Провадження №1-кп/127/1058/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.03.2016 р. за № 0008288, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Поташне Бершадського району Вінницької області, громадянки України, освіта вища, не працюючої, не заміжньої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 р. біля 01.40 год. ОСОБА_8 знаходилась у нічному клубі «Курсаль» по вул. Хмельницьке шосе, 7-а в м. Вінниці. В цей час у зазначеному закладі відпочивала ОСОБА_5 . Між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виникла раптова словесна суперечка, яка була припинена. В подальшому ОСОБА_8 на прохання працівників охорони закладу підійшла до гардеробу, де на неї очікувала ОСОБА_5 і між ними знову виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_5 нанесла удар ногою по нозі ОСОБА_8 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 нанесла долонею лівої руки удар по обличчю ОСОБА_5 , після чого нанесла ще три удари долонею лівої руки в обличчя ОСОБА_5 . Подальше нанесення ударів було припинено працівниками охорони закладу, які відтягнути ОСОБА_8 від ОСОБА_5 . Однак, цього ж дня біля 02.12 год. ОСОБА_8 підбігла до ОСОБА_5 та, притримуючи її голову лівою рукою, нанесла їй два удари кулаком правої руки в область обличчя та один удар лівою ногою в область правої руки ОСОБА_5 .

Згідно з висновком експерта № 448 від 12.05.2016 р. у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, садна на слизовій оболонці язика, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли, можливо, 30.03.2016 р.

Обвинувачена ОСОБА_8 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та суду пояснила, що вона після роботи зі своїм знайомим пішла до нічного клубу «Курсаль». Коли вони підійшли до барної стійки, до неї підійшла потерпіла та почала вимагати, щоб вона (обвинувачена) дала потерпілій номерок від гардеробу. Вона пояснила, що потерпіла помилилась і номерку в неї (обвинуваченої) немає. Через деякий час потерпіла знову підійшла до неї з аналогічною вимогою, на що вона дала потерпілій аналогічну відповідь і порадила звернутись до адміністратора закладу. Через деякий час до неї підійшов охоронник і сказав, що біля входу на неї чекає потерпіла. Вона одразу ж зрозуміла, з якої причини потерпіла чекає на неї, але пішла з охоронником. Коли вона намагалась пояснити потерпілій, що та помилилась і у неї немає мобільного телефону та номерка від гардеробу, потерпіла почала до неї лаятись, після чого вдарила її по нозі. Внаслідок таких дій вона також декілька разів вдарила потерпілу.

Потерпіла була сильно п`яна і поводилась неадекватно.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона раніше з обвинуваченою знайома не була. Вона зі своєю знайомою перебувала у нічному клубі «Курсаль», до неї підійшла ОСОБА_9 , яка почала лаятись до неї та розмахувати руками, тому вона відійшла від обвинуваченої, після чого обвинувачена почала її бити. Кушнір перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Причина конфлікту їй не зрозуміла. Перший удар обвинувачена нанесла їй рукою в обличчя і від вказаного удару вона вдарилась об стіну. Всього обвинувачена нанесла їй 3-4 удари.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що подробиць він не пам`ятає: він чергував у нічному клубі «Курсаль» й почув якісь крики: дівчина кричала біля гардеробу. Вони кричала щось за телефон, а потім за сумку. Він з іншим охоронником запропонував дівчині потерпілій допомогу, але вона відмовилась. При цьому потерпіла лаялась до обвинуваченої. Відвідувачі клубу намагались заспокоїти дівчат. Від потерпілої було чути запах алкоголю. Потім подруга потерпілої принесла їй сумку і потерпіла з подругою пішли з клубу.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона з потерпілою прийшла відпочивати до нічного клубу. Вони були напідпитку і про перебіг подій вона пам`ятає погано. Біля гардеробу вона побачила бійку між потерпілою та обвинуваченою, але початку конфлікту вона не бачила, оскільки перебувала в залі. Обвинувачена наносила потерпілій удари. Чому розпочалась бійка їй не відомо.

Судом згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України також було досліджено й інші докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, а саме:

-висновок експерта № 448 від 12.05.2016 р., відповідно до якого у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, садна на слизовій оболонці язика, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли, можливо, 30.03.2016 р.;

-висновок експерта № 878 від 27.06.2016 р., згідно з яким у ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження синці на голові, садна на слизовій оболонці язика, які належать до легких тілесних ушкоджень, виникли, можливо, 30.03.216 р.; діагнози «ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма), струс головного мозку», «стан після закритої черепно-мозкової травми», що виставлені в довідках і у «консультативному висновку спеціаліста» на ім`я ОСОБА_5 , не можуть бути взяті до уваги при судово-медичній оцінці, оскільки не мають об`єктивного підтвердження клінічними даними (відсутні відповідна неврологічна симптоматика, результати додаткових досліджень тощо); характер і локалізація виявлених при судово-медичному обстеженні 31.03.2016 р. тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 свідчать про травматичну дію у відповідні локалізації ушкоджень ділянки голови;

-протокол огляду місця події від 30.03.2016 р., відповідно до якого оглянуто приміщення нічного клубу «Курсаль», зафіксовано обстановку в ньому.

Аналізуючи показання обвинуваченої, потерпілої, свідків, надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було підтверджено факт нанесення обвинуваченою ударів потерпілій. Обвинувачена даної обставини в судовому засіданні не заперечувала, однак зазначила, що вдарила потерпілу в зв`язку з тим, що остання нанесла їй удар ногою по нозі. Також обвинувачена в судовому засіданні посилалась на те, що до цього потерпіла неодноразово висловлювала до неї необґрунтовані вимоги передати номерок до гардеробу та мобільний телефон. Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що саме обвинувачена спровокувала конфлікт, оскільки підійшла до неї, почала лаятись та розмахувати руками. Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що початку конфлікту не бачила, а бачила лише, як біля гардеробу обвинувачена наносила потерпілій удари.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні також підтвердив факт наявності конфлікту між потерпілою та обвинуваченою, зазначивши, що потерпіла лаялась до обвинуваченої з приводу відсутності телефону та сумки.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 р. «Про судову практику у справах про хуліганство» при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 296 КК хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Якщо таке порушення не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п. 5 вказаної Постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.
Суд також враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 04.10.2012 р. у справі № 5-17кс12, згідно з яким в основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені об`єкти захисту. Висновки про зміст і спрямованість цього діяння роблять із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Наміри вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
На відміну від злочинів проти особи, коли кримінально карані дії супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, аналізуючи надані сторонами кримінального провадження докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не було встановлено в діях ОСОБА_8 ознак виняткового цинізму чи особливої зухвалості при спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень. Натомість суд вважає, що умисел у обвинуваченої був спрямований саме на умисне спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Посилання сторони обвинувачення на використання при цьому обвинуваченою малозначного приводу, що свідчить про наявність умислу на вчинення саме хуліганських дій суд до уваги не приймає. Зокрема, як встановлено в судовому засіданні, після вчинення дій, які мають ознаки дрібного хуліганства під час сварки з потерпілою, обвинувачена відійшла від потерпілої і в подальшому підійшла до неї на прохання працівників охорони нічного клубу, після чого між ними продовжилась сварка. Крім того, з оглянутого в судовому засіданні відеозапису випливає, що до нанесення обвинуваченою ударів потерпілій остання вдарила обвинуваченою ногою по нозі. У зв`язку з цим суд приходить до переконання, що дії обвинуваченої свідчать про наявність у неї умислу саме на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.
Згідно з висновком проведеної у справі судово-медичної експертизи у потерпілої були виявлені легкі тілесні ушкодження.
З огляду на викладене відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 125 КК України, за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують чи обтяжують її покарання.

Обвинувачена ОСОБА_8 вчинила нетяжкий умисний злочин, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, думки потерпілої щодо виду та міри покарання для обвинуваченої, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, а покаранням, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді штрафу.

Потерпілою було заявлено цивільний позов, відповідно до якого вона просила стягнути з обвинуваченої на її користь 1811 грн. матеріальної шкоди та 25000 моральної шкоди.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення цивільного позову потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди, суд приймає до уваги п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», відповідно до якого, вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона в даному випадку потерпіла зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

На підтвердження заявлених позовних вимог потерпілою надано копії квитанції про придбання лікарських препаратів, однак відповідного документального підтвердження необхідності їх придбання потерпілою надано не було. За таких обставин суд приходить до переконання, що правові підстави для задоволення заявлених потерпілою позовних вимог в цій частині відсутні.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги роз`яснення, надані в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з якими розмір відшкодування визначається судом залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин, до яких віднесено: характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість заподіяної травми, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь зниження престижу, який залежить від часу і зусиль, необхідних для відновлення первинного стану.

Аналізуючи доводи потерпілої, викладені у позовній заяві, суд враховує, що останньою відповідно до ст. 60 ЦПК України, за правилами якої здійснюється розгляд цивільного позову, не мотивовано, з чого вона виходила оцінюючи завдану їй моральну шкоду в розмірі 25 тис. грн. Разом з тим, суд враховує характер вчиненого злочину, глибину фізичних та моральних страждань потерпілої, ступінь винуватості обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, вимоги розумності та справедливості, а тому вважає, що заявлені потерпілою позовні вимоги в частині відшкодування завданої їй моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 10000 (десять тисяч) грн. моральної шкоди.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: