Справа № 314/7353/16-к
Провадження № 1-в/314/3505/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_3 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, працює, має заохочення, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 19 листопада 2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, знову засуджений 25 грудня 2013 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року у строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), зараховано строк попереднього ув`язнення з 25 вересня 2013 року до 25 січня 2014 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі. В установах виконання покарань знаходиться з 29 вересня 2013 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) вимоги режиму утримання порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, до вступу вироку в законну силу, заохочень не мав. З 15 лютого 2014 року по 12 липня 2016 року відбував покарання в Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55), під час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії та один раз правами начальника відділення СПС. З 12 липня 2016 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55), під час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника колонії, яке не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не має. За власним бажанням та без оплати праці працевикористовується у бібліотеці установи. До праці ставиться задовільно, але потребує постійного контролю зі сторони представників адміністрації. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватись правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 65 КВК України. Не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, відповідно до ст. 123 КВК України. Не бере участі у роботі самодільних організацій, які проводяться в установі відповідно до ст. 127 КВК України. Не входить до складу ради колективі засуджених. У скоєному злочині провину визнає, але не щиро. За вироком суду має позов у сумі 1953 гривні 52 копійки, який не відшкодовується у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі. Враховуючи викладене та наявність у засудженого ОСОБА_3 одного дисциплінарного стягнення, яке не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, адміністрація колонії вважає, що останній не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 має одне дисциплінарне стягнення, яке не зняте та не погашене у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_3 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) засуджений ОСОБА_3 вимоги режиму утримання порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, до вступу вироку в законну силу, заохочень не мав. З 15 лютого 2014 року по 12 липня 2016 року відбував покарання в Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55), під час відбування покарання характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував, стягнень не мав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника колонії та один раз правами начальника відділення СПС.

З 12 липня 2016 року перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 55). За час перебування засуджений ОСОБА_3 характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушує, за що має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника колонії, а саме постановою начальника колонії від 09.07.2016 за порушення форми одягу засудженого ОСОБА_3 поміщено до ДІЗО на дві доби, дане дисциплінарне стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.

Крім того, при вирішенні клопотання суд приймає до уваги ті факти, що засуджений ОСОБА_3 не приймав участі в організації виховних заходів, які провадяться в установі, зокрема, участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, які, відповідно до розділу XXIV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, спрямовані на формування та закріплення у засуджених прагнення до заняття суспільно-корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законодавства та прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Так само, засуджений ОСОБА_3 не приймав участі і у роботі самодіяльних організацій.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_3 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2016 року у строк основного покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 грудня 2013 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 25 вересня 2013 року до 25 січня 2014 року. На думку суду, відбута ОСОБА_3 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах суд не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він має одне дисциплінарне стягнення, яке не зняте та не погашене у встановленому порядку, та до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

07.12.2016
07.12.2016

15.12.2016