У Х В А Л А
Іменем України
14 грудня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (у засіданні 13.12.2016),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві клопотання старшого слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , внесене по кримінальному провадженню № 0000018 від 13.03.2015 за ч.1 ст.2583 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, уродженцю м.Умань Черкаської обл., одруженому, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 1999 та 2010р.н., зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , останнє місце роботи: військовослужбовець Збройних Сил України, раніше несудимому, -

В С Т А Н О В И В :
13.12.2016р. слідчий за погодженням з прокурором звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .
Повноваження прокурора та захисників, які присутні при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу слідчим суддею перевірені.

Клопотання слідчий обґрунтовує тим, що ГСУ СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000018 від 13.03.2015 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.2583 КК України.

Зокрема, у клопотанні зазначено, що як встановлено досудовим розслідуванням, 16 серпня 2014 року начальник розвідки начальник розвідувального відділу штабу управління 8 армійського корпусу ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_4 , разом із старшим офіцером військової служби правопорядку майором НОМЕР_1 ОСОБА_9 та командиром глибинної розвідки НОМЕР_2 окремого розвідувального батальйону 8 АК СВ ЗС України капітаном ОСОБА_10 під час ведення перемовин щодо можливого обміну полоненими (пораненими, тілами загиблих) між сторонами протистояння в районі АДРЕСА_2 потрапив у полон до представників терористичної організації «ДНР».
Після потрапляння у полон ОСОБА_4 прийняв пропозицію так званого начальника Розвідувального управління (РУ) «ДНР» з позивним «Хмурий» - генерал-майора ГРУ ГШ ЗС РФ ОСОБА_11 щодо вступу до вказаного підрозділу терористичної організації «ДНР» на посаду так званого заступника начальника відділу збору та аналізу розвідувальної інформації.
В подальшому, поділяючи політичні погляди членів терористичної організації «Донецька народна республіка», її мету та усвідомлюючи протиправний характер діяльності цієї терористичної організації, перебуваючи на території Донецької області, яка контролюється вказаною терористичною організацією, з серпня 2014 року по липень 2016 року ОСОБА_4 був членом цієї терористичної організації.
Також у клопотанні вказано, що ОСОБА_4 отримав свої ідентифікуючі позивні « ОСОБА_12 » та « ОСОБА_13 », військову форму російського зразка, особисту зброю автоматичний пістолет Стєчкіна, автомобіль та особистого водія з ідентифікуючим позивним « ОСОБА_14 », кабінет у розташуванні РУ «ДНР», у колишньому офісі «Індустріального союзу Донбасу», за адресою: м. Донецьк, вул. Щорса, 48. Проживав разом з іншими членами зазначеного підрозділу у захопленому будинку Рената Ахметова, розташованому у ботанічному саду м. Донецька.
При цьому ОСОБА_4 , приймаючи безпосередню участь у діяльності терористичної організації «ДНР», організовував збір та обробку розвідувальної інформації стосовно пересування сил та засобів українських військових підрозділів, задіяних у проведенні антитерористичної операції на сході України.
Маючи досвід роботи у Генеральному штабі Збройних Сил України, ОСОБА_4 здійснював аналіз дій ЗСУ, з метою викриття їх тактичного задуму, розробляв стратегію протидії Збройним Силам України, у тому числі, організовував заходи щодо збройного протистояння диверсійно-розвідувальними підрозділами «ДНР» українським військовослужбовцям.
При цьому у клопотанні вказано, що ОСОБА_4 безпосередньо підпорядковувався так званому начальнику відділу збору та аналізу розвідувальної інформації терористичної організації «ДНР» з ідентифікуючим позивним «63-й», а також т.зв. начальнику Розвідувального управління «ДНР» з позивним « ОСОБА_15 » - генерал-майору ГРУ ГШ ЗС РФ ОСОБА_11 . У разі їх відсутності виконував їх функції.
За вказаних обставин ОСОБА_4 вчинив дії, які містять ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.2583 КК України.
12.12.2016р. ОСОБА_4 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання.

Того ж дня - 12.12.2016. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.2583 КК України.

Обґрунтовуючи наявність пред`явленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий зазначив, що на даний час вона підтверджується зібраними доказами, зокрема: рапортом про виявлення кримінального правопорушення від 16.10.2016; відповіддю оперативного підрозділу на доручення слідчого від 24.11.2016; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 25.11.2016; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2016; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 29.11.2016; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 08.12.2016; протокол огляду від 02.12.2016.

Обґрунтовуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України слідчий вказав, що ОСОБА_4 перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, оскільки він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, не допитано всіх осіб, яким відомі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі військовослужбовців ЗС України, на яких останній має можливість вплинути, поза як займав посаду начальника розвідувального відділу штабу управління 8 армійського корпусу ЗС України.

До початку розгляду по суті питання щодо застосування запобіжного заходу у судовому засіданні 13.12.2016р. адвокатом ОСОБА_5 було заявлене усне клопотання про звільнення його підзахисного підозрюваного ОСОБА_19 , з-під варти на підставі ч.5 ст.206КПК України. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_19 було затримано 12.12.2016р. без ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання, а підстави за п.2 ч.1 ст.208КПК України для затримання, які вказані у протоколі затримання були відсутні, з огляду на те, що відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення були внесені ще у березні 2015р. та згідно повідомлення про підозру і змісту клопотання йому інкримінується вчинення кримінального правопорушення в період з серпня 2014 по липень 2016р., тобто жодні дані які б вказували на те, що він щойно вчинив злочин відсутні.

Вислухавши думку учасників процесу, у тому числі інших адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали клопотання, думку прокурора ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотання, вивчивши матеріали клопотання, у тому числі протокол затримання особи від 12.12.2016р. та вказані у ньому підстави затримання, зміст повідомлення про підозру, витяг з ЄРДР, слідчий суддя постановив протокольну ухвалу про звільнення підозрюваного з-під варти на підставі ч.5 ст.206КПК України при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки прокурором на даний час не було доведено наявність підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання, а відповідних документів, які б передбачали можливість затримання без такої ухвали до клопотання долучено не було.

У подальшому у зв`язку з тим, що слідчим суддею було відмовлено захисникам у задоволенні їх усного клопотання про виклик та допит ряду свідків у судовому засіданні, в тому числі свідків, копії протоколів допитів яких долучені до клопотання, оскільки адвокатами не було належним чином аргументовано необхідність допиту таких свідків, адвокатом ОСОБА_6 слідчому судді було заявлено відвід.

Питання про відвід вирішено іншим суддею Шевченківського районного суду м.Києва 14.12.2016р., і у зв`язку з тим, що у задоволенні такого відводу було відмовлено, то розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу продовжено 14.12.2016р. та при цьому надано адвокату ОСОБА_6 час для ознайомлення зі змістом клопотання, яке розглядається судом, оскільки він стверджував, що не мав достатньо часу для ознайомлення.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу підтримав і просив його задовольнити. Наголосив на тому, що на даний час пред`явлена ОСОБА_19 підозра з урахуванням зібраних органом досудового розслідування доказів є обґрунтованою, ризики, передбачені ст.177КПК України, які зазначені у клопотанні, наявні, а застосування щодо особи, якій інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3КК України, іншого запобіжного заходу окрім отримання під вартою положеннями КПК України не передбачено.

Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також підозрюваний ОСОБА_19 щодо задоволення клопотання заперечили і просили відмовити у його задоволенні.

Сторона захисту наголошувала на тому, що підозра, перед`явлена ОСОБА_19 є необґрунтованою, а ризики недоведеними.

Зокрема, адвокат ОСОБА_20 наголосив на тому, що до клопотання не долучено жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував обставини, зазначені як у повідомленні про підозру, так і у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу. Долучені на даний час до клопотання документи не можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому наголошував на тому, що у сторони захисту було недостатньо часу до належної підготовки для розгляду справи, чим порушено принцип змагальності та суперечить практиці Європейського Суду з прав людини. Також вказував, що ризики, зазначені у клопотанні є недоведеними, оскільки ОСОБА_19 одружений, має двох неповнолітніх дітей, має житло в м.Житомир, де і проживає після визволення з полону, має міцні соціальні зв`язки в Україні, має велику вислугу років як військовослужбовець ЗС України, жодних речей та документів, які б він міг переховувати в нього не має, як і не може він впливати на інших свідків, про яких не вказано у клопотанні слідчого, а сама по собі тяжкість можливого покарання не може бути самостійною підставою для обрання самого сурового запобіжного заходу, про що вказав Європейський суд у рішенні «Смірнова проти Росії».

Крім того, адвокат вказав, що слідчим у клопотанні не зазначено, а прокурором у засіданні фактично не доведено неможливість застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу, що фактично суперечить практиці європейського Суду з прав людини, зокрема про це йдеться у рішенні «Бойченко проти Молдови», «Ідалов проти Росії».

Підозрюваний ОСОБА_4 наголошував на тому, що він є кадровим офіцером і йому прикро, що на даний час щодо нього складено підозру та розглядається питання про запобіжний захід, оскільки він під час перебування у полоні з серпня 2014р. по липень 2016р. бачив жахливі речі, які творились на території, підконтрольній бойовикам, проживав у нестерпних умовах, зазнав катувань і нелюдського ставлення. Враховуючи те, що він має звання полковника, то відповідно і його схиляли до співпраці на «ДНР», проте він цього не зробив. Були певні ситуації коли він вимушений був під загрозою смерті власне одягнути кобуру з пістолетом і мовчати, в той час як бойовиками вчинялись розмови з іншими військовослужбовцями ЗС України з метою схилення їх до співпраці з «ДНР», і така ситуація мала місце коли один з бойовиків прагнув схилити до співпраці військовослужбовця ОСОБА_17 , проте він з ним не говорив і цей військовослужбовець не погодився на співпрацю. Щодо форми темно-зеленого кольору, в яку він був одягнений під час перебування в полоні, то це той одяг який йому надали, оскільки його одяг був непридатний після жорсткого до нього ставлення для носіння, він був порваний. Проте саме по собі носіння такого одягу жодним чином не вказує на ті обставини, які зазначені в повідомленні про підозру. Щодо свідка ОСОБА_18 , то в його показах містяться посилання на те, що йому повідомив ОСОБА_17 .

При цьому як ОСОБА_4 , так і його захисники наголошували на тому, що покази ОСОБА_16 взагалі не можуть бути взяті до уваги, оскільки як вказує підозрюваний зазначена особа за час перебування в полоні вживала наркотичні засоби та спілкувалась з бойовиком на ім`я « ОСОБА_21 », який також вживав певні речовини. Вказаний свідок після повернення з полону хотів спілкуватись з підозрюваним проте, останній припинив з ним спілкування, а у подальшому від дружини він дізнався про надходження на її телефон дивних СМС, які вважає, що були направлені ОСОБА_16 .

Адвокат ОСОБА_6 заперечуючи проти задоволення клопотання акцентував увагу на тому, що його підзахисний з серпня 2014р. по липень 2016р. перебував у полоні бойовиків і певні обставини, які там відбувались з полоненими, в деяких випадках виправдовують їх певні дії. Одяг, в якому перебував в полоні ОСОБА_4 ще жодним чином не доводить його співпрацю з бойовиками «ДНР», як і не доводить, що він вчиняв інші дії, вказані у повідомленні про підозру, поза як він був у одязі, який там йому надали. При цьому, також звертав увагу на те, що один із військовослужбовців ЗС України, який потрапив у полон разом з ОСОБА_4 ОСОБА_9 звертався з заявою до Європейського Суду з прав людини, в якій викладав обставини взяття його та інших осіб, у тому числі підозрюваного в полон, щодо жорсткого поводження з полоненими, щодо знущання та приниження гідності полонених під час «параду полонених» 24.08.2014р. в «ДНР». На підтвердження адвокат надав фотокопію заяви до Європейського суду та фотокопію пояснень до цієї заяви, оскільки на даний час ОСОБА_9 загинув і особисто не зможе дати свідчення щодо потрапляння його і ОСОБА_4 в полон.

Також адвокат ОСОБА_6 просив звернути увагу на те, що його підзахисний кадровий офіцер ЗС України, має за час служби позитивні характеристики, а після повернення з полону мав незадовільний стан здоров`я. На підтвердження наданих пояснень адвокат ОСОБА_6 надав слідчому судді копії документів про проходження ОСОБА_4 починаючи з 06.07.2016р. медичних оглядів, про перебування його в певний час на стаціонарному лікуванні, а також службові характеристики за 2010-2011р., зміст яких позитивний, проте деякі з них не затверджені командиром військової частини, грамоту за сумлінне виконання обов`язків за 2013р., копії наказів Командира військової частини № НОМЕР_3 МО України з березня 2014р по липень 2014р., згідно яких полковник ОСОБА_4 вибув у розпорядження командира корпусу та здійснював польові виходи.

За клопотанням адвокатів у судовому засіданні було допитано дружину підозрюваного ОСОБА_22 , яка повідомила, що за весь час перебування її чоловіка у полоні вона вживала всіх можливих заходів щодо його визволення, в тому числі зверталась і до СБУ. Під час того, як ОСОБА_4 перебував у полоні бойовиків вона практично не мала можливості з ним спілкуватись, спілкування відбувалось так, що їй телефонували з якогось номера раз в 2-3 неділі і вона могла на 1-2 хвилини почути голос чоловіка, а з травня 2015р. спілкування з ним взагалі припинилось і вона думала, що його вже не має в живих, однак десь біля нового року на телефон матері підозрюваного ОСОБА_23 і повідомив, що живий. Також повідомила, що вона спілкувалась з родичами інших полонених та знає, що її чоловік не співпрацював з розвідкою «ДНР», а був тривалий час в підвалах, а також в певний час працював десь серед полонених на кухні. Також вона спілкувалась з дружиною Косінського, якого теж взяли в полон і саме вона допомагала їй складати заяву та повідомлення до СБУ. Після визволення з полону у липні 2016р. її чоловік був занадто худий, подавлений, психічно та морально виснажений, мав поганий сон, певні проблеми з пам`яттю. Дані обставини, як і медична документація, самі по собі підтверджують те, що якби особа не перебувала в полоні, а була в якихось інших умовах, то відповідно він би не мав такий вигляд. При цьому повідомляла, що і під час перебування чоловіка в полоні їй надходили різними засобами погрози від бойовиків, які змушували її турбуватись про безпеку дитини і певний час не пускати його в садок.

