пр. № 1-о/759/6/17 ун. № 759/7750/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву захисника засуджених вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами,

сторони: прокурор ОСОБА_6 , засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , їх захисник ОСОБА_5 , інші учасники: потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представник ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИВ:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року з урахуванням внесених до нього змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2004 року засуджено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України, кожного окремо, з призначенням покарання. Згідно з вказаним вироком КУЛІКА та КЛАДЧЕНКА визнано винуватими у тому, що, займаючи посади старших уповноважених Московського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 29 січня 1999 року у службовому приміщенні по вул. Голосіївській, 15 в м. Києві, застосували до потерпілого ОСОБА_12 фізичне насильство, заподіявши йому різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження та своїми діями образили його особисту гідність, а з метою приховати злочин склали неправдиві рапорти про нібито вчинення ПИРОЖЕНКОМ дрібного хуліганства, у зв`язку з чим останньому було призначено 15 діб адміністративного арешту. Також, 28 липня 2000 року КУЛІК під час планової перевірки, яку здійснював в приміщенні фірми «Хімкор» за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, 1, побив оператора ОСОБА_13 , здавлював йому шию удавкою, чим заподіяв останньому легкі тілесні ушкодження.
Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 08 лютого 2005 року відмовлено у задоволенні касаційних скарг засуджених ОСОБА_14 та їх захисників на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2004 року.
Захисник засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про перегляд вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року за нововиявленими обставинами (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України), просить його скасувати та постановити виправдувальний вирок. В обґрунтування своєї заяви захисник вказує на те, що під час судового розгляду, за результатами якого постановлений оскаржуваний вирок, суду та іншим учасникам судового процесу не були відомі обставин, які спростовують доводи сторони обвинувачення і мають істотне значення, а саме те, що: - свідок ОСОБА_15 надав органам досудового розслідування та суду по суті цієї справи завідомо неправдиві показання, що знайшло своє підтвердження в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року; - потерпілий ОСОБА_10 надав суду неправдиві показання щодо своєї освіти, що знайшло своє підтвердження у відповіді МОН України від 02 лютого 2012 року № 361/0106 на запит адвоката.

30 травня 2017 судом відкрито провадження за даною заявою захисника.

У суді захисник наполягав на задоволенні своєї заяви про перегляд вказаного вироку суду за нововиявленими обставинами.

Засуджені, потерпілий ОСОБА_10 , його представник та представник потерпілого ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлені про час і місце судове засідання, до суду не з`явилися, будь-яких клопотань чи заяв не подавали. Суд не вбачав перешкод для проведення судового засідання у відсутність вказаних осіб.
Як видно з ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 11 серпня 2010 року, посиланням на дані свідоцтва про смерть НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав статус потерпілого помер.
Заслухавши захисника, як ініціатора даного судового провадження, та прокурора, який вважав, що нововиявлені обставини, які можуть слугувати підставою для скасування судових рішень, не встановлені, а суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій надали належну оцінку всім доказам у справі, які у сукупності та у взаємозв`язку встановили причетність КУЛІКА та ОСОБА_16 до поставлених їм у провину злочинів, суд вважає, що подана заява задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Нововиявленими є обставини, які існували на час розгляду кримінальної справи, однак не були відомі суду та іншим учасникам процесу, а наявність таких обставин не дозволяє оцінювати винесене в справі рішення як законне, обґрунтоване та справедливе. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Ст. 459 КПК України передбачає перелік обставин, які можуть бути визнані судом нововиялвеними і за якими судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуто.

Натомість, за змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 20 липня 2006 року (справа «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У п. 42 свого рішення у справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий розгляд судом повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує Верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав, одним із основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, який вимагає того, щоб, коли суди остаточно вирішили правове питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів у подальшому. Повага до принципу Верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили аналізувалися з особливою пильністю (див. рішення у справах «Brumarescu v. Romania», «Zielinski and Pradal & Gonzalez and Others v. France» тощо).

Отже, процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинна відповідати наведеним положенням ст. 6 Конвенції та має бути збалансована з реальністю правового захисту та ефективністю рішень судів усіх інстанцій, як найважливіший аспект принципу Верховенства права.

