Справа № 343/1942/16-к
Провадження № 11-кп/779/538/2016
Категорія ст.128 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, -

в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнено від подальшого відбуття покарання у виді виправних робіт за місцем праці з відрахуванням щомісячно із суми заробітку в дохід держави десять відсотків на невідбутий термін чотири місяці двадцять сім днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що за час відбування покарання ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Відрахування із заробітної плати засудженого розпочато з 17.08.2016 року, останній відбув частину покарання за вироком суду, що дає йому право на умовно-дострокове звільнення

В апеляційній скарзі прокурор покликається на те, що суд при винесенні рішення допустив порушення вимог ст.ст.409, 411 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), яке полягає в невідповідності, висновків суду викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, оскільки засуджений ОСОБА_7 не з`являвся на виклики в Долинський РС КВІ, на час вступу вироку в закону силу звільнився з роботи, де мав відбувати покарання та сплачувати 10% заробітку в дохід держави, фактичне відрахування із зарплати засудженого розпочато з 17.08.2016 року, а відрахування в дохід держави за ці місяці проведено не в повному обсязі. Крім того, підставою для розгляду в суді питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання стала заява засудженого, а не клопотання Долинської РС КВІ, як це передбачено ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В своєму заперечені на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_7 вважає, що відповідно до нової редакції кримінально процесуального законодавства, а саме згідно ч.1 ст.539 КПК, питання які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням засудженого також. Стверджує, що звільнився він з роботи за вимогою свого керівника, але на час постановки його на облік у КВІ, він вже перебував на обліку у центрі зайнятості населення. Крім цього, кримінально-виконавча інспекція, представник якої давав пояснення в суді першої інстанції, погодилась з думкою про його умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просить відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення; пояснення засудженого, який просить ухвалу Долинського районного суду від 03 листопада 2016 року залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи і мотиви АС прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що її слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції при розгляді даної справи в повній мірі дотримався.

Покликання прокурора про те, що суд при задоволенні заяви засудженого не взяв до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК) визначено порядок дострокового звільнення від відбування покарання, а саме даною нормою визначено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, є необґрунтованим, виходячи із наступного.

Згідно вимог ч.1 ст. 539 КПК, питання які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб установа бо органів у випадках встановлених законом.

Таким чином, згідно вимог чинного КПК, який прийнятий пізніше за КВК, засуджений ОСОБА_7 має право особисто звернутися до суду з клопотанням про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Окрім цього, як правильно встановлено судом першої інстанції, що за час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 зарекомендував себе з позитивної сторони, з 04.02.2016 року по 08.07.2016 року перебував на обліку Долинського районного центру зайнятості в статусі безробітного, З 01.08.2016року засуджений прийнятий на роботу в ТОВ «Одеське шляхо-будівельне управління» м. Одеса, вул. Преображенська,5 на посаду водія автотранспортних засобів по вахтовому методу роботи, на ділянці підприємства яка знаходиться за адресою с.Дубівці, Галицький район, Івано-Франківська область. Відрахування в дохід держави із заробітної плати засудженого розпочато з 17.08.2016 року. Порушень трудової дисципліни не допускав, за час відбування покарання до адміністративної відповідальності не притягувався, нового злочину не вчинив, скарг на його поведінку не поступало, відрахування в дохід держави із заробітної плати засудженого розпочато з 17.08.2016 року. Станом на момент розгляду заяви, 03.11.2016р. заслужений відбув більше 1/2 строку покарання, а саме відбув, 7 місяців,3 дні , невідбута частина становить 4 місяці 27 днів. тобто відбув частину покарання за вироком суду, що відповідно до ст.81 КК України дає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на законі і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, АС прокурора ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2016 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4