Ухвала іменем україни 20 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

у касаційній скарзі прокурор посилається на невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого останнім злочину та даним про особу засудженого внаслідок м`якості, що не було враховано судом апеляційної інстанції. Указує на те, що залишаючи апеляцію прокурора без задоволення, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що місцевий суд при призначенні покарання ч. 2 ст. 286 КК України неповною мірою врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, його конкретні обставини, наслідки що настали, та поведінку останнього після вчинення злочину, а також те, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає про неправильність рішення місцевого суду про визнання пом`якшуючими покарання обставинами: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що залишилось поза увагою суду апеляційної інстанції. Просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження у суді апеляційної інстанції.

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2016 року ОСОБА_5 , раніше не судимого,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами, а відповідно до ст. 75 КК України його звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом ухвалено визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.
10 лютого 2016 року близько 22:30 год. ОСОБА_5 , грубо порушуючи вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього рухуУкраїни відповідно до якого «водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», керував у стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався по вул. Декабристів у м. Василькові Київської області, поблизу перехрестя з вул. Пархоменка, в напрямку центра міста, із швидкістю 65 км/год, де порушив вимоги пунктів 12.3, 12.4, 2.3.б) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год., для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. При цьому ОСОБА_5 проявив неуважність, відволікся від керування автомобілем, у зв`язку з чим при виявленні перешкоди у вигляді пішохода ОСОБА_7 , який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку, заходів для його безпечного об`їзду не застосував і скоїв наїзд на останнього внаслідок чого потерпілий від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та правильність застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій засудженого.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду, в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із ухваленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся із апеляційною скаргою на це судове рішення, у якій висував вимогу про його скасування і ухвалення нового вироку.
При цьому прокурор в апеляційній скарзі, яка аналогічна доводам касаційної скарги сторони обвинувачення, наголошував, що прийняте судом рішення про застосування до ОСОБА_5 ст. 75 КК України є незаконним, немотивованим, внаслідок чого засудженому було призначене таке покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає тяжкості вчиненого останнім злочину та даним про його особу внаслідок м`якості. Одночасно прокурор стверджував, що при призначенні ОСОБА_5 покарання місцевим судом не враховано, що призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог закону України про кримінальну відповідальність й зобов`язані відповідно до вимог ст. 65 КК України враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути належним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Розглядаючи апеляцію прокурора на вирок щодо ОСОБА_5 , суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, не зазначив мотиви, з яких виходив при постановленні ухвали і положення закону, яким він керувався, а також мотивовані підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, не перевірив і не спростував доводи, викладені в апеляції.

Суд апеляційної інстанції формально погодився з правильністю застосування місцевим судом кримінального закону - ст. 75 КК України, можливістю виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та з відповідністю призначеного останньому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Як убачається з вироку, при призначенні ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України місцевий суд вказав про врахування характеру і ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про засудженого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебував; обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та пом`якшуючих покарання обставинами, якими суд визнав: щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку. Також місцевий суд врахував позицію потерпілого, який просив ОСОБА_5 не карати суворо і не позбавляти його волі.
При цьому, залишаючи апеляцію прокурора без задоволення апеляційний суд не зважив на тяжкість вчиненого ОСОБА_5 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, поведінку останнього після вчинення злочину, а саме те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди він втік із місця вчинення злочину і був затриманий лише завдяки діям осіб, які були безпосередніми свідками злочину.
Також суд у вироку не мотивував, у чому полягало щире каяття в скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину, що було визнано обставинами, що пом`якшують покарання.
Апеляційний суд наведені вище та інші доводи апеляції прокурора належним чином не перевірив і не спростував, внаслідок чого істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, дійшовши передчасного висновку про правильність застосування місцевим судом кримінального закону, а саме ст. 75 КК України, і про відповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу.

Одночасно, на думку колегії суддів, апеляційний суд помилково погодився з висновком місцевого суду про те, що вік ОСОБА_5 , те, що він є інвалідом ІІІ групи, а потерпілий не має до нього матеріальних претензій є тими обставинами, що свідчать про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на викладене, ухвала суду апеляційної інстанції є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, і підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню.

Якщо при новому розгляді підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_5 визнано винуватим, і не буде встановлено інших пом`якшуючих покарання обставин, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м`яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3