Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/405/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000206 від 22.04.2016 року за апеляційними скаргами прокурора, захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кам`януватка, Новомиргородського району, Кіровоградської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, одружений, маючий на утриманні 4-х малолітніх дітей, працюючий по найму вантажником на пилорамі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 17.11.2010 року, Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Звільнений 30.12.2015 року умовно-достроково за ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.12.2015 року на 1 рік 6 місяців 27 днів,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2010 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_9 у строк призначеного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с.Новодмитрівка, Сахновщинського району, Харківської області, українець, громадянин України, із середньою освітою, неодружений, працюючий по найму різноробочим, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 12.05.2014 року, Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з іспитовим строком на 3 роки,

- 15.10.2014 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185, ч.4 ст.70, ст.75 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з іспитовим строком на 3 роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 КК України, та призначено покарання:

- за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15.10.2014 року і за сукупністю вироків призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_10 у строк призначеного покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 заподіяну матеріальну шкоду в сумі 10 757,24 грн. та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Цивільний позов прокурора в інтересах районного територіального медичного об`єднання «Новомиргородське» про стягнення солідарно з обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 витрат на лікування потерпілої ОСОБА_12 в сумі 3 149,49 грн. - задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь районного територіального медичного об`єднання «Новомиргородське» - 3 149,49 грн.

Також вироком вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку суду обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вчинили:

- таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9 ще і особою, яка раніше вчинила розбій;

- умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Злочини скоєні за наступних обставин.

22.04.2016 року близько 00:15 год. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшли в гості до раніше знайомої ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 і зайшли у веранду будинку через незачинені двері, побачили, що вхідні двері у будинок зачинені на навісний замок. Виходячи із веранди, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 побачили на підлозі у веранді сокиру. Маючи та реалізовуючи умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , за попередньою змовою, шляхом вільного доступу, повторно викрали сокиру, вартістю 295 грн.

З місця вчинення злочину ОСОБА_9 і ОСОБА_10 зникли, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду в сумі 295 грн.

В цей же день, 22.04.2016 року близько 04:00 год. ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вступили між собою в злочину змову на вчинення нападу на будинок ОСОБА_12 , одягнули рукавички, взяли із собою сокиру, викрадену з будинку ОСОБА_14 і прийшли до будинку ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Маючи та реалізовуючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами належними ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , як особа, яка раніше вчинила розбій, та ОСОБА_10 , за попередньою змовою, повторно, скористалися відсутністю поблизу сторонніх осіб, представились працівниками міліції та стали вимагати від ОСОБА_12 відчинити їм двері. Остання, побоюючись за особисте життя, двері обвинуваченим не відчинила, тому ОСОБА_9 і ОСОБА_10 шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до будинку, де ОСОБА_9 , не зважаючи на похилий вік ОСОБА_12 , умисно наніс один удар кулаком руки в область голови останній та, погрожуючи застосуванням сокири, став спільно з ОСОБА_10 вимагати у ОСОБА_12 грошові кошти.

В подальшому ОСОБА_10 став шукати у будинку грошові кошти, а ОСОБА_9 взяв зі столу ніж, продовжуючи вимагати грошові кошти, розрізав на ОСОБА_12 одяг. В цей час до ОСОБА_9 підійшов ОСОБА_10 і, продовжуючи реалізовувати умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, умисно нанесли потерпілій ОСОБА_12 удари руками і ногами в область голови, шиї та тулубу, вимагаючи грошові кошти в сумі 1 000 грн., чим заподіяли потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, множинних пошкоджень області голови (кровопідтьоки вік, лівої вушної раковини з переходом на завушну область, лівої тім`яної області, лівої щоки, лівої виличної області, області підборіддя зліва, рани та садна верхньої губи), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння.

Крім цього, 22.04.2016 року близько 04:00 год., ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою, під час вчинення нападу на потерпілу ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , вимагаючи в останньої грошові кошти, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, маючи та реалізовуючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, нанесли потерпілій ОСОБА_12 удари руками і ногами в область голови, шиї та тулубу, вимагаючи з неї грошові кошти в сумі 1000 грн., чим спричинили останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, множинних пошкоджень області голови (кровопідтьоки вік, лівої вушної раковини з переходом на завушну область, лівої тім`яної області, лівої щоки, лівої виличної області, області підборіддя зліва, рани та садна верхньої губи), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних в момент заподіяння.

Після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_10 були затримані працівниками поліції на місці скоєння кримінального правопорушення.

В подальшому, потерпілу ОСОБА_12 було доставлено до РТМО «Новомиргородське», де остання ІНФОРМАЦІЯ_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла. Смерть ОСОБА_12 настала в результаті закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор, який приймав участь в суді першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_15 та ОСОБА_9 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а саме - склад конкретного злочину та його кваліфікуючі ознаки), невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (застосування м`якого покарання для виправлення засудженого).

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України (таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням до житла), ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, та призначити покарання:

ОСОБА_10 за ч.3 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України - 9 років позбавлення волі, за ч.4 ст.187 КК України -14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у вигляді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна

На підставі ст.71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15.10.2014 року і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.121 КК України - 9 років позбавлення волі, за ч.4 ст.187 КК України -14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ст. 71 КК України шляхом приєднання невідбутої частину покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2010 року і за сукупністю вироків призначити остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2017 року залишити без змін.

