Справа № 461/8282/16-к
Провадження № 1-кс/461/6295/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2016 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 30.11.2016 року про закриття кримінального провадження, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , в порядку ст.303 КПК України, звернувся до суду із скаргою на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 30.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000102 від 02.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, відповідно до якої просить скасувати вищезазначену постанову, мотивуючи тим, що слідчий не провівши усіх необхідних слідчих дій, виніс постанову про закриття кримінального провадження. Вважає таку незаконною, винесену з порушенням норм матеріального та процесуального права. Свої доводи мотивує тим, що оскаржувана постанова була винесена після проведення однобічного, неповного і упередженого розслідування, під час якого не було зібрано та не здійснено належної перевірки доказів. Зокрема, не проведена виїмка цивільної справи та не допитано суддів, які ухвалювали судові рішення по справі у всіх інстанціях. Без отримання таких доказів, без їх ретельної перевірки та правової оцінки в порядку КПК України не можливо прийняти жодного процесуального рішення, в тому числі і про закриття кримінального провадження. Вважає, що висновок слідчого про закриття кримінального провадження є однобічними і упередженими.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у скарзі. Просить скаргу задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 проти скарги заперечив, зазначивши, що постанова про закриття кримінального провадження, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, була винесена відповідно до вимог КПК України. При цьому на час винесення оскаржуваної постанови були відсутні достатні дані, що вказували на наявність складу кримінального правопорушення. При винесенні постанови про закриття кримінального провадження було додержано передбачений КПК України порядок. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення скаржника, думку слідчого, розглянувши доводи скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 303 КПК України рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Відповідно до ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, її представника, захисника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.

Судом встановлено, що другим слідчим відділом прокуратури Львівської області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000102 від 02.11.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за заявою ОСОБА_3 від 14.08.2016 року, відповідно до якої рішеннями судді Франківського районного суду м. Львова, суддями Апеляційного суду Львівської області, суддями Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ неправомірними постановлено виселити із кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Зокрема, рішенням судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 від 03.07.2015 року задоволено зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 та постановлено усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_6 кімнатою АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та членів його сім`ї звільнити кімнату №222 вказаного гуртожитку. У подальшому 04.11.2015 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

У ході проведення досудового розслідування допитаний в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що внаслідок незаконних, завідома не правосудних рішень суддів щодо нього та членів його сім`ї заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Полягає вона в протиправному виселенні ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого житла, на яке, на його думку, він має право, згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки більше п`ятим років проживає та зареєстрований в вказаному гуртожитку та не має іншого власного житла.

Диспозиція ч. 1 ст. 375 КК України передбачає постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови. Разом з тим, в ході досудового розслідування не здобуто жодних доказів постановлення суддею ОСОБА_5 завідомо неправосудного рішення.
Як вбачається з 1 та 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється у Конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів та дотримуватися її. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукань, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання з будь-якого боку і хоч би з яких причин. Офіційне тлумачення положень Конституції України стосовно незалежності і недоторканності суддів та заборони впливу на суддів у будь-який спосіб надано Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність судців як складову їхнього статусу. Також, Конституційний Суд України в Рішенні від 11 березня 2011 року № 2- рп/2011 "У справі за конституційним поданням 53 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про Вищу раду юстиції" встановив, що надання оцінки вчинених суддею процесуальних дій до винесення ним остаточного рішення у справі є втручанням у здійснення правосуддя.
Відповідно до положень ст. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади» судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.
Таким чином, виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Слідчим прокуратури не надано повноважень у відповідності до Кримінально процесуального кодексу України оцінювати докази, які були зібрані в ході судового розгляду у цивільному проваджені, на підставі яких судом прийнято відповідне рішення. Обов`язок перевірки та оцінки доказів, зібраних під час судового провадження, законодавством України покладено на суд.
Таким чином, аналізуючи матеріали кримінального провадження та оцінюючи отримані відомості у їх комплексі, прийнявши до уваги відсутність сукупності об`єктивних, неупереджених і достатніх даних для доведення вини особи у суді, слідчий прийшов до висновку, що в діях судді Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 375 КК України.
На підставі зібраних та оцінених в сукупності доказів, за результатами досудового розслідування старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 30.11.2016 року прийнято рішення про закриття даного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування , яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Таким чином, слідчим в повні мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому кримінально процесуальному порядку докази, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання слідчого у відповідності до вимог ст.94 КПК України, яка визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку із для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі вказаного, приходжу до висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_3 скарги на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 30.11.2016 року про закриття кримінального провадження, оскільки факти викладені у його скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду.

Керуючись ст.ст. 22, 55, 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_4 від 30.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0000102 від 02.11.2016 року - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .