачення у судовому провадженні не спростовано.

Також висновок про факт вчинення ОСОБА_5 з особливою жорстокістю та способом, небезпечним для життя багатьох людей, умисного вбивства ОСОБА_9 , не можливо зробити і на підставі висновку про причини пожежі, складеного 21 квітня 2016 року головним інспектором Новомиколаївського РС ГУ ДСНС України в Запорізькій області ОСОБА_17 , оскільки вказаний документ не узгоджується з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, містить лише припущення про вірогідні причини виникнення пожежі, а не встановлені на підставі повноцінної перевірки факти, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не є належним та допустимим у розумінні ст.ст. 86, 87 КПК України доказом на підтвердження факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , і протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 22 квітня 2016 року, оскільки факти, викладені у поясненнях ОСОБА_9 , зазначених у протоколі, під час судового розгляду свого підтвердження належними та допустимими доказами не знайшли, а сам по собі факт подання до органу досудового розслідування заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, не свідчить про доведеність факту вчинення такого кримінального правопорушення.

Інших переконливих доказів, які б підтверджували пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченому, суду не надано.

Частиною 1 статті 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Сумнівний характер вчинення кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_5 , не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, стороною обвинувачення залишилися нез`ясованими обставини, які мають суттєве значення для законного та обґрунтованого вирішення даного кримінального провадження та ухвалення обвинувального вироку, суд приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано жодних переконливих доказів вчинення злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, інкримінованого ОСОБА_5 , і оцінка яких була б позбавлена відповідних сумнівів щодо доведеності факту вчинення саме цього кримінального правопорушення, а тому обвинувачений ОСОБА_5 підлягає виправданню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, ухвалюється виправдувальний вирок.

У зв`язку з ухваленням виправдувального вироку суд, відповідно до ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України, не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого документально підтверджених витрат на залучення експерта на загальну суму 2200 грн. 20 коп. (т. 1 а.с. 206, 242, 243).

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати невинним у вчиненні злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, та виправдати його у зв`язку з недоведеністю вчинення злочину, передбаченого п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, в якому він обвинувачується.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту скасувати.

Речові докази: три опечатані полімерні пакети, у яких знаходяться фрагменти обгорілої тканини та коврової доріжки, вилучені з кімнати у будинку АДРЕСА_2 , три опечатані паперові конверти, у яких знаходяться змиви з лівої та правої рук ОСОБА_5 та контроль марлі, передані до камери зберігання речових доказів Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області за квитанціями № 022265 та № 022266 від 03 червня 2016 року - знищити.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_2

22.03.2017

22.03.2017