Справа № 459/1344/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/35/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2017 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000475 від 11.03.2016р. за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 із наступними змінами на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з повною середньою освітою, раніше судимого: 16.04.2014р. Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 164, ч.1 ст. 125 КК України до 240 год. громадських робіт; 17.06.2014р. тим же судом за ч. 1 ст. 190 КК України до штрафу у сумі 850 грн.; 26.12.2014р. тим же судом за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 год. громадських робіт; 18.08.2015р. тим же судом за ч. 2 ст. 389, 71, 72 КК України до покарання у виді арешту на строк 1 місяць 2 дні, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 389 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2016р. та визначено остаточне покарання у вигляді 2 років 12 днів обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись для реєстрації у кримінально-виконавчу інспекцію.

Покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р. постановлено виконувати самостійно.

За вироком суду, ОСОБА_7 , усвідомлюючи зміст вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., обов`язок виконати призначене покарання, а також обов`язок сплатити штраф у місячний строк після набрання вироку суду законної сили і повідомити про це відповідний суд, шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу, шляхом бездіяльності не виконав покладені на нього обов`язки та після набрання вироком законної сили зазначений штраф не сплатив, на облік до центру зайнятості не став, отримані доходи від тимчасових заробітків витрачав на власні потреби, жодних коштів на сплату штрафу не скерував, чим ухилився від призначеного покарання.

Не погоджуючись із даним вироком суду, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ставить питання про ухвалення нового вироку, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 1 ст. 389 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України обвинуваченому призначити покарання у виді 1 року обмеження волі та штраф у розмірі 850 грн. за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., який в порядку ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання цим вироком та вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2016р. остаточно призначити покарання у виді 1 року 12 днів обмеження волі. Ставить питання про дослідження обставин щодо засудження ОСОБА_7 вироками від 17.06.2014р. та 07.04.2016р., оскільки такі судом першої інстанції досліджено неповністю.

В обґрунтування покликається на те, що у даному випадку при призначенні обвинуваченому покарання необхідно було застосувати ст. 71 КК України та на підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначити до самостійного виконання покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_7 за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., від якого обвинувачений ухилився.

Вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України і безпідставно застосував до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України, призначивши покарання за сукупністю вироків, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання за попереднім вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., яким було призначено покарання, яке належало відбувати реально. Безпідставно застосовано положення ст. 71 КК України. Злочин, за який ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності (за фактом ухилення від покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.) вчинений ним до моменту набрання вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р. законної сили, тобто до винесення вироку у першому провадженні, а отже суд повинен був застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України.

У змінах до апеляційної скарги, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та закрити кримінальне провадження у зв`язку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за вчинення ним діяння, на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України, ст. 5 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до змін, внесених Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., ч. 1 ст. 389 КК України викладено у такій редакції: «Ухилення від позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю особою, засудженою до такого виду покарання», тобто виключено відповідальність за ухилення від слати штрафу. У подальшому відповідальність за ухилення засудженого від сплати штрафу було встановлено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07.09.2016р., який набрав чинності 08.10.2016р. Отже, у період з 05.10.2016р. по 08.10.2016р. кримінальна відповідальність за ухилення від сплати штрафу була відсутня, тобто мала місце декриміналізація діяння. Ураховуючи положення ч.4 ст. 5 КК України, те, що діяння, за які ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений оскаржуваним вироком він вчинив до набрання чинності законом України № 1404-VIII від 02.06.2016р., відтак його діяння, передбачені ч. 1 ст. 389 КК України, не є злочинними.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу із наступними змінами та просив таку задоволити, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги із змінами, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р. за ч.1 ст. 190 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.

Оскаржуваним вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. ОСОБА_7 було визнано винуватим у тому, що він усвідомлюючи зміст вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., обов`язок виконати призначене покарання, а також обов`язок сплатити штраф у місячний строк після набрання вироку суду законної сили і повідомити про це відповідний суд, шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу, шляхом бездіяльності не виконав покладені на нього обов`язки та після набрання вироком законної сили зазначений штраф не сплатив, на облік до центру зайнятості не став, отримані доходи від тимчасових заробітків витрачав на власні потреби, жодних коштів на сплату штрафу не скерував, чим ухилився від призначеного покарання, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 389 КК України, за яке йому призначено покарання у виді 2 роки обмеження волі.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що у даному випадку при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання необхідно було застосувати ст. 71 КК України та на підставі ч. 3 ст. 72 КК України визначити до самостійного виконання покарання у виді штрафу, призначене ОСОБА_7 за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 17.06.2014р., від якого обвинувачений ухилився.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, частково приєднавши до призначеного йому за ч. 1 ст. 389 КК України покарання невідбуту частину покарання за вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2016р.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 оскаржуваним вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. засуджений за злочин, передбачений ч.1 ст. 389 КК України, який скоєний ним до моменту набрання вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 07.04.2016р. законної сили, тобто до винесення вироку у першому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими у частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

За таких обставин, остаточне покарання ОСОБА_7 повинно було бути визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України.

Наведені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 389 КК України.

Частиною 1 ст. 389 КК України (у редакції 2001р.) було встановлено відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді штрафу особою, засудженою до вказаного виду покарання.

Відповідно до змін, внесених Законом України « Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р., який набрав чинності 05.10.2016р., ч. 1 ст. 389 КК України викладено у такій редакції «ухилення від позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю особою, засудженою до такого виду покарання», тобто виключено відповідальність за ухилення від сплати штрафу.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» № 1492-VIII від 07.09.2016р., який набрав чинності 08.10.2016р., знов встановлено відповідальність за ухилення засудженого від сплати штрафу.

На час інкримінованої події була чинною редакція ч. 1 ст. 389 КК України (у редакції 2001р.). У період з 05.10.2016р. по 08.10.2016р. кримінальна відповідальність за ухилення від сплати штрафу була відсутня, тобто мала місце декриміналізація діяння. Вже з 08.10.2016р. знов встановлено відповідальність за ухилення від сплати штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 КК України, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію у часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Оскільки, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р. скасовано злочинність діяння, пов`язаного з відповідальністю за ухилення від сплати штрафу, тому застосуванню підлягає саме цей Закон.

Ураховуючи усе вищенаведене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора із наступними змінами обґрунтованою та вважає, що вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. щодо ОСОБА_7 слід скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене обвинуваченим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора із наступними змінами задоволити.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2016р. щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння вчинене обвинуваченим.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4