АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/261/17 Справа № 185/7464/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000490 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора Павлоградської місцевої прокуратури на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Тернівка Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права експлуатації транспортних засобів на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Вирок у частині позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, виконувати самостійно.

На зазначений вирок обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_8 , прокурор Павлоградської місцевої прокуратури подали апеляційні скарги.

Провадження № 11-кп/774/261/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: 287КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, а висновки викладені в ньому, не відповідають фактичним обставинам провадження. ОСОБА_7 вказує на неврахування судом пояснень свідка ОСОБА_9 .. Автором апеляції зазначається, що пояснення цього свідка про те, що легковий автомобіль, який рухався позаду нього, не зупинявся біля АЗС, перед тим, як прийняти вліво та потрапити в кювет, спростовують покази ОСОБА_10 стосовно того, що після занесення автомобілю, сів за кермо ОСОБА_11 .. Таким чином, на думку автора апеляції, пояснення ОСОБА_10 підтверджують, що саме він передав керування автомобілем ОСОБА_11 .. Також, вказується на безпідставній відмові місцевим судом в проведенні повторної експертизи. ОСОБА_7 стверджує, що не допускав до керування транспортним засобом ОСОБА_11 та не бачив щоб останній сідав за кермо автомобілю «Чері Істар Б11».

Поряд з цим, обвинувачений вважає занадто суворим покарання призначене судом, вказуючи на те, що він раніше не судимий, працює на шахті, має на утриманні непрацюючу дружину та малолітню доньку 2015 року народження, вчинений ним злочин відноситься до середньої ступені тяжкості. При цьому, автором скарги звертається увага на позицію потерпілих, які просили призначити йому мінімальне покарання.

Адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить призначити по кримінальному провадженні повторну комплексну комісійну судову транспортно-трасологічну та судово-медичну експертизи, вирок суду скасувати, кримінальне провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого кримінального правопорушення.

В якості доводів поданої апеляційної скарги адвокат посилається на те, що вирок є незаконним, та таким, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неврахування низки доказів, які могли істотно вплинути на висновки суду. Захисник вважає, що аналіз пояснень свідка ОСОБА_10 підтверджує, що обвинувачений ОСОБА_7 передав керування автомобілем саме ОСОБА_10 , а не ОСОБА_11 .. При цьому, на думку адвоката, свідчення ОСОБА_10 в частині того, що після заносу транспортного засобу, він зупинив автомобіль і за кермо сів ОСОБА_11 , спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_9 .. Одночасно, звертається увага на спотворення судом наданих пояснень наведеним свідком і неврахування пояснень потерпілої ОСОБА_13 відносно фактичних обставин провадження. Разом з цим, звертається увага на те, що висновки експерта містять істотні суперечності стосовно характеру тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , судом не враховано висновки експерта ОСОБА_14 .

Другорядним питанням в апеляції висвітлено невідповідність призначеного судом додаткового покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, зокрема санкції статті 297 КК України.

Прокурор в апеляції, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 287 КК України у виді 4 років обмеження волі, без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Автором апеляції вказується, що судом було призначено ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права експлуатації транспортних засобів на строк 3 роки, в той час як санкцією статті 287 КК України такий додатковий вид покарання не передбачено. Разом з цим, прокурор зазначається, що згідно з матеріалами кримінального провадження, обвинувачений не займав посади пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, а тому підстав для застосування додаткового виду покарання не вбачається. Вказується в апеляції прокурора і на безпідставну вказівку у судовому рішенні стосовно самостійного виконання вироку у частині позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки таке додаткове покарання ОСОБА_7 взагалі не призначалось.

Разом з цим, прокурор звертає увагу на те, що місцевий суд не в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості. Прокурор вважає, що суд призначив покарання без належного врахування характеру злочину та наслідків його вчинення, а саме те, що дії обвинуваченого призвели до загибелі ОСОБА_11 , та спричинення потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що, на думку прокурора, істотно підвищує суспільну небезпеку вчиненого ним діяння.