В порядку ч.3 ст.404 КПК України допитати обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а також дослідити характеризуючи дані стосовно обвинувачених, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що згідно обвинувального акту ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням до житла, тобто кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, разом з тим суд І інстанції прийшов до висновку, що в діях обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відсутня кваліфікуюча ознака «проникнення у житло».

Прокурор зазначає, що вказане твердження є помилковим, посилаючись на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» згідно якого, під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Тобто апелянт вважає, що, в діях обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_9 наявна кваліфікуюча ознака «проникнення у житло», в зв`язку з тим, що у приміщенні веранди знаходився об`єкт вчинення вказаного кримінального правопорушення - сокира, яку обвинувачені викрали та проникли до приміщення веранди незаконно без застосування засобів подолання перешкод, так як, двері у веранду потерпілої ОСОБА_14 були незачинені.

Таким чином, в даному випадку судом І інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність а саме - неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а саме - склад конкретного злочину та його кваліфікуючі ознаки та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

В іншій частині вчинення вказаного кримінального правопорушення доводи суду є вірними.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що судом І інстанції встановлено характеризуючі дані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, проте судом призначено занадто м`яке покарання, тим самим не враховано положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме п.1, де вказано, що у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок районного суду стосовно ОСОБА_10 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 КК України скасувати і закрити кримінальне провадження стосовно останнього.

Свої вимоги мотивує тим, що в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено доказами вчинення ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, також безпідставно і необґрунтовано задоволено цивільний позов потерпілого.

Висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження встановлені у судовому засіданні, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та наявні суперечливі докази, які мають істотне значення для висновків суду, і з судового рішення не зрозуміло, чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

А тому вважає, що вказаний вирок необґрунтованим та незаконним, а викладені з ньому висновки не відповідним фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник адвокат ОСОБА_8 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 кримінальне провадження за ч.4 ст.187 за ч.2 ст.185 КК України закрити на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та відсутності події кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Призначити покарання за скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України в межах санкції вказаної статті, наблизивши міру покарання до мінімальної.

Під час розгляду викликати в судове засідання потерпілого ОСОБА_11 та неповнолітню ОСОБА_16 .

Свої вимоги мотивує тим, що районним судом прийнято уваги покази свідків та потерпілих, і які в своїх свідчення не підтверджували вини обвинувачених в скоєнні інкримінованих злочинів.

В показах даних районному суду, жоден із свідків не пояснив в ході судового засідання про вимагання грошей в потерпілої, ні сам ОСОБА_11 , який спочатку і не міг пояснити хто до нього прийшов, оскільки він не впізнав по голосу обвинувачених, а лише побачивши їх вже затриманими працівниками поліції зрозумів хто такі затримані, і до того ОСОБА_9 він не бачив близько 6-7 років, то не міг впізнати його по голосу. Також оскільки ОСОБА_11 втік з будинку, ще до проникнення в нього обвинувачених, не міг чути їх розмову з потерпілою та стверджувати про вимагання в неї грошових коштів. Зазначені обставини саме підтверджують факт відсутності умислу обвинувачених на незаконне заволодіння коштами та відповідно скоєння саме нападу з зазначеною метою, та підтверджуються саме факт, що обвинувачені прийшли до будинку ОСОБА_11 , щоб вирішити питання поїздки на залізничний вокзал, оскільки ОСОБА_9 мав їхати додому в Житомирську область , де проживає з дружиною та чотирма неповнолітніми дітьми.

Також судом не прийнято уваги, що ОСОБА_9 всього на декілька днів приїхав в с.Кам?януватка в гості до своєї матері, щоб допомогти останній по господарству та посадити картоплю, і відповідно ніякого умислу на скоєння злочинів не мав.

Також захисник вважає, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження і факт протиправного проникнення до будинку потерпілої, оскільки на вхідних дверях крім пошкодженої зовнішньої ручки дверей будь яких пошкоджень виявлено на було, а запір з внутрішньої частини дверей на момент огляду ніяких пошкоджень не мав, і на момент прибуття працівників поліції був в зачиненому стані, і його відчинила неповнолітня ОСОБА_17 , яка проникла до будинку через вікно, саме щоб відчинити двері та працівники поліції мали змогу зайти до будинку.

Зазначена обставина саме підтверджує факт, що потерпіла ОСОБА_12 сама відчинила двері обвинуваченим, щоб останні могли переконатись, що ОСОБА_11 немає вдома, оскільки останній вже залишив будинок через горище, і в подальшому через відсутність самого ОСОБА_11 між обвинуваченими і потерпілою виникло непорозуміння, в ході якого потерпілій і було завдано тілесних ушкоджень.

Що стосується факту спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень які потягли смерть потерпілої, то обвинувачений ОСОБА_9 вину свою в скоєнні інкриміновано злочину визнав повністю.