Виходячи з правозастосовної судової практики вбачається, що необхідними ознаками дієвості існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, чого саме і домагався від суду захисник, в тому числі вважаючи, що до оцінки окремих доказів слід застосувати процедуру їх безпосереднього дослідження та оцінки з чужих слів, яка запроваджена діючим КПК України. Потрібно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником процесу документи тощо, які за своєю природою є новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору також не може бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Як безспірно встановлено під час судового розгляду: - у оскарженому вироку суду першої інстанції дійсно є посилання на показання свідка ОСОБА_17 , який підтвердив, що він, перебуваючи поруч з будівлею Московського РУ ГУ МВС України у період часу з 18 год 30 хв по 23 год 29 січня 1999 року, бачив як до вказаного приміщення зайшов ОСОБА_18 і звідти не виходив (т. 4 а. 255); - ухвалою Солом`янського районного суду міста Києві від 05 квітня 2017 року гр-на ОСОБА_17 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав (закінчення строків давності) за ч. 1 ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання свідка) і обсяг висунутого звинувачення стосувався саме вказаних в оскарженому вироку показань ОСОБА_17 як свідка (додаток до заяви); - згідно з довідкою Національного авіаційного університету від 02 лютого 2012 року № 361/0106 ОСОБА_10 серед списку осіб, які навчалися чи закінчили цей навчальний заклад, не рахується.
Якщо з приводу перших двох умов до правової позиції захисту у даному випадку відсутні застереження - під час судового слідства свідок БЄЛИЙ надав завідомо неправдиві показання, а так само потерпілий ОСОБА_19 недостовірні дані щодо своєї освіти і ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, то з приводу третьої умови - істотність цих обставин для розгляду справи, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Як видно з вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року, суд будь-якої переваги показанням свідка ОСОБА_17 серед показань інших 43-х свідків та потерпілих не надавав, докази оцінював виключно у їх сукупності та взаємозв`язку (т. 4 а. 231-268). Твердження у заяві захисника про те, що показання свідка ОСОБА_17 були для суду ключовими, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки суд встановив обставини вчинення злочинів завдяки, крім показань потерпілих, також показанням безпосередніх очевидців подій та/або їх наслідків, яким ОСОБА_15 судом визнаний не був.

Акцентуючи увагу на показаннях свідка ОСОБА_17 сторона захисту у своїх апеляційних та касаційних скаргах, ініціювала перевірку вироку суду (т. 4 а. 282-294; т. 5 а. 14-25, 28-38, 258-281). Натомість, як видно з ухвали Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2004 року (т. 5 а. 217-224), оцінка показанням свідка БЄЛОГО під час перевірки вироку в апеляційному порядку також була надана виключно в сукупності з іншими доказами, сумнівів у достовірності та переконливості яких не виникло. Згідно з ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 08 лютого 2005 року (т. 5 а. 282-285), суди першої та апеляційної інстанцій належно оцінили всі подані сторонами докази у справі, при цьому висновки суду про винуватість КУЛІКА та ОСОБА_16 у вчиненні поставлених їм у провину злочинів ґрунтувалися на оцінці показань потерпілих у взаємозв`язку із сукупністю інших вичерпно наведених у судовому рішенні Верховного Суду України істотних доказів, серед яких показання свідка ОСОБА_20 , на думку колегії суддів, не мали такого значення, оскільки взагалі не згадуються.

Очевидно, що врахування судом інших даних про освіту одного з потерпілих не може мати наслідком прийняття іншого судового рішення. Відсутність правових підстав вважати в межах даного провадження даних про відсутність певної освіти в потерпілого нововиявленою обставиною у принципі, дало підстави відмовити в задоволенні клопотання захисту про допит цієї особи.

Помилковим суд визнає і твердження захисту про переоцінку доказів за правилами, які запровадженні з прийняттям нового КПК України, оскільки така позиція прямо суперечить положенням ст. 8 Розділу ХІ КПК України (перехідні положення).

Всупереч твердженням захисту, аналіз змісту оскаржуваного вироку (т. 4 а. 241 -242) не вказує на те, що показання свідка ОСОБА_21 були похідними від показань свідка ОСОБА_17 чи взагалі надавалися зі слів останнього, ОСОБА_22 надавала свідчення лише про відомі їй обставини, а інформацію, яку вона отримувала від БЄЛОГО, перевіряла особисто, про що і вказувала в суді.

Звертає на себе увагу і те, що захист, мотивуючи своє клопотання, сам визнає, що у справі наявний прямий та безпосередній доказ вини засуджених (арк. 2 тексту виступу в дебатах), і таким показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_21 не являються.

За таких обставин, суд вважає не доведеною захистом істотність вказаних у заяві обставин для скасування судових рішень у даній справі за нововиявленими обставинами, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Таким чином, суд, дослідивши заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17березня 2003 року та проаналізувавши додані до неї додатки, вважає, що у заяві не наведені, а в суді не встановлено достатніх та ґрунтовних підстав, які дозволяли б суду дійти однозначного висновку про наявність правових підстав для скасування за нововиявленими обставинами вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року, яким КУЛІК та ОСОБА_16 були засуджені за ч. 2 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-372, 376, 466, 467 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2003 року, яким гр-ни ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджені за ч. 2 ст. 365 та ч. 1 ст. 366 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскарженою до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_23