Справа №589/4216/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/462/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000768 від 04 грудня 2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2017 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого в порядку ст. 89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України та призначено покарання: за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України позбавлення волі строком на 12 років; за ч. 2 ст. 194 КК України позбавлення волі строком на 8 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання у виді 12 років позбавленні волі.

Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04 грудня 2014 року до набрання вироком законної сили відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в рахунок відшкодування вартості проведених експертиз - 3847 грн. 61 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 159507 грн. у відшкодування матеріальної та 20 000 грн. моральної шкоди.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, 04 грудня 2014 року близько 06 год. 00 хв. ОСОБА_8 знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , за місцем свого фактичного проживання, де на той час проживали та перебували вдома його співмешканка ОСОБА_11 , та її малолітня дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті неприязних відносин, вчинив сварку з співмешканкою ОСОБА_11 , яка втекла з будинку, залишивши малолітнього сина ОСОБА_12 , який спав у спальній кімнаті будинку.

ОСОБА_8 , з мотивів неприязних відносин, що виникли під час сварки з ОСОБА_11 , з метою знищення будинку та майна ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , яка є власницею будинку, шляхом підпалу, достовірно знаючи про перебування малолітнього ОСОБА_12 у будинку, свідомо припускаючи можливість його загибелі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, умисно вчинив підпал житлового будинку, підпаливши за допомогою сірників диван, який знаходився у кімнаті ближній до виходу з житлової частини будинку, а після в сінях сірниками підпалив одяг, який висів на вішалці.

Після чого впевнившись, що підпалені речі розгорілися та достовірно знаючи, що в будинку залишилася малолітня дитина ОСОБА_12 , обвинувачений втік з місця вчинення злочину, свідомо допустивши настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_12 , яка настала згідно висновку судово-медичної експертизи внаслідок отруєння оксидом вуглецю.

В наслідок пожежі потерпілій ОСОБА_10 було заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 159507 грн., потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 1416 грн.

Не погоджуючись з ухваленим вироком, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, вимоги якої доповнив, та вирок суду вважає незаконним і необґрунтованим. ОСОБА_10 в розумінні ст. 364 ЦК України не є власником майна, а тому не має право на відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди. Так на час судового розгляду ОСОБА_10 не надала суду правовстановлюючих документів, що підтверджують її право власності на знищене майно. Крім того, обвинувачений не визнає вину в вчиненні вбивства малолітньої дитини, оскільки підпалюючи будинок не мав такого умислу. Емоційний стан та сильне алкогольне сп`яніння не дозволило йому адекватно оцінити вчинені дії, а тим паче передбачити такі не поправні наслідки. Просить вирок суду в частині засудження за ч. 2 п. 2 ст. 115 КК України скасувати, закривши провадження.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого з захисником на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважав вирок суду законним, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.194, п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину в умисному вбивстві малолітньої дитини не визнав та пояснив суду, що 03 грудня 2014 року цілий день вживав спритні напої. У вечері прийшовши додому побачив, що двері зачинені, відсунув шибку, яка розбилась від падіння та увійшов до веранди. На звук розбиття скла вийшла співмешканка ОСОБА_11 , яка почала його сварити, але причину не пам`ятає. Через деякий час ОСОБА_11 вибігла на вулицю, а він вийшов за нею, але не знайшовши останньої, повернувся в передпокої будинку, де взяв в сінях сірники, підпалив диван, а потім одяг на вішалці. Після вчинених дій вийшов з будинку та заснув в огороді сусіда. Прокинувшись повернувся додому, де його і було затримано. Наполягав, що у зв`язку з великою кількостю випитого спиртного не пам`ятає в деталях вчинених дій, та не перевіряв чи перебував син співмешканки ОСОБА_12 вдома, який був увечері того дня, коли приходив вечеряти.

Аналіз цих показань свідчить, що ОСОБА_8 , незважаючи на стан алкогольного сп`яніння, гарно орієнтувався на місці події, діяв послідовно та цілеспрямовано, добре запам`ятав усі обставини вчиненого ним злочину, намагаючись уникнути відповідальності за те, що під час підпалу будинку він знав та бачив, що в будинку знаходиться малолітній ОСОБА_12 .

Разом із тим, судом об`єктивно встановлено, що обвинувачений достовірно знав про наявність в будинку в ранню пору доби малолітньої дитини.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 показала суду, що приїхавши до будинку АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_11 зі своїм сином та обвинуваченим, побачила пожежу. Згодом пожежники виявили труп дитини, а ОСОБА_8 почав тікати, якого спіймали. Обвинувачений був дуже сильно п`яний, говорив, що нічого не палив.

Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що вранці 04 грудня 2014 року до нього прибігла ОСОБА_11 з проханням піти з нею додому та забрати сина, щоб його не образив обвинувачений. Підійшовши, він побачив пожежу та через вибите вікно заліз в будинок, але в кімнаті із-за диму нічого не бачив, у тому числі дитину. Після того, як пожежники погасили пожежу, побачив обвинуваченого в кінці вулиці, який почав тікати. ОСОБА_8 наздогнали біля рівчака та привели до будинку, при цьому останній був дуже п`яний, що навіть не міг говорити.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що 04 грудня 2014 року дізнавшись, що горить будинок в якому проживав обвинувачений разом з співмешканкою та її сином, одразу ж поїхав на те місце. Під`їхавши побачив полум`я, яке виривалося з вікон будинку, поряд стояли ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , яка була в шоковому стані та плакала. Погасивши полум`я, пожежники винесли з будинку труп дитини ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_15 надаючи пояснення повідомив суд, що 03 грудня 2014 року обвинувачений попросив його допомогти зустріти речі з м. Києва та перевезти їх додому. Після того, як вони зустріли машину з речами, приїхали додому за місцем проживання ОСОБА_8 , де перенесли речі до будинку в ночі. В будинку бачив лише ОСОБА_11 . Потім поїхав з обвинуваченим на пилораму де до ранку вживали спиртні напої. Близько 04-05 год. ранку ОСОБА_8 пішов додому.

З аналізу показань потерпілої, зазначених свідків, вбачається, що ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, але поводив себе спокійно, ніхто із них відхилень у його поведінці не відзначав. Усі присутні, крім ОСОБА_15 , підтверджують про те, що в будинку була малолітня дитина.

Показання потерпілої та зазначених свідків щодо стану обвинуваченого узгоджуються із висновком проведеної у справі психіатричної експертизи, згідно висновку якої на момент скоєння інкримінованих йому злочинів ОСОБА_8 виявляв ознаки емоційно нестійкого розладу особистості, пограничний тип, стан компенсації, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, перебував в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Наявний у ОСОБА_8 емоційно нестійкий розлад особистості під час вчинення інкримінованих йому злочинів був у стані компенсації, не впливав на обрання ним поведінки. Зниження інтелектуального контролю над поведінкою зумовлено попереднім вживанням ним самим алкоголю.

За таких доказів та встановлених на їх підставі обставин, доводи апеляційної скарги про те, що судом належно не встановлено психічний стан ОСОБА_8 під час вчинення злочину, а його злочинним діям дано неправильну юридичну оцінку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілої, вказаних вище свідків та висновком судово-психіатричної експертизи, яким суд дав належну оцінку в вироку як кожному окремо, так і їх сукупності.

Факт підпалу будинку обвинуваченим та його показання стосовно місця підпалу стверджуються протоколом огляду місця події від 04.12.2014 року та додатковим протоколом огляду місця події від 04.12.2014 року зі схемами та фототаблицями, з викладеним описом пошкоджень будинку внаслідок пожежі і акту про пожежу від 04.12.2014 року, що підтверджує факт пожежі будинку АДРЕСА_1 .

Згідно висновку пожежотехнічної експертизи № 2 від 26.01.2015 року встановлено, що осередком пожежі були кімната № 1 житлової частини та сіні в господарські частині будинку, причиною є занесення вогневого джерела запалювання із зовні, що ї підтверджує показання ОСОБА_8 .

Згідно висновку судово-будівельної технічної експертизи № 89 від 19.02.2015 року, розмір матеріальної шкоди заподіяної ОСОБА_10 складає 158 187 грн.

Відповідно до висновку товарознавчої експертизи № 14 від 27.01.2015 року, вартість знищеного майна ОСОБА_10 становить 1320 грн., потерпілої ОСОБА_11 1416 грн.

Що ж стосується наявності у будинку під час його підпалу малолітнього ОСОБА_12 , обставин заподіяння смерті потерпілому внаслідок підпалу будинку, то ці обставини, окрім показань потерпілої та свідків, обґрунтовані у вироку даними протоколу огляду трупа ОСОБА_12 від 04.12.2014 року, на якому виявлено сліди дії високих температур: нашарування речовини чорного кольору, обгорілі волосяні покрови, прогорання та обгорання м`яких тканин голови та тіла. Висновком судово-медичного експерта № 86 від 22.12.2014 року, встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала внаслідок отруєння окисом вуглецю: токсична концентрація карб оксигемоглобіну в крові 68 %. Виявлені ушкодження у вигляді прогорання м`яких тканин, закопчення поверхонь, обгорання волосся на тілі, вказують, що вони виникли внаслідок дії полум`я і мають посмертне походження.

В ході проведення слідчого експерименту 05.02.2015 р., потерпіла ОСОБА_11 підтвердила, що сварка із ОСОБА_8 відбулася близько 06 ранку 04.12.2014 року, вказала місце розташування кімнат, та місце де спав її малолітній син ОСОБА_12 .

