Ухвала
іменем україни

26 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 10001619, за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопілля, Сумськоїської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

та
ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Краснопілля, Сумськоїської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та 4 роки 6 місяців відповідно.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винними в тому, що вони 19 лютого 2015 року, о 20:30, знаходячись по вул. Либідській, 1 б, у м. Києві побачили раніше їм не відому потерпілу ОСОБА_10 яка йшла у сторону залізничних колій. В цей час, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вступили в змову між собою, з метою викрадення речей належних потерпілій ОСОБА_10 , та направились слідом за потерпілою. Наздогнавши ОСОБА_10 , на залізничних коліях, що ведуть до залізничної станції «Протасів Яр», потерпіла почула кроки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які прямували за нею і озирнулась. В цей час, ОСОБА_9 вхопив жіночу сумку, яка знаходилась при ОСОБА_10 та почав намагатись її вихопити. ОСОБА_10 почала чинила опір, тому ОСОБА_9 штовхнув її, внаслідок чого вона впала на щебінь та наніс кілька ударів кулаком по обличчю. ОСОБА_8 в цей час знаходився поруч, на відстані приблизно 2 метрів, спостерігаючи за подією. В подальшому, оскільки потерпіла тримаючи сумку за ручки, а ОСОБА_9 тягнув цю сумку до себе, від сумки відірвалися ручки і ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заволодівши зазначеною сумкою, вартість якої 120 грн., та в якій знаходились речі потерпілої та грошові кошти в сумі 55 грн., чим завдали потерпілій матеріального збитку на суму 415 грн. з місця вчинення злочину зникли.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , порушує питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції. Посилається при цьому на неповноту та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону. Вказує також, що органами досудового слідства не було доведено участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також на відсутність між засудженими попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення. Крім того захисник зазначає, що суд не врахував психічне захворювання ОСОБА_8 та не застосував до останнього примусові заходи медичного характеру.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , порушує питання про скасування судових рішень по справі в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону, істотним порушенням кримінального процесуального закону. Крім того, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту судового розгляду. Вказує, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не доведена, що дії засуджених слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 186 КК України, оскільки на думку захисту у засудженого був умисел лише на заволодіння майном потерпілої, та не було умислу на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а також вважає, що була відсутня попередня змова між засудженими. Крім того захисник зазначає, що суд не врахував психічне захворювання ОСОБА_8 . Також зазначає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисників ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_9 , які підтримали свої касаційні скарги, думку засудженого ОСОБА_8 , який підтримав касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , пояснення прокурора ОСОБА_5 , який просив касаційні скарги захисників залишити без задоволення, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду крім іншого має бути зазначено суть апеляції, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положень закону яким він керувався, та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні апеляції без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, через які апеляцію визнано необґрунтованою.

Проте, апеляційним судом при розгляді даного кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та винесенні ухвали не було дотримано вимог вказаної норми кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, засудженими ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також в інтересах останнього захисником ОСОБА_7 були подані апеляційні скарги в яких спочатку порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо засуджених оскільки на думку скаржників матеріалами кримінального провадження не було доведено участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також вказувалось на відсутність між засудженими попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення. Засуджені в апеляційних скаргах також зазначали про відсутність у них попередньої змови на вчинення кримінального правопорушення, а також на суворість призначеного їм судом покарання. В доповненнях до апеляційних скарг скаржники не змінюючи їх мотивувальну частину просили змінити вирок районного суду та пом`якшити призначене покарання.

Апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, зазначив лише, що вина засуджених у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю доведена, при цьому переписав у своєму рішенні докази на які послався у вироку суд першої інстанції, не проаналізувавши їх та не дав вичерпної відповіді на доводи поданих засудженими та захисником апеляцій, в тому числі й щодо наявності у засуджених попередньої змови на вчинення злочину, а лише зазначив, що фактичні обставини справи та намагання разом зникнути з місця скоєння злочину свідчать про узгодженість дій засуджених при заволодінні майном потерпілої. При цьому посилався на показання потерпілої під час досудового та судового слідства, хоча в судовому засіданні потерпіла змінила свої показання щодо дій засуджених.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не дав належної та обґрунтованої відповіді на доводи поданих засудженими та захисником апеляційних скарг, чим порушив право засуджених на об`єктивний та неупереджений розгляд справи в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, ухвала апеляційного суду є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в зв`язку з чим підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду слід врахувати вищезазначене, ретельно дослідити доводи скарг засуджених та захисника, в разі потреби провести повне чи часткове судове слідство, дати доводам скарг, висновкам експертиз, висновкам суду першої інстанції, показанням свідків та потерпілої належну оцінку, і з урахуванням усіх обставин прийняти обґрунтоване рішення та належним чином його мотивувати.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_8 , та захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ______________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3