печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 серпня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києва скаргу директора ТОВ "Безпека МХП" ОСОБА_3 щодо неповернення тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В :

Володілець майна: ТОВ «Безпека МХП» в особі директора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, яка є фактично скаргою в порядку п1 ч1 ст.303КПК України. Під час розгляду скарги власник майна ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 підтримали скаргу, викладені у ній обставини, надавши додаткові матеріали, що обґрунтовують їх доводи. Так, заявник просить зобов`язати слідчого прокуратури м. Києва , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №000701 повернути в повному обсязі ТОВ "Безпека МХП" документи та речі, вилучені під час обшуку в приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; а також зобов`язати слідчого прокуратури м. Києва, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №000701 повернути у повному обсязі ОСОБА_3 документи та речі, вилучені під час обшуку в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Скарга обґрунтована тим, що вилучене майно не має значення для кримінального провадження, про що свідчить відсутність звернення органу досудового розслідування про його арешт, оскільки прямий дозвіл на його вилучення не надавався.

Прокурор ОСОБА_5 проти скарги не заперечував, суттєвих заперечень не подав.

Вислухавши власника майна, його адвоката, прокурора, вивчивши матеріали, слід дійти висновку про те, що системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 30 червня 2017 року та протоколи обшуку 28 липня 2017 року беззаперечно вказує на те, що вилучене майно не міститься в переліку предметів та документів, які зазначені до відшукання в ухвалі слідчого судді про обшук.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Більше того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини не спростовані, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучено під час обшуку 28 липня 2017 року майна, а відтак останнє має режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю, у зв`язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати слідчого прокуратури м. Києва , що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №000701 повернути в повному обсязі ТОВ "Безпека МХП" документи та речі, вилучені під час обшуку в приміщенні, розташованому за адресою:м. Київ бул. Л.Українки, 23, поверх 24.

зобов`язати слідчого прокуратури м. Києва, що здійснює досудове розсідування у кримінальному провадженні №000701 повернути у повному обсязі ОСОБА_3 документи та речі, вилучені під час обшуку в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала оскраженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1