Ухвала
іменем україни
8 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 1 червня 2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці, 3 березня 2014 року звільненого умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 5 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України,

за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 4 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296 КК України та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 1 червня 2010 року і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржуються.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року вирок Врадіївського районного суду Миколаївської області суду від 4 листопада 2015 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК Українискасовано, а кримінальне провадження в цій частині, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрито через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості в суді і можливості їх отримання.

Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 1 червня 2010 року і остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць.

В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині зміни вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 щодо його виправдання за ч. 2 статті 186 КК України та призначити новий розгляду кримінального провадження в цій частині в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Вважає, що суд апеляційної інстанції своє рішення належним чином не вмотивував та безпідставно не прийняв до уваги докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження щодо наявності вини засудженого у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На касаційну скаргу потерпілого від захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 до суду надійшли письмові заперечення.

Судом першої інстанції було встановлено, що 17 березня 2015 року близько 00 годин 20 хвилин, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на автомобілі останнього марки ВАЗ-21015, д/н НОМЕР_1 , та під його керуванням, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, рухались по вул. Первомайській в смт. Врадіївка Миколаївської області. У цей час ОСОБА_8 запропонував безпричинно спричинити кому-небудь тілесні ушкодження, на що ОСОБА_6 погодився. Перебуваючи біля будинку № 34 по вул. Первомайській в смт. Врадіївка вони побачили раніше невідомого їм хлопця ОСОБА_7 . ОСОБА_8 зупинив автомобіль та разом з ОСОБА_6 вийшли з автомобіля і грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, безпричинно побили ОСОБА_7 . ОСОБА_6 наніс потерпілому два удари кулаком в обличчя з лівої сторони під оком, один удар кулаком в потилицю та два удари кулаком в область грудини, а ОСОБА_8 наніс потерпілому один удар кулаком в потилицю та два удари кулаком в область грудини. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_8 потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того ОСОБА_6 умисно відкрито заволодів майном, що належить ОСОБА_7 , стягнувши з останнього куртку, в кишені якої знаходився паспорт громадянина України, посвідчення тракториста-машиніста та код платника податків на його ім`я. З викраденим ОСОБА_6 зник та розпорядився на власний розсуд. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому була завдана майнова шкода на суму 450 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив касаційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, а по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_11 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду крім іншого має бути зазначено суть апеляції, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положень закону яким він керувався, та докладні мотиви прийнятого рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції поряд з іншим повинна містити зміст вироку суду першої інстанції, короткий виклад вимог апеляційної скарги, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положень закону, якими він керувався, прийняте рішення по суті вимог апеляційної скарги, які статті порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, які істотно порушив.

Апеляційний суд дійшов висновку, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК є недоведеним, пославшись при цьому на показання самого засудженого ОСОБА_6 , показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , дані протоколу огляду місця події від 23 березня 2015 року.

Між тим цими ж доказами в обвинувальному вироку винуватість ОСОБА_6 у вчиненні грабежу обґрунтував і місцевий суд, який безпосередньо досліджував докази.

Отже, апеляційний суд не мав права дати іншу оцінку вказаним доказам, ніж дав суд першої інстанції, безпосередньо не дослідивши їх.

Таким чином, на думку колегії, висновок апеляційного суду про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні грабежу є передчасним, адже рішення цього суду про скасування обвинувального вироку в частині обвинувачення засудженого за ч. 2 ст. 186 КК та закриття кримінального провадження у цій частині ухвалено з істотним порушенням кримінального процесуального закону, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого слід врахувати вказівки касаційного суду, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, безпосередньо дослідити необхідні докази за наявності для цього підстав, у сукупності проаналізувати їх і постановити законне й обґрунтоване рішення, навівши докладні мотиви його ухвалення.

З урахуванням наведеного, керуючись статтями 433436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині закриття провадження за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати та призначити в цій частині новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2