Справа № 761/6739/17
Провадження № 1-кс/761/4211/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника володільця майна ТОВ «Орлан-Інвест груп» ОСОБА_3 , слідчих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Інвест груп» ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся директор ТОВ «Орлан-Інвест груп» ОСОБА_6 з клопотанням про скасування арешту майна.

На обґрунтування клопотання його ініціатор зазначив, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 (справа № 761/40456//16-к, провадження № 1-кс/761/24797/2016) накладений арешт на земельні ділянки:

- площею 0, 3454 га з кадастровим номером :01:028:0105, яка розташована за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7;

- площею 0, 4597 га з кадастровим номером :01:028:0106, яка розташована за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7 ж.

Однак, забудовник ТОВ «Орлан-Інвест груп» не був повідомлений про розгляд відповідного клопотання, внаслідок цього був позбавлений висловити свої доводи на спростування доводів клопотання про застосування цього виду забезпечення кримінального провадження.
У той же час, фактичний володілець арештованого майна вважає, що арешт накладений необґрунтовано та відпала потреба подальшого застосування даного виду забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, ТОВ «Орлан-Інвест груп» являється забудовником вказаних земельних ділянок, що підтверджується Декларацією про початок виконання будівельних робіт № КС 88 від 28.09.2016, ділянки використовуються за їх цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Арешт накладався з метою збереження земельних ділянок як речових доказів у кримінальному провадженні № 420 151 100 400 001 58 від 27.11.2015 за ч. 1 ст. 364 КК України.

Однак, як вважає заявник, арештоване майно у силу положень ст. 98 КПК України та складу злочину за ст. 364 КК не є та не може бути речовим доказом тому, що земельні ділянки як об`єкти матеріального світу не містять на собі слідів зловживання владою або службовим становищем.

На думку ініціатора клопотання, відсутні підстави для твердження, що земельні ділянки набуті кримінально протиправним шляхом, оскільки право власності на них територіальна громада м. Ірпінь не втрачала, тобто залишається їх власником.

У судовому засіданні представник володільця майна ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила його задовольнити з підстав, які у клопотання наведені.

Слідчі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання, стверджуючи, що земельні ділянки є предметом кримінального правопорушення, оскільки набуті у результаті вчинення кримінального правопорушення та є доказом вчинення злочину. Також слідчі наполягали на тому, що зняття арешту потягне надходження скарг, а у подальшому знесення новобудови створить для у державних органів додаткові труднощі. Шкода, на думку слідчих, полягає у грошовій оцінці двох земельних ділянок.

Крім того, як вважають слідчі, ТОВ «Орлан-Інвест груп» не є суб`єктом, який наділений правом звернення з клопотанням про скасування арешту, оскільки власником підданих арешту земельних ділянок є територіальна громада м. Ірпінь в особі Ірпінської міської ради, тоді як заявник є землекористувачем.
Слідчий суддя, заслухавши доводи представника володільця майна, з`ясувавши позицію слідчих, дослідивши надані документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, навіть тимчасове вилучення об`єктів власності є позбавленням володільця майна можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що вилучення у будь-якої особи належного їй на законних підставах майна у спосіб або через застосування процедури, які не відповідають приписам закону, є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

З вищеназваною конституційною нормою кореспондуються положення ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), якою до завдань кримінального провадження, з-поміж іншого, віднесена також охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення того, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

У контексті скарги, що розглядається слідчим суддею, має бути надана оцінка правомірності примусового, тобто без добровільної згоди особи, вилучення з її володіння та користування речей та предметів.

Главою 2 КПК встановлені засади, тобто основоположні принципи кримінального провадження до яких, серед інших, віднесені верховенство права (ст. 8 КПК), законність (ст. 9 КПК), недоторканність права власності (ст. 16).

Так, кримінальним процесуальним законом наголошено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У силу ст. 16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки має запобігти зловживанню стороною обвинувачення такими повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Ухвалою слідчого судді від 2.11.2016 задоволене клопотання слідчого ОСОБА_4 та накладений арешт на вищезазначені земельні ділянки, які на праві комунальної власності належать Ірпінській міській раді.

Як зазначено у вказаному судовому рішенні, слідчий, ініціюючи накладення арешту, посилався на те, що службові особи Ірпінської міської ради Київської області та її виконкому упродовж 2007-2015 років, діючи всупереч інтересам служби, з метою отримання неправомірної вигоди, забезпечили прийняття радою рішень про виділення у м. Ірпінь земельних низки ділянок, зокрема по вул. Мінеральна, 7, та вул. Мінеральна, 7 ж, з порушенням земельного законодавства. Оскільки земельні ділянки є предметом вчинення кримінального правопорушення, виникла необхідність накласти на них арешт з одночасним обмеженням у вигляді заборони відчуження, вирубки дерев та проведення будівельних робіт.