Під час визначення обсягу проведення судового слідства в суді апеляційної інстанції, захисник адвокат ОСОБА_8 , зазначив про недоцільність повторного допиту потерпілого ОСОБА_11 та неповнолітню ОСОБА_16 , оскільки вказані особи були допитані під час розгляду в суді першої інстанції, а їх покази наявні у матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, провівши під час апеляційного розгляду судове слідство в обсязі дослідження протоколу місця події від 22.04.2016 року та дослідження даних, що характеризують особу обвинувачених, в дебатах прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу останнього та просили її задовольнити та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора. Обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу останнього та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону більш суворого покарання.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і які суд першої інстанції дослідив в повному обсязі і дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Та кваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та за ч. 2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину свою у вчинені кримінальних правопорушень визнав частково, а саме в частині обвинувачення за ч.2 ст. 121 КК України визнав повністю, а за ч.3 ст. 185, ч.4 ст.187 КК України не визнав та надав суду показання, що сокиру у ОСОБА_14 не викрадав і до її будинку не проникав.

Також надав показання, що 21.04.2016 вранці і до вечора він допомагав своїй сестрі ОСОБА_18 саджати картоплю. Близько 18:00 год. він пішов за адресою: АДРЕСА_5 допомогти по господарству своїй матері, а через 40 хвилин повернувся до будинку ОСОБА_18 , де допомагав останній доглядати дитину. Біля 20:00 год. за місцем проживання ОСОБА_18 прийшов ОСОБА_10 і вони втрьох вжили пляшку горілки. Приблизно о 21:00 год. закінчилися цигарки і він з ОСОБА_10 пішли до ОСОБА_19 , щоб той відвіз їх до с. Тишківка купити цигарок, а також о 3-й годині ночі відвіз його на вокзал, але у ОСОБА_19 був поламаний автомобіль. Тому він з ОСОБА_10 пішли до дому до ОСОБА_11 . На стук у двері, матір ОСОБА_11 - ОСОБА_12 відповіла, що останнього не має вдома. Вони повернулися до ОСОБА_18 і продовжили вживати горілку. Через деякий час він разом з ОСОБА_10 вирішили знову піти до ОСОБА_11 , з яким домовитись, щоб відвіз його на вокзал, але ОСОБА_12 сказала, що сина не має вдома. Він був одягнений в робочий одяг та рукавички. Повернувшись до ОСОБА_18 , але вона вигнала його з ОСОБА_10 , щоб не тривожили дітей. Вони разом пішли до сільського клубу, але він виявився зачиненим. Він з ОСОБА_10 вирішили ще раз піти до ОСОБА_11 . Вказав, що в стані алкогольного сп`яніння на той момент не перебував, але був стан начебто похмілля. Підійшли до будинку, він почув голос ОСОБА_11 , однак його мати повідомила, що він відсутній. Він сказав ОСОБА_12 , що чув голос її сина та щоб вона його покликала. ОСОБА_12 відчинила двері та сказала, щоб він зайшов і впевнися сам, почала кидатись на нього і смикати за куртку. Він зайшов до будинку, оглянув кімнати, але ОСОБА_11 не побачив, хоч в будинку горіло світло. В цей час ОСОБА_10 перебував на подвір`ї. ОСОБА_12 кричала та виганяла його з будинку, після чого він вдарив останню лівою рукою в область голови і наніс ще декілька ударів. ОСОБА_12 сіла на ліжко, у неї з губи пішла кров. Він вдарив її ще пару раз долонею по обличчю та плечу. ОСОБА_12 говорила, що у неї не має грошей та запитувала, що він хоче від неї. Він не вимагав грошей, тому відповів, що вони йому не потрібні, лише хотів знайти ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_12 вдарила його по обличчю і він штовхнув її, внаслідок чого вона впала на підлогу та пару разів вдарила його по ногам, через що він наніс ногами удари по тазу останній. В цей час зайшов ОСОБА_10 , запитав, що він робить. ОСОБА_12 стала кричати на ОСОБА_10 , на що останній штовхнув потерпілу, яка знову впала на підлогу, і вийшов з будинку. ОСОБА_12 кричала на нього і він наніс ще декілька ударів руками в область голови, потягнув за кофту, яка розірвалась. Потерпіла піднялась, знову стала кричати, він ще її вдарив, внаслідок чого вона впала на підлогу, втративши свідомість. Він облив потерпілу водою, а ОСОБА_10 , який повернувся до будинку, поклав її на ліжко. Пізніше ОСОБА_12 прийшла до тями, ОСОБА_10 сказав, що на подвір`ї знаходяться працівники міліції, а тому він вискочив з вікна, був затриманий працівниками міліції. В будинку у ОСОБА_12 він перебував приблизно одну годину, а ОСОБА_10 лише заходив і виходив. Потерпілу він та ОСОБА_10 не роздягали. Сокири у них не було. Визнає свою вину лише за ч.2 ст.121 КК України, оскільки дійсно спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження.

Допитаний в судом першої інстанції засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчинені кримінальних правопорушень не визнав, надав суду показання, що крадіжку майна у ОСОБА_14 не скоював, до будинку не проникав і сокиру не викрадав. По епізоду щодо ОСОБА_12 вказав, що гроші в останньої не вимагав і тілесні ушкодження не спричиняв.

