УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/4383/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілої ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №279/4383/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 жовтня 2016 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний та необґрунтований, і постановити рішення, яким кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції. При цьому, зазначає, що дійсно перебував за місцем вчинення правопорушення та розпивав спиртні напої з потерпілим, але наніс останньому лише один удар у груди, той упав, а він, після цього, як помацав лоб ОСОБА_11 , побіг викликати швидку медичну допомогу. Звертає увагу на те, що він неодноразово заявляв у суді першої інстанції клопотання про допит фельдшера швидкої, який прибув за викликом та діагностував смерть потерпілого і зафіксовував тілесні ушкодження. Також звертає увагу і на непослідовні показання сестри ОСОБА_11 та експерта ОСОБА_12 . Звертає увагу і на речовий доказ волосину 10-сантиметрів, яка знайдена по місцю проживання потерпілого, хоча останній мав коротку стрижку. Наголошує, на тому, що в матеріалах провадження немає жодного доказу його причетності до смерті ОСОБА_11 . Зазначає про тяжкий стан алкогольного сп`яніння в якому перебував потерпілий, не погоджуючись з висновком експерту ОСОБА_12 щодо виключення настання смерті потерпілого в результаті алкогольного отруєння. Вказує на відсутність жодних слідів крові і можливих ушкоджень у нього на руках, які могли у нього бути в разі побиття ним потерпілого. Посилається і на те, що його затримано 30.11.2014 р., однак строк затримання судом обраховано з 03.12.2014 р. Наголошує на незаконності ухвали про продовження його строку тримання під вартою.
В своїх доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений звертає увагу на свідоцтво про смерть потерпілого, в якому зазначено про отруєння останнього, на дані протоколу огляду місця події про відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого, крім гематоми під оком тижневої давності. Наголошує на тому, що жодний свідок не зміг показати де були гематоми у потерпілого. Крім того, будь-яких показань під час судового розгляду він не давав та його ніхто не допитував.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 залишено у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_10 обчислено з 03 грудня 2014 року та зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з 03.12.2014 року по день набрання даним вироком законної сили, як відбуте покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави - 98 грн. 28 коп. судових витрат за виконання експертизи.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 30 листопада 2014 року біля 22-ої години, ОСОБА_10 , знаходячись у будинку АДРЕСА_2 , в якому мешкав ОСОБА_11 , після розпиття з останнім спиртних напоїв, шляхом нанесення декількох (не менше трьох) ударів у область голови і обличчя потерпілого, заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: синців у ділянці верхніх повік правого і лівого очей; синця в ділянці лоба зліва; садна в області лоба справа над бровою; синця в області лівої вушної раковини із зовнішньої і внутрішньої поверхонь; садна в лівій тім`яній ділянці; крововиливів у м`яких покривах голови із внутрішньої поверхні в області лоба справа і зліва, в лівій тім`яно-потиличній ділянці; лінійного перелому правої частини дещо ззовні від потиличного бугра потиличної кістки з розповсюдженням лінії перелому на луску правої скроневої кістки; закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась геморагічним забоєм головного мозку, крововиливами під тверду мозкову оболонку, в м`які мозкові оболонки мозку, і речовину, в шлуночки мозку, мозочок, довгастий мозок, в м`які покриви голови з внутрішньої поверхні, лінійним переломом потиличної і скроневої кістки справа, синцями, саднами голови, обличчя, травматичним шоком, що спричинили смерть ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення потерпілої, її представника та думку прокурора, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно змісту ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Пунктом 2 ч.3 ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи винуватою, зміст вироку має містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
В ході судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку, що стосується формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, формально виклав обставини лише щодо місця, часу нанесення обвинуваченим потерпілому певних тілесних ушкоджень.
При цьому, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, судом першої інстанції не встановлено способу вчинення, ступінь тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень, форму вини і мотиви кримінального правопорушення, що має суттєве значення для визначення суб`єктивної сторони злочину та юридичної кваліфікації дій винної особи.
На не встановлення судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку способу вчинення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, зверталася увага в попередній ухвалі апеляційного суду Житомирської області від 15.09.2015 року, проте її вказівки при новому судовому розгляді провадження судом першої інстанції безпідставно були залишені без виконання.
Судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження не були усунуті істотні суперечності між висновками судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 №263 та показаннями в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_12 в частині, що стосується характеру і механізму утворення тілесних ушкоджень, що має істотне значення для встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження.
Всупереч вимог ч.1 ст.358, ч.4 ст.96 КПК України, суд першої інстанції в судовому засіданні не дослідив та не дав у вироку відповідної оцінки ряду доказам (протоколи слідчих експериментів від 04.12.2014, 19.02.2015 з відповідними відеозаписами з участю підозрюваного ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_13 ), які в порядку ст.317 КПК України приєднані до матеріалів провадження.
Крім того, на виконання клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо допиту в судовому засіданні свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , судом першої інстанції не було вжито достатньо дієвих процесуальних заходів щодо забезпечення участі цих свідків в судовому засіданні.
За вище наведених обставин, на переконання апеляційного суду, вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню на підставі п.1, п.2, п.3 ч.1 ст.409 КПК України.
Частиною 3 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний здійснити дослідження доказів виключно за клопотанням учасників судового провадження. Оскільки в ході апеляційного розгляду ніхто з учасників судового провадження з відповідним клопотанням про проведення судового розгляду з повним дослідженням доказів не звертався, то апеляційний не наділений процесуальним правом самостійно, з власної ініціативи здійснити їх дослідження.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме - законність та безпосередність дослідження доказів, а також допущені неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, беручи до уваги, що такі порушення з вище наведених підстав неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції у вказаній частині відповідно до вимог ст.ст.7, ч.6 ст.9, 407, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд.
Враховуючи вимоги ст.ст.177, 178, 183, 197 КПК України, з урахуванням фактичних обставин, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, характеризується негативно, наявність ризиків, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою запобігти вказаним ризикам, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж триманням під вартою є неможливим, а тому продовжує йому строк тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.10.2016 року щодо ОСОБА_10 скасувати з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_15 продовжити до 07.03.2017 року.
Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :