Ухвала іменем україни

14 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000229, за касаційною скаргою засудженого на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

Зазначеним вироком місцевого суду, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 120 годин.

Задоволено частково цивільний позов потерпілого у справі.
У касаційній скарзі засуджений ставить питання про скасування вироку та ухвали суду, просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Стверджує, що вирок суду обґрунтовано недопустимими доказами та припущеннями. В судовому засіданні порушено його процесуальні права, а саме, обмежено в праві ставити запитання свідкам сторони обвинувачення та при проведенні експертизи. При задоволенні цивільного позову потерпілого судом безпідставно стягнуто із засудженого грошові кошти за лікувальні засоби від застуди. Апеляційний суд при розгляді скарги не перевірив наведених обставин, а його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У запереченні на касаційну скаргу засудженого потерпілий ОСОБА_7 , не погоджуючись із її доводами, вважає рішення судів законними та мотивованими, які скасуванню не підлягають.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 28 січня 2014 року в під`їзді будинку АДРЕСА_2 , під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_7 два удари кулаком у щелепу та скроню голови, від чого останній впав на сходи. Унаслідок дій засудженого ОСОБА_7 отримав забійну рану верхньої губи, садна підборіддя, гематому та набряк лівого передпліччя легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав скаргу, засудженого та вважав, що рішення суду скасуванню не підлягають, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ґрунтується на сукупності доказів, зібраних відповідно до вимог КПК України та досліджених в судовому засіданні.
Доводи засудженого про недоведеність його винуватості, порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України є необґрунтованими.
Зокрема, при кваліфікації злочину суди обґрунтовано виходили із сукупності доказів, які свідчать про умисел ОСОБА_6 на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.
Як видно з вироку суду, сам засуджений не заперечував того, що 28 січня 2014 року між ним та його сусідом ОСОБА_7 відбувся конфлікт.
Очевидець події свідок ОСОБА_8 показала, що бачила як засуджений наносив удари ОСОБА_7 на сходовому майданчику, внаслідок чого потерпілий впав усім тілом на сходи, при цьому вдарився головою.
Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що в день інциденту бачили потерпілого двічі, останній раз із тілесними ушкодженнями на обличчі, при цьому потерпілий пояснив ОСОБА_9 , що його побив ОСОБА_6 .
Вина засудженого підтверджується даними протоколів слідчого експерименту, відповідно до яких потерпілий та свідок ОСОБА_8 у присутності понятих показали про обставини нанесення ударів засудженим, а також висновками судово-медичних експертиз, згідно яких виявлені у потерпілого легкі тілесні ушкодження, механізм нанесення та локалізація котрих відповідає обставинам кримінального правопорушення.
Давши належну оцінку всім доказам у їх сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про нанесення засудженим умисних ударів кулаками ОСОБА_11 , внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 125 КК України є правильною.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого щодо матеріальних збитків на його лікування, місцевий суд ґрунтовно перевірив письмові докази, якими підтверджувалися такі витрати.
При цьому, як видно з вироку, під час дослідження доказів суд визнав неналежними квитанції за якими придбавалися лікувальні засоби, що не призначалися лікарем для лікування потерпілого, або придбавалися після завершення лікування. З аналогічних підстав, виключено з переліку таких доказів квитанцію, за якою здійснено благодійний внесок.
З урахуванням викладеного, місцевим судом задоволено позовні вимоги лише в частині підтвердженої суми в розмірі 946.64 грн. на лікування потерпілого, що спростовує доводи скарги засудженого про необґрунтоване стягнення з нього коштів на ліки.
Не відповідають матеріалам справи посилання засудженого про те, що в судовому засіданні його було обмежено в процесуальних правах, а саме ставити запитання свідкам сторони обвинувачення та заявляти клопотання.
Зі журналу судового засідання, технічного запису та матеріалів справи вбачається, що під час розгляду кримінального провадження засуджений та його захисник користувалися передбаченими КПК України процесуальними правами, ставили запитання учасникам процесу в тому числі свідкам обвинувачення.
Зокрема, саме стороною захисту в судовому засіданні заявлялося клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, яке було задоволено судом (т. 1, а.с. 175 180), а результати зазначеного висновку було оцінено судом у сукупності з іншими доказами у справі та покладено в обґрунтування вироку.
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, розглядаючи кримінальне провадження за скаргою засудженого ОСОБА_6 , суд дотримався вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив доводи його апеляційної скарги, та дав на них вичерпну відповідь.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
За відсутності інших підстав для скасування судових рішень, у задоволенні касаційної скарги засудженому належить відмовити.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3