Також свідок повідомила, що після визволення її чоловіка з полону з ним намагався спілкуватись і телефонував з пропозиціями зустрітись ОСОБА_16 , проте вона рекомендувала йому з ним не зустрічатись, оскільки як їй відомо ця особа фактично не хотіла повертатись на територію України. Чоловік з ним не спілкувався і заблокував його номер, проте у подальшому у жовтні 2016р. на її номер прийшли СМС, зміст яких її занепокоїв, проте вона до міліції не зверталась, а показавши їх чоловікові вони прийшли до висновку, що це ймовірно від ОСОБА_16 , у зв`язку з цим вона також заблокувала номер, з якого прийшло СМС.

У судовому засіданні адвокатами слідчому судді було заявлено клопотання про огляд мобільного телефону, на якому міститься СМС, проте слідчим суддею було відмовлено у задоволенні даного клопотання, оскільки слідчий суддя не має спеціальних знань для визначення технічних налаштувань та перевірки автентичності повідомлень, які містяться на телефоні, а тому роз`яснено учасникам процесу положення КПК України щодо збирання доказів під час досудового розслідування.

Вислухавши осіб, які з`явились до розгляду клопотання, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя вирішуючи питання щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу приходить до наступного.

12.12.2016. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України.

За санкцією цієї статті винній особі може бути призначено покарання від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України кваліфікується як особливо тяжкий злочин.

Згідно зі ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, зокрема: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження слідчий суддя вважає, що він не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування відносно неї запобіжного заходу.

За результатами досліджених та оцінених документів, які долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України.

При цьому слідчий суддя з огляду на долучені до клопотання слідчого документи, які були досліджені у судовому засіданні, зокрема протоколи допитів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також покази самого ОСОБА_4 , надані ним в якості свідка по іншому провадженню, протокол допиту якого залучений до матеріалів даного кримінального провадження згідно з протоколом огляду приходить до висновку, що відсутні підстави для неврахування їх на підтвердження обґрунтованості пред`явленої підозри, оскільки дані покази надані з повідомленням осіб про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Виходячи з поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
На даний час документи долучені до клопотання слідчого свідчать про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.
Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи й просто для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_4 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого на даній стадії досудового розслідування не встановив, а тому доводи захисників про необґрунтованість вцілому повідомленої ОСОБА_4 підозри слід визнати безпідставними.
У судовому засіданні також встановлено, що на даний час наявні певні ризики, вказані у клопотанні, зокрема ризик того, що підозрюваний може незаконно впливати свідків, оскільки ОСОБА_4 пербував в полоні разом з іншими військовослужбовцями ЗС України на території «ДНР» з серпня 2014р. по липень 2016р. та не виключається його вплив на осіб, які можуть надавати свідчення, в тому числі вже допитаних в якості свідків.
Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено. При цьому надані у судовому засіданні характеризуючи матеріали на підозрюваного, його статус, стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність постійного місця проживання не виключають вказаного ризику, оскільки підозру йому пред`явлено лише 12.12.2016р.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час наявні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Вирішуючи питання щодо виду запобіжного заходу, який можливо застосувати до підозрюваного, слідчим суддею враховано положення ч.5 ст.176 КПК України, за якою: запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 114-1, 258 258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, а також те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, та практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів викладених стороною обвинувачення та стороною захисту слідчий суддя вважає, що прокурором на даний час доведено наявність обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 194 КПК України, а тому на даний час наявні підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя не вбачає можливості на даний час застосувати підозрюваному інший запобіжний захід.

Строк дії ухвали слідчого судді слід встановити в межах строку, передбаченого ст.197 КПК України, та в межах строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК України, до 08.02.2017р. включно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 27, 29, 48, 50-51, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , внесене по кримінальному провадженню № 0000018 від 13.03.2015 за ч.1 ст. 2583 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

«Строк дії ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою визначити до 08.02.2017 включно».

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва прокурором, підозрюваним, його захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя: