Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2426/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2017 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи виконання
покарань ОСОБА_4
захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні з Копичинською ВК №112 в залі суду в селищі Гусятин клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шупарка, Борщівського району, Тернопільської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, до засудження зареєстрованого як приватним підприємцем, працюючого директором ТОВ «Балті Груп Р.Е.» м. Київ, раніше не судимого.
Засудженого: 23.09.2015 року Гайсинським районним судом Вінницької області за ст. 190 ч.4 КК України на 7 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, якому строк відбування покарання вирахувано з часу його затримання під варту, тобто з 12.09.2013 року та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.05.2016 року відповідно до ст.. 72 ч.5 КК України перераховано строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12.04.2013 року по 25.05.2016 року включно, -
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений та його захисник підтримали клопотання з підстав наведених у ньому, і просили його задовольнити. Крім того, засуджений показав, що станом на день подання клопотання він відбув більше ? частини строку покарання призначеного судом. Початок строку відбування покарання 12.04.2013 року. Кінець строку відбування покарання 24.02.2017 року. Тому вважає, що до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання. За період відбування покарання до нього не були застосовані заходи стягнення, не було порушень дисципліни. Своєю поведінкою довів, своє виправлення і може бути умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання. Крім того вказав, що рішення комісії Копичинецької ВК 112 від 11.08.2016 року щодо його умовно-дострокового звільнення він не оскаржував. В установі не працевлаштувався, оскільки думав, що буде до нього застосований акт про амністію.
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього, оскільки клопотання є передчасним. Він погоджується з рішенням комісії про те, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, його захисника, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 23.09.2015 року був засуджений Гайсинським районним судом Вінницької області за ст. 190 ч.4 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, якому строк відбування покарання вирахувано з часу його затримання під варту - 12.09.2013 року.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 25.05.2016 року вищевказаний вирок Гайсинського районного суду Вінницької області змінено в частині визначення строку відбування покарання. Ухвалено рахувати початок строку відбування покарання ОСОБА_6 з 12 квітня 2013 року. Відповідно до ст. 72 ч.5 КК України перераховано ОСОБА_6 строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12.04.2013 року по 25.05.2016 року включно.
Початок строку відбування покарання 12.04.2013 року.
Кінець строку відбування покарання 26.02.2017 року.
Засуджений ОСОБА_6 відбув 3/4 строку покарання 29.05.2015 року.
Відповідно до ч. 2, п.3 ч. 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким- умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період-відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_6 затвердженої начальником Копичинської ВК 112 12.01.2017 року, засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі з 17.09.2013 року. Під час утримання в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався негативно, допустив 1 порушення установленого порядку відбування покарання, за яке накладено дисциплінарне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.
З 23.07.2016 року засуджений відбуває покарання у Копичинецькій виправній колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112). Станом на 12.01.2017 року за період відбування покарання в Копичинській виправній колонії №112 характеризується негативно, допустив одне порушення встановленого порядку відбування покарання, за яке було накладено дисциплінарне стягнення, стягнення достроково не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. Адміністрацією установи не заохочувався. На виробництві установи не працевлаштований.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Умисно уникає виконання робіт із самообслуговування, не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. Безвідповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою установи. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Участі у програмах виховного диференційованого впливу на засуджених не приймає. Соціальний зв`язок із рідними підтримує шляхом телефонних розмов, отримує посилки. Вину у скоєному злочині не визнав. Позову на виконанні за виконавчими листами не має.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону, щодо зміни умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України підлягав після фактичного відбуття 1/2 призначеного судом строку покарання 29.08.2013 року. Проте, постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області №112 не розглядався.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст. 82 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання 29.10.2014 року. Проте, 11.08.2016 року постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№112) засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді умовно - дострокового звільнення від відбування покарання у відповідності до ст.81 КК України підлягав після фактичного відбуття 3/4 частини призначеного судом строку покарання - 29.05.2015 року. Проте, 11.08.2016 року постійно - діючою комісією Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільської області (№112) засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільненню від відбування покарання, як такому, що довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в Копичинській ВК 112, а саме, з часу прибуття в колонію 23.07.2016 року на виробництві установи працевлаштований не був, у зв`язку з відсутністю виробничих потужностей.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_6 , останній відбув передбачений п.3 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
11 серпня 2016 року рішенням постійно - діючої комісії Копичинської ВК №112 відмовлено засудженому ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_6 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
При цьому, згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 останній за час відбування покарання допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення у вигляді доган. Проте, одне з дисциплінарних стягнень достроково не зняте та не погашене у встановленому законом порядку.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які впливають на цей процес.
При цьому, суд бере до уваги, що протягом періоду з 17 вересня 2013 року по 13.12.2016 року тобто з моменту знаходження засудженого в установах виконання покарань до звернення засудженого ОСОБА_6 із вказаним клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_6 адміністрацією слідчого ізолятора, адміністрацією установи не заохочувався, що свідчить про відсутність будь-яких змін у поведінці засудженого.
Факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ..
Слід звернути увагу і на те, що одне погашене стягнення, і відсутність заохочень у засудженого не може свідчити про виправлення засудженого.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання одне із двох дисциплінарних стягнень ОСОБА_6 було вже погашене, його наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_6 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
Посилання засудженого на те, що за період відбування покарання у Копичинецькій ВК 112 до нього не були застосовані дисциплінарні стягнення суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами особової справи, довідкою адміністрації Копичинецької ВК 112 про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 від 12.01.2017 року.
Посилання захисника засудженого на те, що при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 слід врахувати його сімейні обставини, зокрема те, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, суд не приймає до уваги, оскільки вони відповідно до вимог ст. 81 КК України при вирішенні вищевказаного питання не мають правового значення.
На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1