Крім того, прокурор стверджує, що судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину у скоєному кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, заподіяну шкоду не відшкодував, вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , 18 березня 2015 року, приблизно о 4 години 10 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився біля АЗС «Паралель» юридична адреса якої - вулиця Лінійна, 1а, село Богуслав, Павлоградського району Дніпропетровської області, та фактично знаходиться у межах міста Павлоград на вулиці Дніпровська при виїзді у напрямку міста Донецьк. Будучи особою, яка відповідно до п.2.2. Правил дорожнього руху України використовує транспортний засіб на законних підставах, та маючи відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 31 серпня 2010 року та нотаріальної довіреності №509957 від 12 червня 2012 року право на керування автомобілем марки «Chery В11 Eastar» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_15 , тобто будучи відповідальним за експлуатацію зазначеного транспортного засобу, всупереч вимогам п.п. 1.5, 2.9. г) Правил дорожнього руху України, достовірно знаючи, що ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, за якого він не в змозі відповідально керувати транспортним засобом, передбачаючи настання суспільно небезпечних негативних наслідків свого діяння, але легковажно відносячись щодо їх недопущення, шляхом бездіяльності та мовчазної згоди, допустив ОСОБА_11 до керування вищенаведеним автомобілем.

Цього ж дня, приблизно о 4 години 20 хвилин, ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи допущеним особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, керуючи технічно справним автомобілем рухався по автодорозі «Знам`янка-Луганськ-Ізваріне» у Павлоградському районі, Дніпропетровської області від міста Павлоград у напрямку міста Донецьк, перевозячи в салоні автомобіля пасажирів: на передньому пасажирському сидінні - ОСОБА_7 ; на задньому сидінні автомобіля - ОСОБА_10 ..

В ході руху ОСОБА_11 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я себе і громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, з урахуванням дорожньої обстановки не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху, з якою він мав би можливість виконувати всі необхідні дії по керуванню автомобілем, які б забезпечували безпеку всіх учасників дорожнього руху, внаслідок чого на 294 км + 900 м. автодороги «Знам`янка - Луганськ - Ізваріне» у Павлоградському районі Дніпропетровської області не впорався з керуванням, виїхав на ліве по ходу руху узбіччя і далі в кювет, де сталося зіткнення з деревом і багаторазове перекидання керованого ним автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, зазначені у вироку, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння, які могли утворитись в час та при обставинах, які вказані в постанові про призначення судово-медичної експертизи, тобто 18 березня 2015 року, приблизно о 4 годині. Смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, зумовленого вищеописаною травмою.

Пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, наведені у судовому рішенні, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості (більш ніж як 21 день).

Пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, відображені у вироку, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості (більш ніж як 21 день).

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги, повторили доводи викладені в них та просили задовольнити апеляції. Захисник, окрім того, зазначила, що не підтримує і відмовляється від вимог щодо призначення повторної комісійної судової транспортно-трасологічної та судово-медичної експертизи, оскільки такі вимоги не підтримує її підзахисний ОСОБА_7 , що останнім було підтверджено у судовому засіданні.

Прокурор підтримав апеляцію сторони обвинувачення, наполягав на тому, що призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким, щодо задоволення апеляцій обвинуваченого та захисника заперечував, і вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені стороною захисту та прокурором апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляцій обвинуваченого та захисника щодо невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, наявність істотних суперечностей у висновках суду, що на їх думку є підставою для закриття кримінального провадження в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що вирок суду був ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Обґрунтовуючи винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України, суд, в якості доказів його вини, обґрунтовано послався на висновки експертів, пояснення експертів, свідків, протоколи слідчих дій.

Як слідує з вироку, ті доводи апеляцій сторони захисту щодо невинуватості обвинуваченого, які викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження під час судового розгляду в суді першої інстанції, отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_7 і його захисника стосовно невинуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, стверджуючи, що останній не передавав кермо автомобіля ОСОБА_11 , а саме ОСОБА_10 керуючи автомобілем скоїв ДТП, з посиланням на пояснення свідка ОСОБА_9 , який не бачив щоб автомобіль зупинявся, що, на їх думку, спростовує покази ОСОБА_10 з цих обставин та на висновок експерта ОСОБА_14 , який проводив експертизу трупа ОСОБА_11 , і де зазначено, що специфічних пошкоджень, характерних для водія, не виявлено, колегія суддів, вважає необґрунтованими, безпідставними і такими, що не узгоджується з наявними доказами в матеріалах провадження.

