Провадження № 1-в/317/252/2017
Справа № 317/1991/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з державною установою «Біленьківська виправна колонія (№99)» в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області подання адміністрації колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04.03.2014 року, зміненим ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року, за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло подання адміністрації державної установи «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , мотивоване тим, він засуджений 04.03.2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 115 КК України до 9 років позбавлення волі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року перекваліфіковано дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України і визначено до відбуття 7 років позбавлення волі.

Початок строку: 09.10.2013 року

Кінець строку: 29.09.2019 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.10.2013 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі допустив 1 порушення вимог режиму тримання, заохочень не мав. В Біленьківській виправній колонії №99 відбуває покарання з 07.11.2014 року. За період відбування покарання допустив 2 порушення установленого порядку відбування покарання. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 3 заохочення правами начальника установи та 2 заохочення правами начальника відділення СПС. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього обставинам. На добровільній та безоплатній основі виконує обов`язки днювального православного храму, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно. За вироком суду має цивільний позов на суму 68784,67 грн., але в бухгалтерії установи виконавчі листи на стягнення боргу відсутні. У відношенні до персоналу установи грубість не проявляє, виконує вимоги, приймає участь у суспільному житті відділення, роботі самодіяльної організації засуджених, програмах диференційованого виховного впливу, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня, на профілактично-виховні заходи реагує позитивно, робить відповідні висновки. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні із засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, дотримується вимог особистої санітарії та гігієни. Провину у скоєному злочині визнає.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії ОСОБА_4 підтримав подання, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у поданні. Також зазначив, що засуджений ОСОБА_5 мав можливість обрати між роботою у промисловій зоні та роботі днювальним у храмі. Він добровільно обрав саме роботу у храмі.

Засуджений ОСОБА_5 також підтримав подання, зазначив, що він розкаюється у вчиненому. Порушення, які були у нього під час відбування покарання, є незначними. Він грає у футбол, відвідує храм, бере участь у ремонтних роботах прибирає в храмі, доглядає за квітами. Не працює у промисловій зоні, оскільки йому одразу запропонували доглядати за храмом і він погодився. Після звільнення має намір працювати за спеціальністю та проживати з матір`ю.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про те, що у задоволенні подання слід відмовити, оскільки у поданні не відображено усіх стягнень, які були застосовані до засудженого, засуджений не працевлаштований, має невідшкодований цивільний позов.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника адміністрації колонії, засудженого ОСОБА_5 , прокурора, суд вважає, що в поданні слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Строк, визначений ч. 3 ст. 81 КК України, необхідний для умовно-дострокового звільнення, засуджений ОСОБА_5 відбув.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 14.10.2013 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив одне порушення режиму тримання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО. З 07.11.2014 р. відбуває покарання в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№99)», характеризується позитивно. Допустив два порушення режиму відбування покарання, які виразились у зберіганні заборонених предметів та нетактовній поведінці, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії. Стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався три рази правами начальника колонії та два рази правами начальника відділення СПС. На виробництві установи не працевлаштований по незалежним від нього причинам. Виконує на добровільній, безоплатній основі обов`язки днювального православного храму, до виконання своїх обов`язків ставиться сумлінно, вказані завдання виконує вчасно. Також засуджений приймає участь у проведенні ремонтних робіт в приміщеннях установи та храму. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної спрямованості, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться позитивно, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення». На заходи індивідуально-виховного характеру засуджений реагує позитивно, приймає участь в організації православних заходів, які проводяться в установі. У скоєному злочині вину визнає повністю, розкаюється, за вироком суду має позов 68784,67 грн., але виконавчі листи на стягнення боргу в бухгалтерії установи відсутні. Засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває, підстав для постановки на профілактичний облік не було.

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засуджений ОСОБА_5 має 5 заохочень та 3 стягнення, які зняті та погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, при дослідженні особової справи засудженого, судом було встановлено, що на аркуші 179 тому 1 наявна постанова про накладення дисциплінарного стягнення від 18.02.2016 р., за змістом якої у засудженого було виявлено та вилучено саморобний ключ від їдальні.

