Справа № 645/6645/15-к
Провадження № 1-кп/645/59/17
В И Р О К
Іменем України
18 травня 2017 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарях судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, росіянина, громадянина України, офіційно не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого, одруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілої - ОСОБА_7
представника потерпілої - ОСОБА_8
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 10.05.2015 року в період часу з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв., знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де на ґрунті раніше виниклих неприязних стосунків з колишньою співмешканкою ОСОБА_7 , у нього виник конфлікт, в ході якого у останнього виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, ОСОБА_4 діючи умисно, бажаючи настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , знаходячись в положенні стоячи обличчям до обличчя з ОСОБА_7 на відстані приблизно витягнутої руки, схопив останню за ліву руку в області ліктьового суглобу передпліччя, після чого наніс декілька ударів в область лівого плеча. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3392-ая/15 від 28.07.2015 року, заподіяні тілесні ушкодження: синці на лівому плечі, синець на лівому передпліччі, що спричинили за собою незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 діб, та за цією ознакою, відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 02.08.2013 року познайомився з ОСОБА_7 , яка не мала житла і він надав їй можливість безкоштовно користуватися квартирою АДРЕСА_3 , яка належала померлим батькам ОСОБА_4 , де він також мешкав, оскільки на той час у нього були конфліктні відносини з дружиною. Згодом він запропонував ОСОБА_7 звільнити цю квартиру, на що вона тривалий час не погоджувалась. Після того, як ОСОБА_7 переїхала з вказаної квартири, деякі свої речі вона залишила у належному йому льоху, ключ від якого знаходився у неї. На неодноразові прохання забрати свої речі та повернути йому ключ ОСОБА_7 не реагувала. 10.05.2015 року, попередньо домовившись у телефонному режимі, він разом зі своєю дружиною приїхав до місця мешкання ОСОБА_7 для того, щоб забрати ключ від льоху та вирішити питання щодо вивезення з нього речей останньої. ОСОБА_4 стверджує, що на момент зустрічі, він у квартиру взагалі не заходив, а знаходився в тамбурі квартири та в ході розмови, яка тривала на підвищених тонах, не штовхав та не бив ОСОБА_7 , а лише схопив за халат, з якого вона вивернулась. Стверджував, що його дружина в цей час знаходилась на сходах та чула їхню гучну розмову. Крім того, вказав, що він чув з квартири жіночій голос, як він дізнався пізніше це була гр. ОСОБА_10 , яка з середини квартири погрожувала викликати міліцію. Після того, як він пішов з тамбуру квартири де мешкала ОСОБА_7 , вони з дружиною ще деякий час спілкувались на лавці біля цього будинку, та стверджує, що у цей час співробітники міліції не приїжджали за адресою мешкання ОСОБА_7 ..
Незважаючи на те, що обвинувачений не визнає вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних по справі наступних доказів.
Показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що з 2011 року по травень 2013 року протягом двох років вони мешкали з ОСОБА_4 разом за адресою: АДРЕСА_4 . Після того, як вона з`їхала до іншої квартири, її деякі речі були перенесені до належного ОСОБА_4 льоху для тимчасового зберігання. 10.05.2015 року він пришов до неї додому у квартиру АДРЕСА_5 , декілька разів телефонував їй, проте вона не відповідала, після чого ОСОБА_4 гучно та довго стукав у двері, тому вона була вимушена відчинити двері, після чого ОСОБА_4 увійшов у квартиру та сильно вдарив її у груди, хапав за волосся, сильно хапав за руки та штовхав. Після другого удару вона впала. Потерпіла стверджує, що обвинувачений знаходився в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_10 , яка проживала з нею у цій квартирі, викликала міліцію, але на момент приїзду співробітників він вже пішов. Потерпіла наголосила, що заяву до відділення міліції вона склала через 1-2 дня після пригоди, оскільки ОСОБА_4 зустрів її біля метро, знову хапав за руку та погрожував їй, у зв`язку з чим її знайомі зробили йому зауваження.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що разом з ОСОБА_7 знімала квартиру за адресою: АДРЕСА_6 (номер квартири не пам`ятає). ОСОБА_7 неодноразово їй скаржилась на погрози з боку ОСОБА_4 , показувала його СМС-повідомлення з погрозами. У день події (точну дату не пам`ятає), до їхньої квартири прийшов ОСОБА_4 , який був у стані алкогольного сп`яніння, та в ході конфлікту, який виник стосовно речей ОСОБА_7 , що зберігалися в льоху ОСОБА_4 , останній хапав ОСОБА_7 за руки, за халат, надягнений на неї, декілька разів вдарив її або у груди, або в живіт, остання від удару впала. Конфлікт припинився лише тоді, коли вона викрикнула, що викликає міліцію, та ОСОБА_4 пішов. Після чого у ОСОБА_7 залишилися синці, вона себе погано почувала, у неї боліла голова, свідок ходила до аптеки за ліками для останньої. Після чого, нею було викликано співробітників міліції, які приїхали на виклик, проте ОСОБА_4 вже не було.
Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка є дружиною обвинуваченого, в тій частині, що у травні 2015 року вони разом з чоловіком прийшли до місця мешкання ОСОБА_7 щоб забрати у неї ключ від льоху належного ОСОБА_4 та для вирішення питання щодо вивезення нею речей з цього льоху. Свідок вказала, що у зв`язку з тим, що вона не хотіла бачити ОСОБА_7 , вона чекала чоловіка між 2 та 3 поверхами. За твердженням свідка, ОСОБА_4 розмовляв з ОСОБА_7 в тамбурі близько 10 хвилин, розмову вона чітко не чула, проте наголосила, що шуму та крику не було. Такі показання свідка повністю суперечать поясненням обвинуваченого стосовно того, що вони на підвищених тонах розмовляли з ОСОБА_7 у тамбурі.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила суду, що ОСОБА_7 їй скаржилась на те, що ОСОБА_4 її побив, та розповідала, що все це відбувалось на очах у її приятельки, з якою ОСОБА_7 знімала квартиру.
Показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив суду, що раніше працював з потерпілою. З 2012 року він знав ОСОБА_4 фактично як чоловіка ОСОБА_14 .. Свідок наголосив, що у травні 2015 року остання зателефонувала йому та повідомила, що ОСОБА_4 намагався вибити їй двері, побив її, після чого свідок порадив їй звернутись в міліцію з відповідною заявою.
Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_7 , та їй відомо, що ОСОБА_7 переїхала до квартири АДРЕСА_8 за вказаною адресою приблизно у 2012 році та мешкала там з ОСОБА_4 , потім останній просив ОСОБА_7 звільнити квартиру, забрати свої речі та повернути йому ключ від льоху. У травні 2015 року вона зустріла ОСОБА_4 з його з дружиною та з їхніх слів їй відомо, що вони удвох ходили до ОСОБА_7 з проханням повернути їм ключ від льоху та забрати свої речі, проте вона відмовилась це зробити.
Разом з тим, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_4 не наносив ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, оскільки на місці події свідок не була присутня, її показання в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях, які вона зробила за наслідками розмови з ОСОБА_4 та його дружиною, про що вона повідомила суду.
Фактичними даними, які містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від14.05.2015 року, згідно з якими потерпіла вказала, що протягом тривалого часу колишній співмешканець ОСОБА_4 погрожує їй фізичною розправою, кидався в бійку та ображав (том. 1 а.с. 10).
Висновком судово-медичної експертизи № 3392/15 від 28.05.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: синець на лівому плечі, синець на лівому передпліччі. Ці пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою діючою поверхнею, що не відобразила своїх індивідуальних особливостей, за механізмом удару або удару стиснення та враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані в строк за 5-8 діб до проведення огляду. Ці ушкодження за ступенем тяжкості викликають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше 6 діб, та за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень, відповідно до п.п. 2.3.2. «б», 2.3.5., 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Дані ушкодження могли утворитися від ударів рукою. Свідчення ОСОБА_7 , на які вона посилається у протоколі слідчого експерименту від 23.07.2015 року, в цілому не суперечать об`єктивним судово медичним даним стосовно способу спричинення та механізму утворення встановлених у неї тілесних ушкоджень. (том 1 а.с. 25-26).
Фактичними даними, як містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 23.07.2015 року, в ході якого ОСОБА_7 пояснила про обставини скоєння відносно неї злочину (том 1 а.с. 23- 24).
Таким чином, оцінивши докази, які є в матеріалах кримінального провадження, як з точки зору допустимості, так і з точки зору достовірності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого в судовому проваджені доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.
Вивченням даних про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не засуджений, за місцем проживання та за колишнім місцем роботи характеризується позитивно, має захворювання гіпертонічну хворобу ІІ ступеню.
Обставин, у відповідності до ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Обставин, у відповідності зі ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Посилання сторони обвинувачення як на обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, не доведено допустимими доказами у справі. Показання потерпілої та свідка ОСОБА_10 в цій частині не можуть вважатись допустимими доказами, які б свідчили про знаходження ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння на момент події.
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 в межах санкції статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за скоєне, суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, конкретні обставини вчинення ним злочину, вважає доцільним призначити йому покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинена нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яким передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Відповідно до ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більше м`яке покарання.
Виходячи з того, що санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року, вказаний злочин є злочином невеликої тяжкості.
Враховуючи, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 було скоєно 10 травня 2015 року, у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 49 КК України, суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В обґрунтування цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 70,00 грн. ОСОБА_7 посилалась на те, що нею були понесені ці витрати на проведення судово-медичної експертизи, проте документального підтвердження понесення таких витрат цивільний позивач суду не надала.
Таким чином, в частині заявленої до стягнення суми матеріальної шкоди у розмірі 70,00 грн., суд вважає необхідним відмовити у зв`язку з недоведеністю вказаної вимоги належними доказами.
Цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 спричинені моральні страждання, які виразились у фізичному болі та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, з обвинуваченого на користь потерпілої підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1000,00 грн..
Запобіжний захід під час досудового слідства та у суді відносно ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 128, 368, 370, 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Відповідно до ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 1000,00 грн. моральної шкоди.
В решті цивільного позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано , набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку після його оголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1