Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/106/17-к
У Х В А Л А
"27" квітня 2017 р.

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевськ клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000147 від 15.03.2017 року,-

В С Т А Н О В И В :

До суду звернувся з клопотанням старший слідчий СВ Олевського ВП ОСОБА_3 в якому просить суд накласти арешт на речі, а саме: автомобіль марки «ЛУАЗ-969М», д/н НОМЕР_1 , водяну мотопомпу марки «Forte FP 40 НР», 3 пожежні рукави, забірник води та 2 сачки, володільцем яких являється ОСОБА_4 , який та які було вилучено під час огляду місця події.

Слідчий мотивував своє клопотання тим, що 24.04.2017 року до Олевського відділення поліції надійшло повідомлення від поліцейського ГЗБДР УПД ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , про те, що по вул. Олевської Республіки, в м. Олевськ, було зупинено автомобіль марки «ЛУАЗ-969М», д/н НОМЕР_1 , в багажному відділенні якого знаходиться водяна мотопомпа марки «Forte ЕР 40 НР», 3 пожежні рукави, забірник води та 2 сачки, за допомогою якої невстановлені особи, можливо, в порушення вимог ст. 19 Кодексу України «Про надра» та Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 року № 615, самовільно, за відсутності спеціального дозволу (ліцензії) на використання надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право на земельну ділянку, за допомогою бензинової водяної помпи та приладдя до неї шляхом гідророзмиву ґрунту намагалися видобути каміння бурштину-сирцю, який відповідно до Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» від 18.11.1997 року та Постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, є дорогоцінним камінням органогенного утворення, проте не довели свій злочинний намір до кінця, оскільки 22.04.2017 близько 14 години 30 хвилин були затримані працівниками поліції, проїжджаючи по вул. Олевської Республіки, м. Олевськ, Житомирської області.

По факту замаху на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення відомості було приєднано до матеріалів кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000147 від 15.03.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 240 КК України.

Слідчий та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви щодо розгляду даного клопотання у їх відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши та оцінивши в сукупності клопотання та доданні до нього матеріали вважає, що дане клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею ст. 16 КПК України передбачено, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Закон визначає злочин як передбачене Кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (частина перша статті 11 КК).

Подією кримінального правопорушення (злочину) в кримінально-правовому розумінні є вчинення особою діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення (злочину).

Статтею 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Судом встановлено з клопотання та доданих до нього матеріалів, що 24.04.2017 року на вул. Олевської Республіки, в м. Олевськ, було зупинено автомобіль марки «ЛУАЗ-969М», д/н НОМЕР_1 , в багажному відділенні якого знаходиться водяна мотопомпа марки «Forte ЕР 40 НР », 3 пожежні рукави, забірник води та 2 сачки, за допомогою якої невстановлені особи, можливо, намагалися видобути каміння бурштину-сирцю.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 22.04.2017 року було виявлено та вилучено автомобіль марки «ЛУАЗ-969М», д/н НОМЕР_1 , водяну мотопомпу марки «Forte ЕР 40 НР », 3 пожежні рукави, забірник води та 2 сачки, володільцем якого являється ОСОБА_4 , де оглядом місця події є Олевське відділення поліції (а.с.8,10).

Вилучені речі в ході ОМП від 22.04.2017 постановами ст. слідчого СВ Олевського відділення поліції ОСОБА_3 від 22.04.2017 було визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення та речовими доказами по кримінальному провадженню (а.с.13-14).

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.03.2017 року № 0000147 в рамках якого було вилучено вище зазначене майно та визнано знаряддям вчинення кримінального правопорушення і речовими доказами по кримінальному провадженню слідує, що 14.03.2017 року було встановлено, що на території Олевського району , Житомирської області невстановлені особи за допомогою водяних мотопомп та приладдя до них намагаються здійснити незаконний видобуток бурштину(а.с.5).

При розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_4 у зазначеному провадженні, порушеному за ознаками ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України не має статусу а ні підозрюваного, а ні обвинуваченого.

Наведе вище та встановлене свідчить про те що кримінальне провадження заведене по факту можливих в майбутньому вчинених злочинах, що не передбачено вимогами ст. 214 КПК України, а тому визнання вилученого у ОСОБА_4 майна у раніше заведеному по факту кримінальному провадженню речовими доказами та знаряддям вчинення злочину є недопустимим, оскільки кримінальне провадження заводиться за вчиненим злочином.

З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів не дає підстав для висновку про причетність ОСОБА_4 до замаху на вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на мано.

За правилами ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Статтею 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 41 Конституція України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, майно яке вилучене у ОСОБА_4 на дорозі загального значення в м. Олевську, без інших доказів не може свідчити про те , що саме ця особа намагалася вчинити злочин, оскільки це майно не перебуває у забороненому обігу, а тому факт зберігання, перевезення, перенесення чи інші дії, не може свідчити без додаткових доказів що особа здійснює замах на вчинення злочину.

З огляду на дії слідчого та процесуального прокурора , який погодив дане клопотання та враховуючи те, що майно яке вилучене у ОСОБА_4 вільно продається магазинами на території Олевського району, то продавці і власники даних магазинів за позиції органів досудового розслідування теж є суб`єктами злочину передбаченого ст.240 КК України в різних своїх стадіях.

Відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З частини 1 ст.170 КПК України слідує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З статті 98 КПК України слідує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, слідчим у постанові про визнання та долучення до справи речових доказів та визнання їх знаряддям вчинення злочину (а.с. 13,14), не зазначено по яким ознакам вилучене майно у ОСОБА_4 є речовим доказом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000147 від 15.03.2017 року, чим це підтверджується, яка інформація на них міститься в рамках кримінального провадження.

Тому в силу ч.1 ст.170 КПК України у слідчого судді відсутні сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучене майно у ОСОБА_4 є доказом замаху на злочин, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Одночасно, клопотання не містить визначення підстав та доказів, з яких слідчий вважає, що вилучене майно у ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні, порушеному за ч.1 ст.15 ч.2 ст. 240 КК України відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом.

Тобто, в розпорядження слідчого судді не надано об`єктивних даних, що ОСОБА_4 із зазначеним вилученим майном мав намір вчинити кримінальне правопорушення, а тому твердження з даного приводу в клопотанні є не що інше, як припущення.

З огляду на такі дані, сукупність наданих слідчим доказів не дає підстав для висновку про замах ОСОБА_4 або його причетність з майном яке у нього вилучене до вчинення кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування за таких обставин заходу забезпечення кримінального провадження, а саме, накладення арешту на мано.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно ОСОБА_4 є не заходом забезпечення кримінального провадження в розумінні Кримінального процесуального кодексу України, а заходом спрямованим на обмеження конституційних прав, вільне користування та розпорядження своїм майном, при цьому, всупереч вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України не доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000147 від 15.03.2017 року виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також, що може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.170,173 КПК України

У Х В А Л И В :

В клопотанні старшому слідчому СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0000147 від 15.03.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.240 КК України - відмовити.

Автомобіль марки «ЛУАЗ-969М», д/н НОМЕР_1 , водяну мотопомпу марки «Forte FP 40 НР», 3 пожежні рукави, забірник води та 2 сачки негайно повернути особи в якої було вилучене майно а саме ОСОБА_4 .

Про виконання ухвали суду повідомити Олевський районний суд .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1