АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за №0010689відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Деснянського районного суду м. Києва від 29.04.2013 року за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільненого 08.05.2014 року по відбуттю покарання;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки та покладанням на нього обов`язків передбачених п.п.2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.
_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/728/2017
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .

Згідно вироку суду, 06.09.2016 року приблизно о 02 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у дворі будинку №54/9 по пр. Маяковського в м. Києві, підійшов до припаркованого автомобіля марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 та, діючи умисно з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, відкрив капот зазначеного автомобіля, звідки повторно, таємно викрав автомобільний акумулятор марки «Westa 6 CT A», вартістю 1319,00 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та правильність правової кваліфікації його дій, просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , скасувати вирок суду від 21.11.2016 року в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, а в решті вирок суду залишити без зміни.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на вимоги ст. 65 КК України та п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, яке за своїм видом та розміром повинно відповідати характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даним про особу винного з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Вважає, що суд в оскаржуваному рішенні не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненому обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, а також не врахував дані про особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину не займався суспільно-корисною працею, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності та відбував реальне покарання за попередніми вироками, однак після звільнення 08.05.2014 року з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, а тому звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не буде сприяти його виправленню та запобіганню вчинення нових злочинів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив залишити оскаржуваний вирок суду без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0010689 та апеляційні доводи; повторно дослідивши наявні в матеріалах справи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 ; провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, у відповідності з вимогами
ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винними у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і підтвердив обставини його вчинення, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Відповідно до ст.cт. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. При цьому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки, вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, при цьому дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, не можна вважати достатньо обґрунтованими і правильними, оскільки призначене ОСОБА_6 покарання зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, а тому не може бути визнане необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, стаття 75 КК України застосовується лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у своєму вироку не навів належного обґрунтування своїх висновків щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 76 КК України, при цьому не надав належної оцінки характеру та конкретним обставинам вчинення злочину, який, згідно ст. 12 КК України, віднесений до злочину середньої тяжкості, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини проти власності, що на момент вчинення злочину суспільно-корисною працею він не займався, а отже вчинив умисний корисливий злочин з метою власного збагачення, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його особи та спростовує висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на викладене, а також враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за аналогічні корисливі злочини, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний корисливий злочин, дані про особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції його від суспільства та приходить до висновку про відсутність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням, а тому апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Отже переглядаючи судове рішення в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в частині застосування положень ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 407 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року у кримінальному провадженні №0010689 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати в частині застосування положень ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з дня його фактичного затримання, повязаного з виконанням даного вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3