Справа № 372/1753/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1391/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 21.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
21 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали кримінального провадження № 0000808 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Обухів Київської області, українку, громадянку України, одружену, маючу на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючу, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму вироком Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 850 грн. штрафу,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу в розмірі 850 грн. та остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; на підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно; вирішене питання про речові докази,

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 10 червня 2016 року близько 09 години 14 хвилин, перебуваючи в приміщення супермаркету «Фуршет» ДП «Рітейл Вест», розташованого за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 107, маючи прямий умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, реалізуючи свій злочинний намір, діючи таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, викрала з продовольчих вітрин супермаркету продукти харчування та поклала в корзину, а саме: грудинку «Українську», вагою 0,660 кг, вартістю 43 грн. 34 коп., артикул 159193; ковбасу «Салямі Боварська «Глобіно»», вагою 0,750 кг, вартістю 45 грн. 51 коп., артикул 694162; ковбасу «Салямі Імператорська Фарро», вагою 0,516 кг, вартістю 17 грн. 55 коп., артикул 848817; ковбасу «Салямі «Мадера Фарро» вагою 0,484 кг, вартістю 18 грн. 41 коп., артикул 848507; масло солодковершкове «Селянське» вагою 200 г, вартістю 19 грн. 85 коп. в кількості 2 шт., на загальну суму 39 грн. 70 коп., артикул 315; масло «Селянське» вагою 200 г, вартістю 17 грн. 60 коп. в кількості 2 шт. на зальну суму 35 грн. 20 коп., артикул 745; м`ясо криля «Аквамарін» вагою 200 г, вартістю 41 грн. 45 коп., в кількості 4 шт., на загальну суму 165 грн. 80 коп., артикул 612; сосиски з сиром в беконі «Ятрань», вагою 0,428 кг, вартістю 18, грн. 16 коп., артикул 426770, всього на зальну суму 383 грн. 67 коп. В подальшому, продовжуючи свою злочинну діяльність, достовірно розуміючи, що вона вчиняє злочин, ОСОБА_7 , переміщаючись по торгівельному залу супермаркету «Фуршет» ДП «Рітейл Вест», переклала вищевказані продукти харчування з корзини в рюкзак, який мала при собі. Після цього вийшла через каси, не розрахувавшись за товар, але свої злочинні дії не довела до кінця з причин, які від її волі не залежали, оскільки була зупинена охоронником біля виходу з супермаркету.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Обухівського районного суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість; ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків визначити остаточне покарання за цим вироком у виді 1 року позбавлення волі та невідбутого покарання за попереднім вироком Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; на підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно; в іншій частині вирок суду залишити без змін. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є незаконним, оскільки призначене за попереднім вироком обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді штрафу, не досягло своєї мети щодо виправлення засудженої та запобігання вчинення нею нових злочинів, що ще раз підтверджує її суспільну небезпечність, неможливість виправлення та запобігання вчиненню інших злочинів без ізоляції від суспільства. На думку прокурора, ухвалюючи оскаржуване рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченої через м`якість. Апелянт зазначає, що таке рішення належним чином не мотивоване, є передчасним та постановлене без урахування конкретних обставин справи, а тому оскаржуваний вирок підлягає скасуванню. Окрім того, прокурор вказує, що призначивши ОСОБА_7 основне покарання із звільненням від відбування покарання із застосуванням ст. 75 КК України, покращив її правове становищ в порівнянні з покаранням у виді штрафу, яке належить відбувати реально та вказані порушення призвели до уникнення обвинуваченою покарання у виді реального позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинувачену, яка проти задоволення апеляційної скарги заперечувала; перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як слідує із матеріалів провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно враховано як обставину, що пом`якшує покарання, згідно ст. 66 КК України, щире каяття; як обставину що, відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, рецидив злочину. Також враховано особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.п. 78-79/, те що вона раніше притягувалась до кримінальної відповідальності /а.п. 80/, думку представника потерпілого, який при призначенні покарання покладався на розсуд суду, матеріальних претензій до обвинуваченої не має /а.п.27/.
Окрім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря нарколога /а.п. 84/ та лікаря-психіатра /а.п.86/ не перебуває; характеризуючі дані на неї у виконавчому комітеті Обухівської міської ради відсутні /а.п. 88/; за місцем свого проживання ОСББ «Лермонтова 28» характеризується посередньо, проживає разом з двома неповнолітніми дітьми та чоловіком /а.п.90/.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що до призначеного за оскаржуваним вироком покарання було повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Обухівського районного суду від 01 квітня 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді одного року позбавлення волі та штрафу у розмірі 850 грн.

У цьому випадку, судом першої інстанції правильно застосовано положення ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_7 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинила новий злочин. Враховуючи викладене, положення ч. 4 ст. 71 КК України, на які посилається в своїй апеляційній скарзі прокурор були враховані при призначенні покарання, оскільки остаточне покарання за сукупністю вироків, більше від покарання за новий злочин.
Посилання прокурора на той факт, що застосування ст. 75 КК України покращило правове становище ОСОБА_7 в порівняні з покаранням у виді штрафу, яке належить відбувати реально, не ставить під сумнів законність, та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки за злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 призначено суворіше покарання у виді позбавлення волі, а звільнення від відбування покарання з випробуванням не вказує на звільнення особи від відповідальності за вчинене нею діяння і має на меті не тільки кару, а й виправлення ОСОБА_7 , запобіганню вчинення нових злочинів як нею, так й іншими особами.
Тобто, призначене судом першої інстанції обвинуваченій покарання відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України.

Таким чином, оцінивши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що при постановленні оскаржуваного вироку, обвинуваченій було призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 07 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

С У Д Д І

____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4