Так із лікарського свідоцтва про смерть № 159 від 18.03.2015 року, смерть ОСОБА_11 настала на автодорозі Знам`янка - Луганськ - Ізварине 18.05.2015 року внаслідок транспортного нещасного випадку без зіткнення, при травматичному шоку, правосторонній гемоторакс, закритої травми грудної клітини, множинних переломів ребер, розриву серця.

Експерт ОСОБА_14 , який робив висновки по огляду трупа ОСОБА_11 і на якого посилається ОСОБА_7 та його захисник в апеляціях дійсно підтвердив свої висновки.

Проте, вже із висновків комплексної комісійної судової транспортно - трасологічної та судово-медичної експертизи № 2023-15 від 14.05.2015 року та додатку до нього, також згідно з даними первинного судово-медичного дослідження («висновок експертизи» №159 ( експерт ОСОБА_14 ), слідує, що, що травма грудної клітини у ОСОБА_11 (переломи ребер по 3-м анатомічним лініям, розрив правого шлуночку серця, серцевої сорочки праворуч) виникла від травматичної дії виступаючих частин салону автомобіля в ліву бокову поверхню грудної клітини зі значним стисненням її ліворуч, що могло мати місце під час травмування о кермо автомобіля в напрямку ззаду наперед та зліва направо, з наступним «хлистоподібним» розгинанням шийного відділу хребта (розриви між хребцевих дисків на рівні між 4 і 5 шийними хребцями, та між 7 шийним і 1 грудним хребцями). На даному етапі (3-му), який характеризувався різкою зміною обертаючого моменту, на осіб, що знаходились в салоні автомобіля, діяли значні зусилля, які сприяли їх переміщенню в напрямку ззаду наперед та зліва направо, і при яких могли бути заподіяні тілесні ушкодження у водія - ділянка грудної клітини при контактуванні з рульовим колесом, що підтверджується комплексом тілесних ушкоджень грудної клітини у ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , знаходячись на передньому правому сидінні, міг залишити салон автомобіля через отвір правої передньої двері під час чого і могли виникнути черепно-мозкова травма, вивих лівого стегна у клубо - стегневому суглобі.На 4-мі етапі дорожньо-транспортної події, враховуючи, що на автомобілі зруйноване скло правих дверей, праві та ліві двері не містять ознак деформації, ОСОБА_11 міг залишити салон автомобіля через отвір скла правої передньої двері.

Аналогічний висновок має і експертиза № 110 від 28.04.2015 року, з урахуванням механічних пошкоджень автомобіля, висновку експерта №159.

Зазначені висновки підтверджені і свідченнями експерта ОСОБА_16 , який був організатором проведення комплексної, комісійної, судової, транспортно - трасологічної та судово-медичної експертиз, збирав матеріали по даним експертизам, приймав участь у проведенні трьох експертиз відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 , у ОСОБА_11 , який в своїх показах констатував, що травма, виявлена у ОСОБА_11 , характерна для людини, яка була за кермом автомобіля. Травма, виявлена у ОСОБА_7 , характерна для пасажира. Травма грудної клітини у ОСОБА_11 виникла від травматичного впливу на грудну клітину в направленні зліва. Щоб розірвати серцеву сосочку потрібне сильне давлення грудної клітини, а це могло бути від керма автомобіля. При травмі грудної клітини, а саме при розриві серця, людина помирає миттєво. Також зазначав, що коли потерпілі вилітали з автомобіля, перешкодою міг бути водій. Вікно могло зробити подряпини для пасажира правого сидіння, а саме ОСОБА_7 . Вивих головки стегна характерний для місця розташування ОСОБА_7 в автомобілі. Першим вилетів із салону автомобіля водій через праве пасажирське вікно.

