У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.01.2017 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором, відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чинадієво, Мукачівського район Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, з вищою освітою, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
В С Т А Н О В И В:
З клопотання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000178 від 20.10.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Згідно клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2016 року, приблизно о 15 год. 35 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «RENAULT Kangoo» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався автодорогою сполученням «Мукачево-Рогатин» у напрямку м. Тячів. Водій ОСОБА_5 , проїжджаючи по вул. Шевченка в с. Заріччя, Іршавського району, із швидкістю приблизно 114-116 км/год., що значно більша за допустиму в населених пунктах (60 км/год.), не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.10, 2.3 (б), 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, та поблизу будинку № 7 скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на велосипеді типу «Україна», синього кольору виїхав на проїзну частину дороги та перетинав дорогу справа на ліво по ходу руху транспортного засобу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 16 грудня 2016 року велосипедист ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: переломів 1, 2, 5 ребер справа по прихребтовій лінії, переломів 1-9 ребер зліва по середньо-ключичній лінії, переломів 1-9 ребер зліва по середньо-підпахвинній лінії, переломів 1-4,7 ребер зліва по прихребтовій лінії, перелому акроміального відростка лівої ключиці, забою головного мозку тяжкого ступеня, перелому кісток основи черепа, забою легенів з розривом тканини легені та розвитком двобічного гемотораксу, розриву стінки шлунку, відкритого перелому великогомілкової та малогомілкової кісток у нижній третині лівої гомілки, травматичного шоку і кваліфікуються як тяжкі, небезпечні для життя в момент спричинення та являються безпосередньою причиною смерті останнього 20.10.2016 року на місці пригоди.

Отримані потерпілим ОСОБА_7 тілесні ушкодження характерні для дорожньо-транспортної пригоди, вкладаються в дату пригоди та знаходяться у прямому причинному зв`язку з фактом ДТП. Згідно результатів судово-токсикологічної експертизи при дослідженні крові трупа ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,54 %о, що відповідає середнього ступеня тяжкості алкогольному сп`янінню.

Кримінальне правопорушення кваліфіковане за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

26 січня 2016 року органом досудового розслідування ОСОБА_5 у встановленому ст.ст. 276, 277 та 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20.10.2016 року, схемою до протоколу, висновками судово-медичної, транспортно-трасологічної та автотехнічних експертиз. Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років.

Беручи до уваги вищевикладене, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, виїхати за межі постійного проживання чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.
В судовому засіданні встановлено, що клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, разом з матеріалами клопотання, вручено підозрюваному та його захиснику о 18 год. 30 хв. 26.01.2017 року.
У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили таке задовольнити. Додали , що підозрюваний на всі виклики з"являвся із слідством співпрацює .
У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 повідомив, що винність у інкримінованому йому органом досудового розслідування злочину визнає повністю, співпрацює із слідством, пояснив, що не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, проти задоволення клопотання заперечив. Просив суд обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив та просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Заслухавши думку прокурора, який підтримав внесене клопотання, пояснення слідчого про обставини справи, пояснення ОСОБА_5 та його захисника, суд приходить до наступного.
Клопотання слідчого мотивоване тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, який відносить до категорії тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 8 років, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, виїхати за межі постійного проживання чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів буде не достатнім для запобігання вказаним ризикам.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Крім того, згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).
У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_5 затриманим в порядку статей 208, 209 КПК України не був, раніше не судимий, має постійне місце проживання, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, а саме проживає разом з дружиною та сином, сам злочин у вчиненні якого він підозрюється, відноситься до необережних.

Слідчим та прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п. "с" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.
За таких обставин, враховуючи, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту слід відмовити та вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені частиною п`ятою ст.194 КПК України, а саме з`являтися за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чинадієво, Мукачівського район Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, з вищою освітою, одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання житло за адресою АДРЕСА_1 , у нічний період з 22 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
з`являтися за кожною вимогою слідчого, прокурора чи суду;
повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 26 березня 2017 року, включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 .
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Мукачівського ВП ГУ НП України в Закарпатській області.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1