Вказані показання щодо обставин конфлікту та підпалу будинку обвинуваченим співпадають з показаннями самого ОСОБА_8 , який в ході проведення слідчого експерименту підтвердив як факт сварки так і факт підпалу будинку.

Факт перебування ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння стверджується і висновоком судово-медичного експерта № 2541 від 05.12.2014 року, де у зразку крові ОСОБА_8 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,65 %, що відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

Наведені у вироку суду докази об`єктивно оцінені відповідно до ст. 94 КПК України, сумніви щодо їх неналежності та недопустимості, у колегії суддів відсутні.

Доводи обвинуваченого про відсутність у його діях умислу на вбивство неповнолітнього ОСОБА_12 спростовуються належно дослідженими доказами та розцінюються як спосіб захисту.

Відповідно до п. 22 Постанови пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи" питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння,

зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є

суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання

характеризується необережністю. Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Норми закону України про кримінальну відповідальність передбачають два види умислу: прямий, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання та непрямий умисел, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Підпалюючи речі в житловому будинку, а саме спочатку в житловій кімнаті потім в сінях, господарської частини будинку, ОСОБА_8 усвідомлював свої дії, незважаючи на те, що був в стані алкогольного сп`яніння. Запалюючи речі, обвинувачений побачив, що вони почали тліти, тобто переконався про початок пожежі та не здійснив дії, щоб загасити їх. Крім того, напередодні ввечері, прийшовши додому з роботи на вечерю, обвинувачений бачив потерпілого ОСОБА_12 , який сидів разом з ним за одним столом та не чув, а ні від співмешканки, а ні від малолітнього, про те, що саме в ту ніч останній буде ночувати у бабусі ОСОБА_10 . Після підпалу речей, обвинувачений відразу покинув будинок, не перевіривши чи перебуває в сусідній кімнаті малолітня дитина, та враховуючи, що була зимова пора року, нічний час, ОСОБА_8 повинен був передбачити наслідки своїх дій та свідомо припустити про їх тяжкі наслідки.

Тобто ОСОБА_8 хоча і не ставив перед собою за мету позбавлення життя малолітньої дитини, але байдуже поставився до таких наслідків своїх дій, можливість настання яких він свідомо допускав, оскільки втік з будинку не вчинивши дії по погашенню полум`я, не викликав пожежників, не звернувся за допомогою до сусідів, а лише пішов в сторону огородів, де і заснув.

Відповідно до встановлених фактичних обставин, суд правильно застосував кримінальний закон і кваліфікував дії ОСОБА_8 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та ст. 194 ч. 2 КК України.

Також, згідно ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушення завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Крім того, згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосуванням судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" передбачено, що право

пред`явлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував факту, що після переїзду з м. Києва у вересні 2014 року, почав проживати зі своєю співмешканкою ОСОБА_11 та її сином в будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_10 .

Потерпіла ОСОБА_10 з наданих пояснень підтвердила, що після повернення ОСОБА_11 з м. Києва, дозволила останній жити у належному їй будинку АДРЕСА_1 , разом з співмешканцем ОСОБА_8 .

Згідно довідки Добротівської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 09.09.2015 року № 02-13/276, житловий будинок в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 , що також підтверджується витягом облікової картки об`єкта по господарського обліку на 2011 2015 роки.

Твердження обвинуваченого про незаконне стягнення на користь ОСОБА_10 завданих матеріальних збитків, оскільки остання не зареєструвала право власності на знищений будинок, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як зазначив суд в ухваленому вироку, право власності ОСОБА_10 на житловий будинок АДРЕСА_1 ніким не оспорюється, вина ОСОБА_8 у знищенні майна потерпілої ОСОБА_10 доведена зібраними у справі доказами, а розмір збитків підтверджено відповідними висновками експертиз.

При розгляді кримінальної справи суд на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясував характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і заподіяною шкодою, роль і ступінь участі обвинуваченого в її заподіянні, а також надав належну оцінку зазначеним обставинам.

Покарання обвинуваченому призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

Судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав частково, раніше не судимий згідно ст.89 КК України, на обліку у лікаря нарколога та психітра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується формально, наявність травми кісток тазу, що потребує оперативного втручання. Обставини, які пом`якшують покарання не встановлено, обставина що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, з врахуванням наведеного і вимог кримінального закону, суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини справи, що передбачені законом для призначення покарання і призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_8 необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, належним чином обґрунтувавши свої висновки, з якими колегія суддів погоджується.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Істотних порушень кримінального процесуального закону або неправильного застосування кримінального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Враховуючи, що у відношенні обвинуваченого був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України, тобто з 04 грудня 2014 року по 20 червня 2017 року (до набрання законної сили Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та нарахування строку попереднього ув`язнення").

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 березня 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_8 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення - з 04 грудня 2014 року по 20 червня 2017 року, в строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 01 серпня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5