Ствердження обвинуваченого, що за кермом в момент ДТП був потерпілий ОСОБА_10 , а він знаходився на задньому сидінні спростовуються також і показами сторони експерта ОСОБА_17 , який брав участь при проведенні експертиз по даному кримінальному провадженню в якості судового експерта авто-техніка, та досліджував механічні пошкодження автомобіля, і вказував на те, що водій автомобіля не міг залишитися у салоні автомобіля при ДТП, та переміститися назад також не міг, це виключено. Пасажир заднього сидіння не міг вилетіти через заднє вікно, так як його придавило, а пасажир, який сидів спереду, міг.

Експерт ОСОБА_18 , який приймав участь при проведенні експертиз як експерт трасолог також зазначив, що пасажир заднього сидіння не міг покинути автомобіль, в зв`язку з тим, що задні двері були заклинені. Після закінчення 3-го етапу, було перекидання, потім "бочка". В цей момент, особу, яка знаходиться ззаду, прижимає до задньої стінки автомобіля, потім сили інерції особу перекидають на ліву частину. На 4 етапі автомобіль був в стадії польоту. Вилетіти із автомобіля пасажир заднього сидіння не міг на цьому етапі.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 18.03.2015 року, схеми та фото таблиці до нього, на а /дорозі Знам`янка - Луганськ - Ізварине, 294 км. + 900м. пошкоджено автомобіль марки «Chery В11 Eastar» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Поруч знаходився труп ОСОБА_11 , в положенні на спині.

Із протоколу огляду від 18.03.2015 року та фото таблиці до нього, проведено огляд автомобілю марки «Chery В11 Eastar» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який має пошкодження кузову з усіх сторін, відсутні стекла правих дверей, лівої задньої двері, заднє скло. Обидві ліві двері, а також права задня двері, із-за деформації кузова заблоковані. Права передня двері розблокована та відкрита.

Потерпілий ОСОБА_10 в своїх поясненнях у суді першої інстанції, вказував, що при виїзді з м. Павлограда, в районі автозаправки «Паралель» автомобіль, яким він керував стало заносити. Зупинившись, ОСОБА_11 і ОСОБА_7 стали його сварити за погану їзду, він пересів на заднє сидіння автомобіля. Після чого ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля, а ОСОБА_7 сів поруч на пасажирському сидінні, що узгоджується з зазначеними вище обставинами, висновками експертиз та показами експертів, а також підтверджується і показами свідків, наданих у суді першої інстанції, які працювали в швидкій медичній допомозі, і в ніч на 18 березня 2015 року разом з бригадою приїхали на місце ДТП, а саме ОСОБА_19 , який показав, що він, допомагав занести в автомобіль швидкої медичної допомоги чоловіка, який лежав на землі, а потім чоловіка, що знаходився у автомобілі. В судовому засіданні він впізнав чоловіка на і`мя ОСОБА_10 , який саме знаходився на задньому сидінні автомобіля, і ОСОБА_7 , який лежав на землі біля автомобіля. Та свідок ОСОБА_20 вказувала, що в автомобілі, на задньому сидінні, був чоловік, який розмовляв по мобільному телефону. На землі лежав труп чоловіка, та ще один чоловік, вказавши на ОСОБА_7 , який лежав поруч.

Свідок ОСОБА_9 також вказував, що той, хто був у автомобілі, був зажатий водійською сидушкою, та був у свідомості. Інші два чоловіка лежали один біля одного на відстані. Один чоловік був живий, інший мертвий.

Щодо посилання сторони захисту на покази свідка ОСОБА_9 стосовно обставин на які вказує потерпілий ОСОБА_10 про зупинку автомобіля біля АЗС, коли він пересів на заднє сидіння, а ОСОБА_11 сів за кермо і ОСОБА_7 біля нього на пасажирське, то вони фактично зводяться до їх переоцінки і своєї інтерпретації, оскільки із показів цього свідка, в судовому засіданні першої інстанції, слідує дослівно, що вночі він бачив, як автомобіль рухався позаду його автомобіля, а потім став рухатись в ліву сторону, та потрапив у кювет. По дорозі він не бачив цього автомобіля так як було темно. Отже зазначене не спростовує покази ОСОБА_10 щодо обставин коли за кермо сів ОСОБА_11 за мовчазною згодою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ствердження ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_10 з метою ухилитися від кримінальної відповідальності дає неправдиві свідчення і обмовляє його не знайшли свого підтвердження.

