Справа № 522/529/17
Провадження по справі №1-кс/522/526/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2017 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу представника ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, -

В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_3 ,- адвокат ОСОБА_4 , звернувся до суду із скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність працівників прокуратури Одеської області, яка, на думку скаржника, полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, вказаних у його заяві від 06.01.2017р.

В обґрунтування скарги адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що він, 06.01.2017р., відповідно до вимог чинного законодавства, звернувся до прокуратури Одеської області щодо внесення до ЄРДР відомостей стосовно судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 , за обставинами постановления двох завідомо неправосудних рішень у справі про банкрутство ЗАТ «Санаторій «Україна».

Однак до цього часу працівниками прокуратури Одеської області відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_4 , не внесено.

Вказані дії працівників прокуратури адвокат ОСОБА_4 вважає незаконними, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати працівників прокуратури Одеської області внести відомості про кримінальне правопорушення за його заявою від 06.01.2017 року стосовно судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 375 КК України, відповідно до вимог ст.214 КПК України.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав свої вимоги у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на безпідставність стверджень скаржника.

Розглянувши скаргу та дослідивши документи, які додані до неї, заслухавши думку адвоката ОСОБА_4 , приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 перебували матеріали справи про банкрутство ЗАТ «Санаторій «Україна», за якими головуючим у справі було винесено рішення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та вбачаючи в діях судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 наявність складу злочину, передбаченого ст. 375 КК України, представник ОСОБА_3 ,- адвокат ОСОБА_4 звернувся до прокуратури в порядку ст. 214 КПК України з заявою про внесення до ЄРДР відомостей стосовно вищевказаного судді Господарського суду Одеської області.

Однак до цього часу працівниками прокуратури Одеської області відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою адвоката ОСОБА_4 не внесено.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Незважаючи на те, що подана адвокатом ОСОБА_4 скарга містить вимогу про реєстрацію злочину, за своїм змістом та суттю вона не є повідомленням про злочин, оскільки не містить достатніх даних про вчинення кримінального правопорушення за викладених заявником обставин.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_4 вказує лише на те, що він та ОСОБА_3 , інтереси якої він представляє, не згодні з рішеннями Господарського суду Одеської області, які винесені суддею Господарського районного суду Одеської області під час розгляду справи про банкрутство ЗАТ «Санаторій Україна». Проте така незгода не є підставою для реєстрації заяви в ЄРДР. Сам факт винесення судом рішення не містить склад злочину, передбаченого ст. 375 КК України.

Крім того, як вбачається зі скарги рішення Господарського суду Одеської області на даний час не скасовані, у зв`язку із чим мають законну силу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. Строк подання апеляційної скарги, її форма і зміст визначено ст. 93,94 ГПК України. Порядок розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції закріплено в ст. 99 ГПК. Додаткові докази приймаються судом на підставі ст. 101 ГПК України. Строк розгляду апеляційної скарги регламентовано ст. 102 ГПК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги приймається постанова, в якій обов`язково зазначаються відомості, передбачені ст. 105 ГПК України.

Окремо від рішення може бути оскаржено ухвалу господарського суду першої інстанції (ч. 1 ст. 106 ГПК України) у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження в касаційній інстанції призначено для перевірки законності судових актів господарських судів України. Перевірку законності цих актів здійснює Вищий господарський суд України. Право касаційного оскарження мають особи, визначені ст. 107 ГПК України. Порядок (ст. 109) та строки подання касаційної скарги (ст. 110) регламентовано ГПК України. Повноваження суду касаційної інстанції відносно рішення або постанови, яке перевіряється за касаційною скаргою (поданням), визначено в ст. 109 ГПК України.

За наслідками розгляду скарги (подання) приймається постанова, яка повинна містити визначені законодавством реквізити.

Оскарження ухвал місцевого або апеляційного господарського суду відбувається в касаційному порядку відповідно до вимог ГПК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Порядок оскарження постанови Вищого господарського суду України встановлено ст. 111-14 ГПК України.

Порядок розгляду справи Верховним Судом України регламентовано ст. 111-23 ГПК України.

За результатами розгляду скарги (подання) ухвалюється постанова Верховного Суду України, яка є остаточною і оскарженню не підлягає.

Крім того, відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 вбачається, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» скасування або зміна судового рішення не тягне за собою дисциплінарної відповідальності судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли порушення допущено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків.

Відповідно до ст. 94 зазначеного Закону, дисциплінарне провадження щодо суддів місцевих та апеляційних суддів здійснює Вища кваліфікаційна комісія суддів України.

Відповідно до статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя є недоторканним. Суддя не може бути без згоди Верховної Ради України затриманий чи заарештований до винесення судом обвинувального вироку. Судді може бути повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення лише Генеральним прокурором України або його заступником.

Крім того, відповідно до ст. 375 КК України об`єктивна сторона злочину полягає у постановленні суддею (суддями) завідомо неправосудного судового рішення. Неправосудним є судове рішення, в якому завідомо неправильно застосовано норму матеріального права, яке постановлено з грубим порушенням норм процесуального права, або в якому завідомо є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК, характеризується тільки прямим умислом, оскільки особа усвідомлює, що постановляє завідомо неправосудний судовий акт, керуючись при цьому будь-якими мотивами, за винятком корисливих або інших особистих інтересів (ч. 2 ст. 375 КК). Якщо судовий акт постановляється колегіальним складом суду (кількома професійними суддями чи за участю народних засідателів або присяжних), то для кваліфікації їхніх дій за ст. 375 КК необхідно встановити, що кожен з них діяв умисно й усвідомлював завідомо неправосудний характер такого акта. У противному разі вчинене може розглядатися лише як дисциплінарний проступок, а якщо неправосудність судового акта сталася внаслідок несумлінного ставлення винного до виконання своїх службових обов`язків, то діяння (за інших необхідних умов) містить ознаки злочину, передбаченого ст. 367 КК.

Кваліфікуючими ознаками злочину (ч. 2 ст. 375 КК України) є: 1) спричинення тяжких наслідків; 2) вчинення його з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах. Поняття тяжких наслідків є оціночним, і його зміст встановлюється судом у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Корисливі мотиви припускають прагнення винного одержати будь-яку вигоду матеріального (майнового) характеру або позбутися матеріальних витрат у разі постановлення неправосудного судового акта (наприклад, засудження невинного з метою неповернення йому боргу). Інші особисті інтереси припускають вчинення злочину за мотивами особистої зацікавленості, яка може бути обумовлена помстою, кар`єризмом, заздрістю, ревнощами, прагненням просунутися по службі, одержати нагороду, приховати свою некомпетентність тощо.

Відповідно до ст. 24 КК України умисел поділяють на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Згідно з ч. 2 ст. 24 КК України, особа при прямому умислі: а) усвідомлює суспільно небезпечний характер своєї дії або бездіяльності; б) передбачає настання суспільно небезпечних наслідків; 3) бажає їх настання.

Однак, скаржник у своїй скарзі не зазначив ніяких відомостей або не навів жодного факту, який би підтвердив наявність в діях судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України.

Таким чином, лише зазначення скаржником про наявність в діях судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ст. 375 КК України, без зазначення наявності в діях вказаної особи об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину, без зазначення кваліфікуючих ознак злочину та інших даних, які мають суттєве значення при розгляді заяви не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Доводи скаржника, викладені в скарзі, на підтвердження наявності складу злочину, передбаченого ст. 375 КК України, в діях судді є суб`єктивними, носять загальний характер, являються безпідставними і необґрунтованими і не можуть бути прийняті до уваги та задоволені.

Як слідує з пояснень адвоката ОСОБА_4 у судовому засіданні, його заява досі не розглянута органом досудового розслідування, відповідальні особи прокуратури Одеської області не надали відповіді за цим фактом.

На підставі викладеного, вимоги адвоката ОСОБА_4 щодо зобов`язання працівників прокуратури Одеської області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення суддею Господарського суду Одеської області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України, підлягають частковому задоволенню, з наведених підстав.

За таких обставин, скарга адвоката ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а саме слід зобов`язати відповідальних осіб прокуратури Одеської області розглянути заяву ОСОБА_4 від 06.01.2017 року, відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст. ст. 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу представника ОСОБА_3 ,- адвоката ОСОБА_4 на бездіяльність прокурора, задовольнити частково.

Зобов`язати відповідальних посадових осіб прокуратури Одеської області розглянути заяву адвоката ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 06.01.2017 року, відповідно до вимог КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1
18.01.2017