Також на аркуші 8 тому 2 наявна постанова про накладення дисциплінарного стягнення від 31.03.2017 р., за змістом якої під час обшуку на території житлової зони в приміщенні церкви було виявлено та вилучено металеву пластину, заточену з однієї сторони.

Хоча у даних постановах зазначено про проведення профілактичної бесіди з засудженим, суд не може не врахувати, що вказаними постановами зафіксовані порушення ОСОБА_5 порядку відбування покарання.

Суд відзначає, що у судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 зазначив про те, що усі порушення є незначними. Однак наявність самих лише порушень, суб`єктивна оцінка цих порушень засудженого, вказує на легковажне ставлення засудженого до встановлених в установі умов відбування покарання.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення зняті та погашені, а деякі оформлені із застосування виховних профілактичних бесід, проте враховуються судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не працевлаштований. Як встановлено у судовому засіданні, посилання у поданні на наявність певних незалежних від засудженого обставин, є необґрунтованим. Засуджений у судовому засіданні зазначив, що самостійно обрав догляд за храмом замість роботи у промисловій зоні. У свою чергу представник адміністрації підтвердив, що жодного тиску та впливу, при вирішення даного питання зі сторони адміністрації не було. Як встановлено у судовому засіданні, засудженому було відомо про необхідність здійснення відшкодувань за вироком на користь потерпілої, чоловік якої помер, внаслідок заподіяння ОСОБА_5 йому тяжких тілесних ушкоджень. Також засудженому було відомо про наявність на утриманні потерпілої дитини. Поруч з цим, засуджений не вчинив жодних дій, спрямованих на працевлаштування у промислову зону, що дозволило б йому отримувати заробітну плату та здійснювати погашення за позовом. До виконання судового рішення в частині майнового стягнення засуджений поставився безвідповідально, незважаючи на те, що фактично це є єдиним способом спокутування своєї провини перед потерпілою особою.

Необхідність здійснення догляду за храмом, знаходження у комфортному для себе середовищі, у засудженого превалює над обов`язком відшкодування завданої шкоди потерпілій. Посилаючись на відсутність в установі виконавчих листів, він не доклав жодних зусиль до виконання свого обов`язку та не звертався до адміністрації установи з метою сприянню йому в цьому.

Не підтвердились у судовому засіданні посилання адміністрації на те, що засуджений приймає участь в роботі самодіяльних організацій засуджених, прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня.

Щодо програм диференційованого виховного впливу, то суд звертає увагу на наступне.

При дослідженні характеристик на засудженого, наявних в особовій справі, судом встановлено, що в усіх характеристиках, які складались до 17.03.2017 р. включно, наявні посилання на те, що засуджений не бере участі в програмах диференційованого виховного впливу. Лише у характеристиці, яка надана суду, вказано, що засуджений приймає участь у програмах «Духовне відродження», «Підготовка до звільнення».

Засуджений у судовому засіданні зазначив, що у програмі приймає участь пів року. Представник адміністрації у судовому засіданні надав суперечливу інформації, з рештою погодившись, що засуджений приймає участь в програмі лише з березня 2017 року. При цьому заява засудженого про зарахування його лише до програми «Духовне відродження» датована 04.01.2017 р., але підшита до особовою справи з суттєвим хронологічним порушенням, а саме після документа від 14.03.2017 р. Жодних заяв засудженого на участь у програмі «Підготовка до звільнення» матеріали особової справи не містять, хоча засуджений послався на те, що слухав лекцію саме з цих питань.

Сукупність встановлених в суді обставин вказують на те, що дії адміністрації колонії, спрямовані лише на створення формального уявлення суду про участь засудженого у цих програмах.

Наявні в особовій справі попередні характеристики є посередніми.

Згідно витягу з протоколу № 3 від 11.02.2016 р., що міститься в особовій справі, засуджений не стає на шлях виправлення.

Згідно витягу з протоколу № 11 від 28.04.2016 р., що міститься в особовій справі, засуджений не став на шлях виправлення.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_5 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. На фоні вищевикладених обставин, сумнівними та передчасними виглядають твердження адміністрації колонії про те, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

На переконання суду необхідні корективи як у поведінку засудженого, так і у його соціально-психологічні властивості у достатній мірі ще не внесені, повної готовності до самокерованої правослухняної поведінки на теперішній час суд не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання адміністрації колонії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1