Вирішуючи питання, чи має право ТОВ «Орлан-Інвест груп» ініціювати скасування арешту, слідчий суддя виходить з того, що згідно з положеннями ч. 1 ст.174 КПК правом на звернення з клопотанням про скасування арешту, крім власника майна, налічений також його володілець.
Рішеннями сесії 6-го скликання Ірпінської міської ради від 13.07.2015 № 5247-75-VI та № 5247-75-VI Комунальному підприємству «Ірпіньжитлоінвестбуд» надані дозволи на передачу в суборенду Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтеп» вищезазначених земельних ділянок для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків за адресами м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7 та 7- ж.

У подальшому 04.02.2016 між ТОВ «Інтеп» та ТОВ «Орлан-Інвест груп» укладений договір про спільну діяльність у будівництві багатоповерхового житлового будинку на земельних ділянках за вищеназваними адресами.

Декларацією про початок виконання будівельних робіт № КС 88 від 28.09.2016 підтверджується, що ТОВ «Орлан-Інвест груп» є забудовником цих земельних ділянок.
Сукупність наведеного свідчить, що ТОВ «Орлан-Інвест груп» є володільцем підданих арешту земельних ділянок, внаслідок зазначеного має право ставити під сумнів наявність підстав для продовження дії відповідного заходу забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину, підлягає конфіскації або спеціальній конфіскації, для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

У силу ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в т.ч. предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Досліджуючи питання, чи може бути нерухоме майно, у т.ч. земельні ділянки речовими доказами, слідчий суддя враховує, що віднесення певних матеріальних об`єктів до речових доказів безпосередньо пов`язане з складом кримінального правопорушення, за яким здійснюється досудове розслідування.

Виходячи з того, що таке майно може бути безпосереднім об`єктом злочинного посягання, спрямованого на його отримання у кримінально караний спосіб, воно може бути речовим доказом злочинів проти власності (ст. 189, 190, 1971 КК тощо).

У той же час, досудове розслідування здійснюється за ч. 1 ст. 364 КК, склад якої утворює умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби. Враховуючи, що цей злочин є матеріальним, обов`язковим наслідком зловживання є завдання ним істотної шкоди охоронюваним законом права, свободам та інтересам громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Як підтвердив слідчий, рішення Ірпінської міської ради про виділення спірних земельних ділянок Комунальному підприємству «Ірпіньжитлоінвестбуд» не оскаржені та зберігають свою чинність. Передача земельних ділянок у користування не припиняє права власності на них територіальної громади м. Ірпінь.

Враховуючи, що досудове розслідування триває з 27.11.2015, тобто понад 15 місяців, відсутність на день розгляду клопотання встановленого розміру матеріальної шкоди у сукупністю з тим, що земельні ділянки продовжують перебувають у комунальній власності, дають підстави ставити під сумнів наявність того складу кримінального правопорушення, за яким проводиться розслідування.

Додатковим чинником на користь вищезазначеного висновку служить той факт, що суб`єктом вказаного злочину є певна службова особа, наділена адміністративно-розпорядчими або адміністративно-господарськими повноваженнями.

У той же час, відповідно до норм чинного законодавства та згідно з встановленими у вказаному кримінальному провадженні обставинами рішення про передачу земельних ділянок у користування Комунальному підприємству «Ірпіньжитлоінвестбуд» прийняте колегіальним органом - Ірпінською міською радою, яка не є суб`єктом даного злочину.

Арешт майна статтею 131 КПК віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу частини 3 статті 132 КПК можуть бути застосовані виключно у разі доведення слідчим того, що існує обґрунтована підозра вчинення певного кримінального правопорушення, яке до того ж повинно мати достатній ступінь тяжкості, що дає підстави для застосування відповідного виду забезпечення.

Цією ж процесуальною нормою ( ч. 3 ст. 132 КПК) визначено, що потреби досудового розслідування мають виправдовувати ступінь втручання у права особи, а також у такий спосіб може бути реалізоване завдання, для виконання якого слідчий ініціює застосування відповідного заходу забезпечення.

У зв`язку з цим слідчий суддя відмічає, що не виглядає обґрунтованою підозра вчинення кримінального правопорушення за ст. 364 КК; крім того, потреби досудового розслідування не виправдовують застосований ступінь втручання у права суб`єктів господарювання, зокрема, ТОВ «Орлан-Інвест груп»; неє визначеним завдання, яке переслідується накладенням арешту на спірні земельні ділянки.

Зазначені фактори свідчать, що на теперішній час, тобто після спливу тривалого часу після накладення арешту, відпала потреба у його подальшому застосуванні, що згідно з ст. 174 КПК дає підстави для його скасування.

у х в а л и в :
Клопотання директора ТОВ «Орлан-Інвест груп» ОСОБА_6 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2016 (справа № 761/40456//16-к, провадження № 1-кс/761/24797/2016) на земельні ділянки:

- площею 0, 3454 га з кадастровим номером :01:028:0105, яка розташована за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7;

- площею 0, 4597 га з кадастровим номером :01:028:0106, яка розташована за адресою Київська область, м. Ірпінь, вул. Мінеральна, 7 ж.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1