Також надав показання, що 21.04.2016 року приблизно о 10:00 год. ОСОБА_18 , яка являється рідною сестрою ОСОБА_20 , попросила допомогти їй по господарству. Після 14:00 год. він пішов по своїм справам, а повернувся близько 18:00 год. і запропонував ОСОБА_9 випити горілки, на що останній погодився. Вони купили 1 літр горілки, яку вживали у ОСОБА_21 . Коли закінчилися цигарки, вони пішли до ОСОБА_19 , щоб останній підвіз їх до сусіднього села в магазин. Останній пояснив, автомобіль поламаний, тому він і ОСОБА_9 вирішили піти до ОСОБА_11 з проханням, щоб останній відвіз ОСОБА_9 вночі на вокзал. Однак ОСОБА_12 повідомила, що вдома ОСОБА_11 не має і вони повернулися до ОСОБА_18 , продовжили вживати горілку. Приблизно о 22:00 год. знову пішли за місцем проживання ОСОБА_11 , але мати останнього знову повідомила, що ОСОБА_11 не має. Вони знову повернулись до ОСОБА_18 , яка їх вигнала, оскільки на той час її діти вже спали. Тоді вони сходили до будинку культури, який був зачинений, і пішли знову до ОСОБА_11 . ОСОБА_9 постукав у вікно. Двері відчинила ОСОБА_12 і ОСОБА_9 зайшов до будинку. Він залишився чекати його біля хвіртки, яка знаходиться на відстані близько 30 кроків до вхідних дверей. Через деякий час він теж зайшов до будинку, де ОСОБА_9 розмовляв з ОСОБА_12 . Остання побачила його і чомусь вдарила його по спині, тому він змушений був вийти з будинку, повідомивши ОСОБА_9 , що чекатиме його на подвір`ї. Однак ОСОБА_9 не повертався, тому через 15 хвилин він повернувся у будинок, вхідні двері не зачиняв. Побачив, що ОСОБА_12 лежала на підлозі в розірваній юбці, біля роту була кров. Він переклав ОСОБА_12 на ліжко, почув, що приїхали працівники міліції, які стукали у двері, тому він сховався на горищі, так як злякався, оскільки має судимість і перебуває на іспитовому терміні. Згодом в будинку його схопили працівники міліції. Хто зачинив за ним двері, він не знає. Також він не бачив, як ОСОБА_9 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_12 . Жалкує лише в тому, що не зупинив протиправні дії ОСОБА_9 .

Також вина обвинувачених у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується іншими дослідженими та перевіреними в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

По епізоду таємного викрадення майна у ОСОБА_14
- показаннями потерпілої ОСОБА_14 , згідно яких вона знайома із обвинуваченими, є однокласниками. 21.04.2016 року вона з чоловіком та дитиною поїхали до кумів в гості в с. Коханівка, Черкаської області, у яких залишились ночувати. У вечірній час їй зателефонувала ОСОБА_18 , яка є рідною сестрою ОСОБА_20 , і запитала, чи не знаходяться вони вдома, і коли вона приїде додому. В ході розмови по телефонну, слухавку у ОСОБА_18 вихватив ОСОБА_9 , який став її ображати, висловлюватися нецензурною лайкою. Почувши лайку, у неї з рук мобільний телефон взяв її чоловік ОСОБА_22 та повідомив ОСОБА_9 , що вдома вони будуть приблизно о 24:00-00:30 год., тоді і поспілкуються. Однак, додому вони не поїхали, а залишилися ночувати в с.Коханівка. Вранці наступного дня, їй зателефонувала ОСОБА_18 і повідомила, що ОСОБА_9 з ОСОБА_10 зробили «погром» в її домоволодінні. Коли вона з чоловіком повернулася до села, відразу заїхали до ОСОБА_18 , яка повідомила, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 вночі збиралися йти до її будинку. Відразу вони приїхали додому біля 15:00 год., де вона побачила перекошені вхідні двері, шину, чужу запальничку, спалену дитячу кофту і верх від криниці, що валялися на подвір`ї. Далі побачила, що на веранді відсутня сокира, яка належить її бабусі. В будинку знайшла біля телевізора свій гаманець, подумала, що викрали в неї гроші в сумі 725 грн., які згодом, 15.06.2016 року гроші знайшла. До обвинувачених будь-яких претензій матеріального чи морального характеру не має;

- показаннями свідка ОСОБА_22 , згідно яких весною, точної дати не пам`ятає, він з зі своєю дружиною ОСОБА_14 та дитиною поїхали до кумів в с.Коханівка, Черкаської області. Цього ж дня дружина вдома дістала гроші в сумі 50 грн. з гаманця і віддала йому. Наступного дня, коли повернулися додому, побачив, що на веранді відчинені двері, вибито скло, кофта дитини спалена, валялася запальничка на подвір`ї та верхня частина від криниці. Також він не бачив решту грошей в гаманці, вирішив, що їх вкрали, однак згодом кошти в сумі 725 грн. дружина знайшли в документах. З будинку пропала сокира, яку знайшли в домоволодінні ОСОБА_12 ;

-протоколом огляду місця події від 22.04.2016 року, згідно якого проведено огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого виявлено, що вхідні двері веранди мають пошкодження (вибита вхідна дерев`яна коробка), скло вікна на веранді вибите, рештки даного скла знаходяться на веранді та на подвір`ї, замок вхідних дверей до будинку тримається за допомогою металевої скоби. З правої сторони від входу до будинку знаходиться кімната, де в дальньому куті стоїть тумба, на ній телевізор, під телевізором знаходиться поличка, де серед речей виявлено порожній рожевий гаманець на два відділення. На плиті пічного опалення виявлено запальничку червоного кольору марки «ВІС»;

-висновком експерта №397 від 24.05.2016 року, згідно якого ринкова вартість однієї сокири з дерев`яною ручкою, бувшої у використанні з 1995 року в стані придатному до використання, станом на момент неправомірних дій фізичних осіб у 2016 році складає 295 грн.;

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 14.06.2016 року, згідно якого у присутності понятих потерпілій ОСОБА_14 було пред`явлено для впізнання 4 сокири з дерев`яними рукоятками, серед яких остання впізнала сокиру під №2, яку було викрадено з її будинку 22.04.2016 року.

По епізоду розбійного нападу та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , згідно яких він проживав зі своєю загиблою мамою в одному будинку по АДРЕСА_1 . 21.04.2016 року близько 21:00 год. до його будинку постукали в двері чоловіки та запитали, чи є він дома, на що мати відповіла, що не має. По голосу він впізнав односельчанина ОСОБА_10 і бачив через вікно в кухні, як двоє хлопців пішли з двору, а він і мати лягли спати. Вранці 22.04.2016 року, близько 04:00 год. він з матір`ю знову почули, що стукають у двері та кричать «Міліція! Перевірка!». По голосу він знову впізнав ОСОБА_10 , який перебував в стані алкогольного сп?яніння. Він сказав мамі, що його немає вдома та почув, що за допомогою якогось предмета відкривають вхідні двері. Він злякався і заліз на горище, а далі виліз через кришу і побіг до своєї сестри ОСОБА_23 , щоб викликати поліцію. Повернувся додому, коли вже приїхали працівники поліції та швидка медична допомога. Він побачив, що мати в крові, побита, в будинку безлад, матраци та подушки розірвані. Мати говорила, що вимагали гроші і катували. Вважає, що вхідні двері ОСОБА_10 і ОСОБА_9 зламали саме чужою сокирою, яку виявили працівники поліції в його будинку, оскільки на вхідних дверях, вже пізніше, він побачив сліди зідраної фарби та пошкодження дерева. Мати не могла відчинити в темну пору доби двері. Цивільний позов в сумі 11 218 грн. матеріальних витрат, які підтверджуються наданими чеками та квитанціями та 100 000 грн. моральної шкоди підтримав в повному обсязі. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок вчинення розбійного нападу, заподіяння тяжких тілесних ушкоджень матері, що спричинили її смерть, змінилося негативно його життя, переносить сильні душевні, психологічні (моральні) страждання. Просив суд призначити обвинуваченим максимальну міру покарання;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , згідно яких 22.04.2016 року під ранок до неї прибіг її брат ОСОБА_11 та попросив її викликати працівників поліції, оскільки до його будинку за адресою: АДРЕСА_1 увірвалися особи, а він через дах горища втік з будинку. Вона зателефонувала до поліції зі свого телефону, а пізніше вона, її чоловік ОСОБА_24 та неповнолітня донька ОСОБА_16 пішли до будинку ОСОБА_11 подивитися, що там сталося. Побачили працівників поліції, які постукали у вікно, а в цей час ОСОБА_9 вистрибнув з вікна, якого поліція зловила. ЇЇ донька залізла через вікно у будинок і відкрила вхідні двері. Зайшла до будинку, побачила ОСОБА_12 , яка лежала в крові на підлозі, одяг на ній був розрізаний, стягнуті колготи. Пізніше ОСОБА_9 зізнався, що з ним був ОСОБА_10 , якого згодом знайшли під столом в будинку. Обвинувачені перебували в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_12 , яка була ще у свідомості, повідомила їй, що обвинувачені вимагали гроші та катували. Їй відомо, що обвинувачені вчинили злочин відносно її односельчанки ОСОБА_14 ;

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_16 , згідно яких 22.04.2016 року близько 4-5 години до їх будинку постукав її дядько ОСОБА_11 , який повідомив, що до його будинку, в якому проживає і її бабуся ОСОБА_12 прийшли якісь особи, представилися працівниками поліції та вимагали відкрити двері. Через 15-20 хвилин після цього вона та її батько ОСОБА_24 пішли до будинку ОСОБА_11 , побачили, що на горищі знаходиться якась особа. Батько повернувся додому, а вона залишилась. Коли приїхали працівники поліції, почули, що в будинку крики, розбили скло і через вікно вистрибнув ОСОБА_9 , який був в стані алкогольного сп`яніння, якого впіймали працівники поліції. Вона залізла через вікно у будинок і відчинила вхідні двері. В будинку бабуся ОСОБА_12 знаходилась на підлозі з синцями біля вуха, розрізаною губою, зі знятими колготками. Після чого бабусю забрала швидка медична допомога;

- показаннями свідка ОСОБА_24 , згідно яких весною 2016 року, біля 5-ї години до них прийшов ОСОБА_11 , попросив зателефонувати до поліції, оскільки за місцем проживання ОСОБА_12 та його прийшли якісь особи, представилися працівниками поліції, а він втік через горище. Через деякий час підійшли з ОСОБА_16 до будинку ОСОБА_11 , автомобіля поліції вони не бачили, але чули розмови всередині будинку. Його донька сказала, щоб він йшов додому, а вона залишиться чекати працівників поліції. По приїзду поліції, він почув звук розбитого скла вікна, з якого вистрибнув ОСОБА_9 , після чого його зловили працівники поліції. ОСОБА_12 посадили на диван та викликали швидку медичну допомогу. Згодом чув, що на місці події впіймали ще й ОСОБА_10 ;

-протоколом огляду місця події від 22.04.2016 року, згідно якого місцем огляду є домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено пошкоджену ручку вхідних дверей, з права від вхідних дверей на підвіконні частину даної ручки, в кухні справа на підлозі виявлена сокира з дерев`яною рукояткою, також на підлозі мокра доріжка, куртка, юбка чорного кольору, на лінолеумі плями речовини бурого кольору, схожі на кров, ліжко, на якому розкидані речі, одяг з плямами речовини бурого кольору, схожими на кров. У вікні спальної кімнати, яка має вхід з кухні, розбита права шибка, а на підвіконні маються уламки скла. Під час огляду вилучено: сокиру, змив РБК з підлоги, фрагмент дзеркала з РБК, ніж, одяг;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2016 року, згідно якого слідчий Новомиргородського ВП Маловисківського відділу ГУНП України в Кіровоградській області прийняв усну заяву від ОСОБА_12 щодо притягнення до відповідальності чоловіка на ім`я ОСОБА_25 та ще одного чоловіка, які 22.04.2016 року близько 04:00 год. ранку, застосовуючи насильство, вимагали гроші в сумі 1 000 грн.;

-висновком експерта № 680 від 13.05.2016 року, згідно якого у ОСОБА_12 , 1940 р.н., на момент смерті малися забій головного мозку, крововилив уздовж краю зрізу ділянки твердої мозкової оболонки;

-висновком експерта № 421 від 03.06.2016 року, згідно якого під час проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою речовини головного мозку, крововилив під павутинну оболонку головного мозку, множинні пошкодження області голови (синці (крововиливи) повік; лівої вушної раковини з переходом на завушну область; лівої скроневої області; лівої щоки; лівої виличної області; області підборіддя зліва, рана і садно верхньої губи); синці верхніх і нижніх кінцівок (задньої поверхні правого і лівого зап`ястя з переходом на тил кистей; множинні, які зливаються між собою, синці передньої і передньозовнішньої поверхні лівого стегна).

Згідно наявних морфологічних ознак, а також результатів судово-гістологічної експертизи дані тілесні ушкодження утворилися при житті постраждалої, в результаті неодноразового контакту з тупим (тупими) об`єктом (об`єктами), форма і індивідуальні особливості травмуючої поверхні, в пошкодженнях не відобразилися. Пошкодження в області голови, у своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень і відповідно в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.

Яких-небудь судово-медичних даних, для вирішення питання про кількість, послідовність і напрямок травмуючих впливів немає, можливо говорити тільки про кількість тілесних ушкоджень, виявлених на тілі постраждалої. Пошкодження в області зап`ясть і тильних поверхонь обох кистей рук можуть розцінюватися як спроба самооборони.

Локалізація всіх вищевказаних тілесних ушкоджень доступна для їх нанесення власноруч.

Сила, з якою завдавалися тілесні ушкодження, була достатньою для їх утворення.

Смерть ОСОБА_12 наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми: забиття речовини головного мозку, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, про що свідчать дані проведеної судово-медичної експертизи трупа і дані судово-гістологічної експертизи.

Відповідно до медичної карти стаціонарного хворого №2163 на ім`я ОСОБА_12 : «02.05.16 о 06.40 год. у хворої черговим лікарем констатована смерть».

Взаєморозташування постраждалої і особи (осіб), яка заподіювала тілесні ушкодження, могло бути найрізноманітнішим і могло змінюватися.

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.04.2016 року, згідно якого в присутності понятих потерпілому ОСОБА_11 були пред`явленні чотири фотознімки, серед яких останній впізнав особу на фотознімку №4, як ОСОБА_10

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22.04.2016 року, згідно якого в присутності двох понятих потерпілому ОСОБА_11 були пред`явленні чотири фотознімки, серед яких останній впізнав особу на фотознімку №4, як ОСОБА_9

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 14.06.2016 року, згідно якого у присутності понятих потерпілій ОСОБА_14 було пред`явлено для впізнання 4 сокири з дерев`яними рукоятками, серед яких остання впізнала сокиру під №2, яку було викрадено з її будинку 22.04.2016 року.

-висновком експерта №325 від 05.05.2016 року, згідно якого кров трупа ОСОБА_12 належить до групи 0 ??, за ізосерологічною системою АВ0.

- висновком експерта №329 від 27.05.2016 року, згідно якого кров потерпілої ОСОБА_12 належить до групи 0 ?? за ізосерологічною системою АВ0. В змиві з підлоги, в змиві з фрагмента дзеркала, які було вилучено при огляді місця події знайдено кров людини. При визначенні групової належності в даних об`єктах виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0 ??. Таким чином, кров в цих об`єктах може походити від потерпілої ОСОБА_12

-висновком експерта №327 від 03.06.2016 року, згідно якого:

1.Кров трупа ОСОБА_12 належить до групи 0 ??, за ізосерологічною системою АВ0.

2. На одязі і взутті підозрюваного ОСОБА_9 : на парі рукавичок (пошукові об`єкти 1,3,5-7,9,11,12,17-20,22,23,25), штанах (об`єкти 26,27,42), лівому черевику (об`єкт 73) знайдено сліди крові людини.

3. При визначенні групової належності в даних об`єктах 1,3,5-7,9,11,12,17-20,22,23,25, 26,27,42,73 виявлено антиген Н. Таким чином, кров на даних об`єктах може походити від особи (осіб) групи 0?? і може належати потерпілій ОСОБА_12 .

4. При визначенні групової належності в об`єктах 26, 42 (штанах) виявлено антигени А і Н, що свідчить про походження крові від однієї особи групи А? з супутнім антигеном Н або від декількох осіб, організмам яких притаманні антигени А і Н, тобто груп А? та 0??. Таким чином, кров в об`єктах 26, 42 (штанах) не може походити від однієї потерпілої ОСОБА_12 , але домішка її крові не виключається.

-висновком експерта №328 від 27.05.2016 року, згідно якого:

1. Кров потерпілої ОСОБА_12 належить до групи ?, за ізосерологічною системою АВ0.

2. На рукавичці (об`єкт 1), на комбінезоні (об`єкти 10 - 25), на кросівках (об`єкти 26, 27, 28), вилучених у підозрюваного ОСОБА_10 , знайдено кров людини.

3. При визначенні групової належності в об`єкті 1 виявлено антигени В і Н, що свідчить про походження крові або від однієї особи групи В? з супутнім антигеном Н, або від декількох осіб, організмам яких притаманні ці антигени, тобто груп В? та 0 ??.

Таким чином, в об`єкті 1 можлива лише домішка крові потерпілої ОСОБА_12 .

4. При визначенні групової належності в об`єктах 10, 11, 13 - 19, 21 - 28 виявлено антиген Н, що свідчить про походження крові від особи групи 0??.

Таким чином, кров в цих об`єктах може походити від потерпілої ОСОБА_12

-протоколом огляду місця події від 02.05.2016 року, згідно якого проведено огляд приміщення РТМО «Новомиргородське», де в підвальному приміщенні на металевій каталці знаходиться труп ОСОБА_12 .

Таким чином, проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинувачених до інкримінованих правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_10 , як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9 ще і особою, яка раніше вчинила розбій, а також умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. І з даним висновком суду колегія суддів повністю погоджується.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 185 КК України, при обставинах, викладених у вироку суду та кваліфікація їх дій за вказаною статтею є помилковими та апеляційним судом не можуть бути визнанні обґрунтованими з таких підстав.
Ухвалюючи вирок суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки, а саме те, що потерпіла ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_22 суду першої інстанції показали, що двері веранди, яка є прибудовою до будинку, не зачиняються, а двері у будинок, зачиняються на навісний замок. Коли повернулися вони додому вона побачила, що на веранді відсутня сокира, яка належить її бабусі.

Також, при ухваленні вироку районним судом не взято до уваги протокол огляду місця події , який було досліджено в ході апеляційного розгляду, згідно якого перед вхідними дверима цегляного будинку мається цегляне приміщення веранди.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», згідно якої під житлом потрібно розуміти приміщення, призначене для постійного або тимчасового проживання людей (будинок, квартира, дача, номер у готелі тощо). До житла прирівнюються також ті його частини, в яких може зберігатися майно (балкон, веранда, комора тощо), за винятком господарських приміщень, не пов`язаних безпосередньо з житлом (гараж, сарай тощо).

Поняття "інше приміщення" включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Також, районний суд, вказуючи на те, що дії обвинувачених органом досудового слідства невірно кваліфіковано, суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив, що оскільки потерпіла ОСОБА_14 у судовому засіданні спростувала проникнення осіб у житло, а доступ у веранду є вільним, суд прийшов до висновку про недоведеність факту проникнення обвинувачених у житло, а тому перекваліфікував дії обвинувачених з ч.3 ст. 185 КК України на ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, з чим апеляційний суд погодитися не може, оскільки таке твердження є хибним.
Отже, в ході апеляційного розгляду перевірено викладене у вироку та апеляційній скарзі прокурора і встановлено, що органом досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 кваліфіковано було вірно, а саме за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням до житла.

А тому вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що в судовому засіданні не встановлено та не підтверджено доказами вчинення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , інкримінованих їм кримінальних правопорушень, також доводи захисника ОСОБА_7 , що безпідставно і необґрунтовано задоволено цивільний позов потерпілого, колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджена показами потерпілих та свідків які об`єктивно узгоджуються наданими прокурором та дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами кримінального провадження, які суд першої інстанції визнав достовірними та правдивими. Не спростовані вказані докази стороною захисту. А тому з висновком районного суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження і факт протиправного проникнення до будинку потерпілої ОСОБА_12 , оскільки на вхідних дверях крім пошкодженої зовнішньої ручки дверей будь яких пошкоджень виявлено на було, а запір з внутрішньої частини дверей на момент огляду ніяких пошкоджень не мав, і на момент прибуття працівників поліції був в зачиненому стані. Колегія суддів зазначає наступне.

Законодавчо встановлені ознаки складу злочину - розбою, поєднаного із проникненням у житло, інше приміщення чи сховище (частина третя статті 187 КК України), включають вчинення кількох взаємопов`язаних дій, однією з яких є проникнення до об`єктів, зазначених у диспозиції цієї частини статті Кодексу, що у часі передує іншим діям цього злочину. Іншими протиправними діями є насильство над особою чи погроза його застосування та заволодіння чужим майном.

Нормативне визначення ознак аналізованого складу злочину не містить визначальних (відмежувальних) ознак розуміння поняття "проникнення". У диспозиції частини третьої статті 187 КК України немає прямої вказівки на незаконність проникнення в приміщення. Тому зміст цього поняття належить виводити з правової природи конститутивних (визначальних) ознак складу злочину у взаємозв`язку та з урахуванням правозастосовної судової практики.

Логіко-граматичне тлумачення формулювання (словосполучення) "розбій, поєднаний з проникненням у приміщення" дає підстави вважати, що під проникненням до будь-якого приміщення слід розуміти: а) фізичне входження, потрапляння до нього з метою заволодіння майном, що знаходиться в ньому; б) доступ до майна, що знаходиться в приміщенні, будь-яким способом, який дає змогу заволодіти таким майном, вилучити його із приміщення.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

А тому наразі спосіб потрапляння обвинувачених до будинку потерплої ОСОБА_12 , шляхом зламу вхідних дверей, чи за допомогою іншого засобу, як наприклад шляхом обману, застосування погрози тощо, не має значення та не впливає на кваліфікацію дій обвинувачених за ч.4 ст.187 КК України.

Що стосується цивільного позову, колегія суддів зазначає, що районний суд, врахувавши документально підтверджені витрати, обставини справи та пов`язані з цим моральні переживання потерпілого ОСОБА_11 , навівши мотиви прийнятого рішення у вироку, обґрунтовано задовольнив частково цивільний позов потерпілого та у повному обсязі цивільний позов прокурора. З вказаним рішенням погоджується і колегія суддів.

А тому враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційних скарг захисників адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 законі підстави відсутні, а тому залишає їх без задоволення.

Що стосується призначеного покарання ОСОБА_26 , то воно на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи міру покарання обвинуваченим, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані, що характеризують особу обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання є рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку та вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують є рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Вчинені злочини обвинуваченими відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжким.

Характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_9 як особу, районний суд врахував, що він на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні 4-х малолітніх дітей. Раніше судимий за скоєння злочину проти власності, на шлях виправлення не став, певних висновків для себе не зробив, вчинив нові злочини проти власності і проти життя та здоров?я особи у період умовно-дострокового звільнення, що на переконання колегії суддів свідчить про порушення обвинуваченим умов умовно-дострокового звільнення, не виправдання довіри суду, наявність небажання стати на шлях виправлення.

Характеризуючи обвинуваченого ОСОБА_10 як особу, районний суд врахував, що він на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, порушував громадський порядок, притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає спиртними напоями. Раніше судимий за скоєння злочину проти власності, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив, вчинив нові злочини проти власності і проти життя та здоров?я особи у період іспитового строку, що свідчить про порушення обвинуваченим умов встановлення іспитового строку, не виправдання довіри суду, наявність небажання стати на шлях виправлення.

Врахувавши тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в межах санкцій ч.3 ст.185, ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України із конфіскацією всього належного їм на праві власності майна, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі, що буде достатнім і необхідним для їх виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 засуджений вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2010 року за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна. 30.12.2015 року за ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 22.12.2015 року на підставі ст. 81 КК України звільнено умовно - достроково на 1 рік 6 місяців 27 днів, а тому районний суд, обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_9 з врахуванням вимог ч.1 ст. 71 КК України.

Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачений ОСОБА_10 скоїв злочини в період іспитового строку, визначеного вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15.10.2014 року, а тому призначив ОСОБА_10 покарання із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України.

З призначеним обвинуваченим покаранням погоджується і колегія суддів та вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та попередження вчинення ними нових злочинів, та відповідатиме цілям покарання, а тому апеляційна скарга прокурора в частині призначення обвинуваченим більш суворого покарання ніж призначеного судом першої інстанції, колегія суддів вважає необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, під час досудового розслідування кримінального провадження та його розгляді в суді першої інстанції, які б тягли за собою безумовне скасування вказаного вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора,задовольнити частково.

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2017 року, стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати в частині кваліфікації дій обвинувачених та призначеного покарання.

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, призначивши покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 17.11.2010 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 22.04.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 у строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 187 КК України, призначивши покарання:

- за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років;

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15.10.2014 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з 22.04.2016 року.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_10 у строк призначеного покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з 22.04.2016 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.02.2017 року, залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4