На переконання колегії суддів, всі докази, суд, безпосередньо та неупереджено дослідив в судовому засіданні та дав їм належну оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності.

Проведені по цьому провадженні експертизи, стосовно їх об`єктивності, сумнівів у колегії суддів не викликають.

Окрім цього, колегія суддів співставивши фактичні дані по провадженню, вважає, що місцевий суд допитавши свідків в судовому засіданні, дав неупереджену оцінку свідченням останніх, і об`єктивно дав критичну оцінку показам потерпілої ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , з підстав, які наведені у вироку.

Сукупність разом усіх фактичних даних вказує на те, що ОСОБА_7 будучи відповідальним за експлуатацію транспортного засобу, шляхом бездіяльності та мовчазної згоди допустив до керування транспортним засобом особу, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості потерпілому ОСОБА_10 , що правильно судом кваліфіковано за ст. 287 КК України.

Такі висновки суду узгоджуються і з показами ОСОБА_7 оскільки, сам обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи встановлені в суді, а саме те, що 18 березня 2015 року він, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходились в автомобілі марки «Chery В11 Eastar» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є у його користуванні за довіреністю та приблизно о 04 години 10 хвилин, на 294 км. + 900 м. автодороги «Знам`янка - Луганськ - Ізваріне» у Павлоградському районі Дніпропетровської області сталося ДТП.

Разом з цим, доводи сторони захисту в апеляційній скарзі стосовно невідповідності призначеного судом додаткового покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, зокрема санкції статті 297 КК України та доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів, вважає обґрунтованими.

За вироком суду, ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права експлуатації транспортних засобів на строк 3 роки, та відповідно ст. 75 КК України було звільнено останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Однак, призначене судом додаткове покарання суперечить вимогам закону, оскільки вчинення злочину визначеного статтею 297 КК України передбачає додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до 3 років або без такого.

Отже, суд на власний розсуд розтлумачив визначення додаткового покарання, внаслідок чого сформулював та призначив його ОСОБА_7 , в розріз з викладеною законом санкцією.

При цьому, колегія суддів, вважає обґрунтованими доводи прокурора про те, що в матеріалах відсутні відомості про те, ОСОБА_7 займав посади пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, а тому підстав для застосування додаткового виду покарання, не вбачається.

Також, колегія суддів, вважає, що вказівка суду про самостійно виконання вироку у частині позбавлення ОСОБА_7 права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, є помилковою, так як за вироком такий вид додаткового покарання обвинуваченому не призначався.

Разом з цим, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 основне покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За роз`ясненнями зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України (п.9), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

З оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, належним чином не обґрунтував і не мотивував в повній мірі визначені цією нормою закону умови та підстави для призначення такого покарання і які б об`єктивно вказували на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення злочину та дані про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів законність вироку в частині призначеного покарання.

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, при обставинах, викладених у вироку, ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, відображені у вироку, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості,в той час як ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, зазначені у судовому рішенні, які відносяться до тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння, від отримання яких він помер.

Обвинувачений своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні не визнав, не розкаявся, заподіяну шкоду не відшкодував, вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною згідно ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання та жодної пом`якшуючої обставини відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.

Наведені обставини суттєво підвищують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать про небезпечність обвинуваченого, як особи, для суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок м`якості, а тому, колегія суддів вважає за необхідне вирок відносно обвинуваченого в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок.

Враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до вимог ст. 65 КК України колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, оскільки саме таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене та погоджуючись частково з доводами, наведеними в апеляціях ОСОБА_7 та його захисника, а також погоджуючись з доводами прокурора, колегія суддів, вважає за необхідне на підставі ст.413 КПК України вирок суду в частині призначеного покарання у відношенні ОСОБА_7 скасувати і у відповідності зі ст.420 КПК України постановити новий вирок.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 414 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 287 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Початок строку відбування покарання відносно ОСОБА_7 обчислювати з моменту виконання вироку апеляційного суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області