Провадження № 1-кп/742/76/17
Єдиний унікальний № 742/1631/16-к
ВИРОК
Іменем України
06 липня 2017 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд м. Прилуки Чернігівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження № 0001514 по обвинуваченню ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дубовий Гай Прилуцького району Чернігівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області 24 листопада 2014 року за ч.1 ст.185 ,ч.1 ст.289,70, 75,76 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку терміном на 2 роки, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ст.185 ч.2, 185 ч.3 КК України

В С Т А Н О В И В:
В травні 2014 року, в нічний час, точної дати та часу в судовому засіданні не встановлено, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, зайшли до частково огородженого двору господарства, звідки таємно викрали каністру, в якій знаходилося 20 л. дизельного палива, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належало ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
В червні 2014 року, точної дати в судовому засіданні не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору МТЗ, який знаходився на присадибній ділянці даного господарства, повторно, таємно викрали 15 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 219 грн. , що належало ОСОБА_10 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
В серпні 2014 року, точної дати в судовому засіданні не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору МТЗ-50, який знаходився на присадибній ділянці даного господарства, повторно, таємно викрали 25 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 365 грн., що належало ОСОБА_11 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
20 серпня 2014 року, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, з метою власного збагачення, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку трактору ЮМЗ, який знаходився у дворі даного господарства, повторно, таємно викрали 20 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належало ОСОБА_12 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
На початку жовтня 2014 року, точної дати в судовому засіданні не встановлено, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом вільного доступу, користуючись відсутністю сторонніх осіб, з паливного баку автомобіля ВАЗ, який знаходився на подвір`ї даного господарства, яке огороджене частково, повторно, таємно викрали 30 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 489 грн., що належав ОСОБА_13 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
6 листопада 2014 року, у вечірній час, точного часу в судовому засіданні не встановлено, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , неподалік с. Дубовий Гай Прилуцького району Чернігівської області, шляхом вільного доступу, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, таємно, користуючись відсутністю сторонніх осіб, повторно, з трактору, який знаходився поблизу місцевого ставка, викрали каністру з 5 л. дизельного мастила марки TURBORAL, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 460 грн., та 2 л. бензину марки А-95, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 31,60 грн., що належали ОСОБА_14 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 491,60 грн. та з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
В червні місяці 2014 року, точної дати та часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, прибули до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб, проникли до двору, де в той час знаходився автомобіль марки «Газель», з паливного баку якого, останні повторно, таємно викрали 5 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 73 грн. Після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, з паливного баку трактору ЮМЗ, який також знаходився на повір`ї даного господарства, таємно викрали 20 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 292 грн., що належали ОСОБА_6 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 365 грн., і з місця злочину зникли, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
На початку жовтня 2014 року, точної дати та часу в судовому засіданні не встановлено, ОСОБА_4 , повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб, проник до двору господарства, де в той час знаходився автомобіль марки «ВАЗ-2103», з паливного баку якого, таємно викрав 20 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 326 грн., після чого пішов до автомобіля «JAK», який знаходився біля господарства, з паливного баку якого, останній викрав 10 л. дизельного пального, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 163 грн., що належали ОСОБА_7 , завдавши потерпілому збитки на загальну суму 489 грн., та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
У ніч на 2 листопада 2014 року, близько 1-ї години ночі, ОСОБА_4 повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою власного збагачення прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , територія якого обгороджена парканом, у зв`язку з чим є сховищем, та користуючись відсутністю сторонніх осіб проник до двору господарства, де в той час знаходився автомобіль марки «ВАЗ-2101», з паливного баку якого таємно викрав 17 л. бензину марки А-92, вартість якого, згідно довідки ПТФ «Авиас», становить 263,50 грн., що належав ОСОБА_8 , заподіявши останньому матеріальну шкоду і з місця злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 визнав себе винним у вчиненні крадіжок паливно-мастильних матеріалів своїх односельчан, повністю підтвердив всі 9 епізодів крадіжок, не оспорював кількості та вартості викраденого, покаявся у вчиненому, однак не погодився із правовою кваліфікацією крадіжок у потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст.185 КК України, вказуючи на відсутність такої кваліфікуючої ознаки як проникнення до сховища та вважає, що його дії в цій частині також необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , в судове засідання не з`явилися, але подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі та вказали на відсутність до обвинуваченого претензій у зв`язку із відшкодуванням заподіяної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 , пояснив що крадіжка належного йому майна була вчинена з двору його господарства, яке повністю огороджене, у зв`язку з чим фактично є сховищами, оскільки використовується для зберігання належного йому майна. Хвіртка та ворота обладнані відповідною защібкою, яка слугує для того, щоб посторонні особи не потрапляли до подвір`я, де зберігається його майно, в тому числі і транспортні засоби. Земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку та використовується за призначенням не є огородженою. Також потерпілий вказав на відсутність до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, оскільки заподіяні збитки йому відшкодовано.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що крадіжка належного йому майна також була вчинена з двору його господарства, яке повністю огороджене, у зв`язку з чим фактично є сховищем, оскільки використовується для зберігання належного йому майна, в тому числі і транспортних засобів. Хвіртка та ворота замикаються на відповідні замикаючі пристрої, щоб убезпечити доступ посторонніх осіб. На території подвір`я маються також і інші будівлі, які використовуються за своїм цільовим призначенням. Земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку та використовується за призначенням не є огородженою. Також потерпілий вказав на відсутність до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, оскільки заподіяні збитки йому відшкодовано.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що крадіжка належного йому майна також була вчинена з двору його господарства, яке повністю огороджене, у зв`язку з чим фактично є сховищами, оскільки використовується для зберігання належного йому майна, в тому числі і транспортних засобів. Хвіртка та ворота обладнані відповідною защібкою, щоб убезпечити доступ посторонніх осіб. На території подвір`я маються також і інші будівлі, які використовуються за своїм цільовим призначенням. Земельна ділянка, яка знаходиться біля будинку та використовується за призначенням не є огородженою. Також потерпілий вказав на відсутність до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, оскільки заподіяні збитки йому відшкодовано.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що вчиняв відповідні злочини разом із ОСОБА_4 , та був засуджений вироком суду. Заподіяні злочинними діями збитки потерпілим були відшкодовані ним особисто, а вподальшому ОСОБА_4 повернув йому половину вартості таких. Крім того ОСОБА_9 вказав, що дійсно територія господарства потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 огороджена парканом, але вони проникали через хвіртку, яка момент крадіжки була незамкнута.
Окрім показів, обвинуваченого, потерпілих та свідка, вина ОСОБА_4 у вчиненому підтверджується й іншими доказами:

Інформаційними довідками ТОВ ТФ «АВІАС», які підтверджують вартість пального на період із 06.11.2014 року (т.3 а.п.6), за період з 01.06.2014 року (т.3 а.п.13), з 20.08.2016 року (т.3 а.п.19), з 01.08.2014 року (т.3 а.п.23), з 01.05.2014 року (т.3 а.п.27), з 01.10.2014 року (т.3 а.п.32), з 02.11.2014 року (т.3 а.п.35), з 01.10.2014 року (т.3 а.п.43);

Заявами потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про вчинення крадіжок, так і розписками про відшкодування шкоди.

В той же час, суд не може прийняти до уваги заперечення обвинуваченого та його захисника, що в діях обвинуваченого відсутня така кваліфікуюча ознака, як проникнення у сховище, оскільки вони вважають, що наявність огорожі не є кваліфікуючою ознакою сховища, оскільки для цього потрібно наявність і інших конструктивних ознак, як то функціональне призначення для зберігання матеріальних цінностей та інше, проте дані пояснення обвинуваченого та його захисника спростовуються поясненнями потерпілих, які стверджували, що огорожа їх господарств призначена не лише для встановлення меж належних їм дворів, а і для безпосереднього збереження у них майна та обмеження доступу до них сторонніх осіб.
Крім того суд враховує, що п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначає, що при вирішенні питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке:
Під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб, а саме: огорожа, наявність охоронця, або сигналізація, при цьому не вказуючи, що сі ці засоби охорони мають бути в комплексі, а достатньо лише одного із них.
Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо)».
Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 „Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Дії ОСОБА_4 , в частині викрадення майна потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 кваліфіковані судом за ч.2 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинена повторно, а в частині викрадення майна потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище.
За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд враховує характер, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілих, а також дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлені.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, які пом`якшують відповідальність суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Так, ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро кається у вчиненому та сприяв розкриттю злочину, у потерпілих відсутні претензії матеріального та морального характеру у зв`язку із повним відшкодуванням заподіяної шкоди.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, у вигляді арешту.

При цьому суд враховує, що відповідно до вироку Прилуцького міськрайонного суду від 18.02.2015 року, який був скасований Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 12 листопада 2015 року, ОСОБА_4 було призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Вирок був направлений на виконання та 21.07.2015 року ОСОБА_4 було затримано для виконання визначеної судом міри покарання, але у зв`язку із скасування вироку, ОСОБА_4 16 листопада 2015 року було звільнено з-під варти (т.1 а.п.153, 143-147, т.2 а.п.46), де він фактично відбув 3 місяці 25 днів позбавлення волі, які суд вважає за необхідне врахувати при призначенні нової міри покарання.

Зважаючи на ті обставини, що 24.11.2014 року ОСОБА_4 був засуджений Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст.75,76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суджу України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, такий підлягає самостійному виконанню.

Керуючись ст., ст. 368, 370 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання:
- за ч.2 ст. 185 КК України - у вигляді 3 місяців арешту,
- за ч.3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 5 місяців арешту.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити до відбуття ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 місяців арешту.
Застосувати до ОСОБА_4 вимоги ст.72 ч.1 КК України та зарахувати у строк відбування покарання час відбування покарання у вигляді позбавлення волі терміном 3 місяці 25 днів із розрахунку один день позбавлення волі до одного дня арешту.
Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 листопада 2014 року про засудження ОСОБА_4 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 ,70, 75,76 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та звільненням від відбування покарання зі встановленням іспитового строку терміном на 2 роки виконувати самостійно.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 , до вступу вироку в законну силу, не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів через Прилуцький міськрайонний суд.
Копію вироку негайно вручити засудженому, прокурору, захиснику, потерпілим направити по пошті.

Суддя: