Справа № 743/1265/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/53/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2003 року залишено без задоволення.

Своє рішення суд мотивував тим, що показання, допитаної на вимогу засудженого, свідка ОСОБА_9 , які фактично є показаннями з чужих слів, не містять жодних фактичних даних щодо безпосередніх обставин справи та викликають сумніви. Крім того, їх зміст не місить даних, які самі по собі або з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку. Також, допитаний ОСОБА_10 , не тільки не підтвердив покази вказаного свідка, а взагалі заперечив знайомство з нею та повністю не визнав такий факт, про який вона розповіла. Крім того, судом зазначено, що засуджений посилається на обставини справи та наводить доводи на свою невинуватість, які досліджувалися апеляційним судом під час розгляду справи, а також були предметом дослідження Верховного Суду України при перегляді вироку за касаційною скаргою засудженого, але свого підтвердження не знайшли.

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу на новий судовий розгляд. Посилаючись на неповноту судового розгляду зазначає, що судом не прийнято заходів для перевірки протиріч та їх причин між показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , покладених у основу судового рішення. Крім того, вважає, що були порушені його права, оскільки судом не було оголошено про закриття судового слідства та судове рішення не оголошувалося, як і порядок та строк його оскарження, а йому було лише надано на руки вступну та резолютивну частину ухвали суду, не було забезпечено його доставку до суду на оголошення повного тексту рішення. Також, зазначає, що після судового засідання суду першої інстанції йому стало відомо про свідка ОСОБА_11 , який може підтвердити доводи його заяви.

В поданих доповненнях до апеляційної скарги засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини зазначає про допущені, на його думку, порушення, зокрема, про залишення без розгляду його клопотань про перегляд відеозапису з участю свідка ОСОБА_10 . Апелянт, крім того, стверджує, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, посилається на статті процесуального закону, які регламентують порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені засудженим в апеляційній скарзі щодо допущеної судом неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є надуманими і необґрунтованими, оскільки вони суперечать постановленому судом рішенню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 459 КК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються, окрім іншого, штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок та інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.

Із змісту зазначеної статті випливає, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що вступив у законну силу, юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальному провадженні та спростовують через їх попередню невідомість та істотність висновки, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та постановлення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.

Суд першої інстанцій, розглянувши заяву ОСОБА_8 , перевіривши обставини, які заявник вважав нововиявленими, дійшов висновку, що зазначені засудженим обставини, на які він посилається як на нововиявленні, і які, на його думку, могли вплинути на судове рішення, але під час судового розгляду не були відомі суду і йому особисто, не можуть вважатися нововиявленими, і тому постановив рішення, яким залишив заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Колегія суддів детально вивчила матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , його заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами і вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, в оскаржуваному судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановила колегія суддів, суд першої інстанції, перевіряючи обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та засудженому під час судового розгляду справи, зазначені ОСОБА_8 у його заяві, допитав засудженого та свідків - ОСОБА_9 і ОСОБА_12 .

Пояснення свідка ОСОБА_9 , щодо можливої причетності ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, на чому наголошує ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки, як аргументовано зазначено місцевим судом, її показання є фактично показаннями з чужих слів, не містять жодних фактичних даних щодо безпосередніх обставин справи. Крім того, їх зміст не містить даних, які самі по собі або з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку. Допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_12 не тільки не підтвердив показання вказаного свідка, а взагалі заперечив знайомство з нею та не визнав факт, про який розповіла свідок ОСОБА_9 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів встановила, що вироком апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада 2003 року ОСОБА_8 засуджений за вчинення злочину, передбаченого п. 12 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 03 лютого 2004 року вирок апеляційного суду Чернігівської області від 07 листопада2003 року залишений без змін, а касаційні скарги, в тому числі і засудженого ОСОБА_8 , без задоволення.

Вирок суду відносно ОСОБА_8 ґрунтується на доказах, що були зібрані під час досудового розслідування, та які перевірені судом, визнані належними та допустимими. Серед доказів вини ОСОБА_8 є покази ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .

Доводи наведені в поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї, щодо пояснень ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 та необхідності допитати свідка ОСОБА_14 колегія визнає намаганням засудженого повторно оскаржити чинний вирок суду щодо нього по суті, й не мають відношення до нововиявлених обставин.

Зміст доводів засудженого зводиться до його бажання спонукати суд повторно й по-іншому оцінити існуючі в його кримінальній справі докази, що є неможливим в порядку перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами за правилами глави 34 КПК України.

За змістом положень цієї глави КПК України, суд не має права повторно переоцінювати наявні у кримінальній справі докази, оскільки таке право виключно належить лише суду вищої інстанції, який має право переглядати судове рішення в порядку його оскарження, що вже мало місце.

Колегія суддів вважає, що наведені у заяві ОСОБА_8 обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом при ухвалені обвинувального вироку.

Доводи ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції неповно дослідив вказані в його заяві обставини, які на його думку дають підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, та не надав їм належної оцінки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді даного кримінального провадження, у цій стадії судового розгляду, суд першої інстанції дослідив, зазначені обставини, кожен доказ оцінено з точку зору належності, допустимості достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, і обґрунтовано зроблено висновок про неможливість визнання, зазначених заявником обставин нововиявленими, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, залишивши заяву ОСОБА_8 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами без задоволення, постановив законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, правильність якого не викликає сумнівів.

Крім того, слід зазначити, що у пунктах 42-43 свого рішення від 09.06.2011 р. по справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі.

Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Доводи ОСОБА_8 , щодо порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з ненаданням йому останнього слова, колегія суддів вважає необґрунтованими, і що прямо спростовується даними, які містяться в журналі судового засідання.

Твердження апелянта про порушення його права, оскільки він був відсутній при оголошенні повного тексту оскаржуваної ухвали є безпідставними з огляду на те, що він був присутній під час оголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду, тобто судового рішення, йому було вручено її копію, роз`яснено порядок та строки оскарження судового рішення, а копію повного тексту ухвали було направлено судом після його виготовлення. Заява ОСОБА_8 про бажання бути присутнім при оголошенні судом повного тексту судового рішення, яке було оголошено судом 18 липня 2016 року, в матеріалах провадження відсутня, в зв`язку з чим його твердження про порушення його прав в цій частині слід також визнати необґрунтованими.

Одночасно колегія суддів приходить до висновку, що прохання ОСОБА_8 щодо зарахування йому строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України не підлягає розгляду в межах даного провадження, оскільки предметом даного розгляду є заява засудженого про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2003 року, а тому питання застосування ч. 5 ст. 72 КК України має розглядатися за правилами ст. 539 КПК України, в порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року, якою заяву ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку апеляційного суду Чернігівської області від 7 листопада 2003 року залишено без задоволення без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4