Справа № 343/2061/16-к
Провадження № 11-кп/779/126/2017
Категорія ст. 81 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

представника

Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилається на те, що не згідний з даним рішенням суду. Вказує, що є розбіжності в характеристиці, яку надала адміністрація Долинського виправного центру № 118, а суд не взяв це до уваги. Зазначає, що він працює і виконує законні вимоги адміністрації, не порушує режиму утримання, а не так як вказано в характеристиці. Стверджує, що як би були такі дії з його сторони за неналежне виконання обов`язків або недбайливе ставлення, у разі неохайного вигляду накладаються стягнення. Вказує, що стягнень у нього немає. Зазначає, що представники Долинського ВЦ № 118 спочатку пояснювали, що не можуть за невеликий проміжок часу його охарактеризувати, а тепер, що не можуть підтримати у суді. Наголошує, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, які свідчать про його виправлення.

Відмовляючи у задоволенні заяви щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 , суд мотивував тим, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, бере до уваги той факт, що у зв`язку з суперечностями засудженого із службовими особами Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_6 часто змінював місце роботи, не проявляє ініціативи щодо виконання суспільно-корисної роботи, окрім цього судом враховується, що за спробу пронести в житлову зону 0,5 л спиртного, було накладено дисциплінарне стягнення у виді 15 діб ДІЗО, що не може свідчити про його постійну зразкову поведінку, на яку повинні орієнтуватись інші особи, які відбувають покарання. Судом також враховуються тяжкість вчинення ОСОБА_6 злочину та те, що раніше він уже відбував покарання за вчинення умисних злочинів, був умовно-достроково звільнений, однак на шлях виправлення не став. З огляду на зазначене, коли єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання, суд вважав, що поведінка засудженого не свідчить про його виправлення. Те, що ОСОБА_6 , відбуваючи покарання в Долинському ВЦ № 118 з 16 серпня 2016 року, з вересня був працевлаштований та відпрацював 71 день в середньому по 4 год. не може слугувати переконливою підставою для висновку про те, що він виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Сумлінна поведінка засудженого повинна свідчити про сумлінне виконання громадських доручень, підвищення загальноосвітнього рівня, зразкової поведінки в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Переконливих доказів такої сумлінної поведінки засудженого під час відбування покарання в судовому засіданні не здобуто. Тому, наявність в конкретному випадку лише формально-юридичних підстав, не свідчить про виправлення засудженого та не надає йому право на беззаперечне умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таким чином, дані про особу засудженого та вищеописані обставини не дають суду достатніх підстав дійти до переконання, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. А тому суд вважав, що клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є передчасним та не підлягає до задоволення.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор та представник Долинського ВЦ № 118 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають її безпідставною, просили ухвалу суду залишити без змін;

- засуджений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити заяву про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вважає ухвалу незаконною.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали заяви, обговоривши доводи і мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням матеріального права та дотриманням вимог процесуального закону.

Відповідно до положень ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засудженого, що відбуває покарання у виді обмеження волі, та який сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді обмеження волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 частину призначеного судом покарання.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 востаннє засуджений вироком Бориславського міського суду Львівської області від 09 липня 2013 року, яким його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ст. 395 КК України у виді 3 місяців арешту. Згідно зі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, враховуючи вирок Бориславського міського суду Львівської області від 07 липня 2010 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року у строк покарання ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення у Львівському слідчому ізоляторі № 19 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 09 липня 2013 року до 08 серпня 2013 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15 липня 2016 року ОСОБА_6 замінено невідбуту частину покарання у виді 1 року 4 місяців 25 днів позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді обмеженні волі. Ухвалою Долинського районного суду від 08 вересня 2016 року засудженому ОСОБА_6 у строк покарання за правилами ст. 72 КК України зараховано час слідування його під вартою до Долинського ВЦ №118 з 15 липня 2016 року по 16 серпня 2016 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі. З урахуванням всіх перерахунків, проведених на підставі ухвал суду, початок відбуття покарання засудженому рахується з 09 липня 2013 року, кінець строку 09 листопада 2017 року. Фактично невідбута частина терміну покарання станом на 06 лютого 2017 року становить 09 місяців 03 днів.

ОСОБА_6 засуджений за вчинення тяжкого злочину. На час розгляду справи відбув необхідні 2/3 частини призначеного судом покарання.

В той же час, одною із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, з приводу чого колегія суддів зазначає наступне.

З характеристики на засудженого ОСОБА_6 від 30 листопада 2016 року (а.п. 21) вбачається, що ОСОБА_6 в установах виконання покарань знаходиться з 13 липня 2013 року. Перебуваючи в СІЗО м. Львів порушень вимог режиму тримання під вартою не допускав, дисциплінарні стягнення не накладалися. Заохочення не оголошувалися. З 28 серпня 2013 року відбував покарання у Личаківській ВК (№ 30). Був працевлаштований в котельні установи. Допускав порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено одне дисциплінарне стягнення правами начальника установи у виді 15 діб ДІЗО, яке на даний час достроково зняте у встановленому законом порядку. Оголошувалось п`ять заохочень правами начальника установи. 16 серпня 2016 року прибув в Долинський виправний центр (№118). З вересня 2016 року працевлаштований у котельні установи, переведений на дільницю МПП «Таля». На даний час працевлаштований у банно-пральному комплексі. Порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладалися, заохочення не оголошувались. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, охайний зовнішній вигляд. До майна установи ставиться дбайливо. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт по благоустрою установи ставиться із розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. На профілактичних обліках не перебуває. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Зв`язок з родичами підтримує шляхом телефонних розмов. Згідно вироку суду позов не значиться, виконавчі листи на адресу установи не надходили. Вину у скоєному злочині визнав повністю. 22 жовтня 2015 року комісією Личаківської ВК (№ 30) відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, як такому, що не бажає. 23 червня 2016 року комісією Личаківської ВК (№ 30) задоволено в застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що став на шлях виправлення. 27 вересня 2016 року комісією Долинського ВЦ (№ 118) відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.

Як вбачається довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_6 , що відбуває покарання в Долинському виправному центрі (№ 118) в Івано-Франківській області від 30 листопада 2016 року (а.п. 23), останній був заохочений 5 разів начальником установи за сумлінне ставлення до праці та добросовісну поведінку 25 квітня 2014 року, 09 квітня 2014 року, 09 квітня 2015 року, 06 жовтня 2015 року, 31 березня 2016 року. Однак, на засудженого ОСОБА_6 було й накладено 1 стягнення начальником установи за спробу проносу в житлову зону 0,5 літра спиртного 23 квітня 2015 року.

З довідки № 4/1-37 с/к від 06 лютого 2017 року (а.п. 72) вбачається, що за час відбування покарання в Долинському ВЦ (№ 118) ОСОБА_9 бухгалтерією була нарахована заробітна плата: у вересні 2016 року за 6 відпрацьованих днів - 206,73 грн., у жовтні 2016 року за 18 відпрацьованих днів -1363, 45 грн., у листопаді за 7 відпрацьованих днів - 241,98 грн., у грудні за 22 відпрацьовані дні - 802,50 грн., у січні за 18 відпрацьованих днів - 1449,06 грн. Всього за 71 відпрацьований день 4063,77 грн.

Дані з наведеної довідки в повному обсязі узгоджують з відомостями, які вбачаються з наявних в матеріалах кримінального провадження копіях табелів робочого часу (а.п. 65, 66, 67, 70, 71), копіях особових рахунків засудженого про нарахування, утримання та виплату заробітної плати за 2016 рік та 2017 рік (а.п. 68, 69), а також довідці про працевикористання засудженого ОСОБА_6 від 01 грудня 2016 року (а.п. 22).

Згідно з довідкою від 01 грудня 2016 року (а.п. 22) виконавчі листи на адресу установи на засудженого ОСОБА_6 не надходили.

Колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка визначається активною участю у суспільному житті, сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання, гарною поведінкою в побуті, прагненням засудженого своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а також полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Разом з тим, на думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Крім того, умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, і щодо відшкодування ним збитків. При цьому головною умовою прийняття рішення є доведеність того, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи вищенаведене, в тому числі і короткострокові періоди роботи засудженого під час відбування покарання, працездатність засудженого, лише п`ять заохочень протягом тривалого часу відбування покарання, відсутність заохочень від березня 2016 року, накладення дисциплінарного стягнення у виді 15 діб ДІЗО за спробу пронести в житлову зону 0,5 л спиртного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність сумлінного ставлення засудженого до праці.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення щодо відмови у задоволенні подання про його умовно-дострокове звільнення, з такими висновками погоджується і колегія суддів.

Твердження апелянта про те, що після прийняття рішення судом першої інстанції від отримав одне заохочення за поведінку, а тому є особою, яку можна умовно-достроково звільнити від відбування покарання, на думку колегії суддів, не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення його заяви, оскільки суд першої інстанції приймав рішення на підставі тих доказів, які бути наявні під час розгляду, а подальше отримання одного заохочення, з урахуванням інших відомостей, що містяться в матеріалах провадження, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку, не може бути підставою для його звільнення, оскільки не свідчить про його те, що він сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом відбутого періоду покарання довів виправлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , належним чином врахував умови, що передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за такий період часу засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення, в даному випадку, є передчасним.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення без змін.

Колегія суддів, зазначаючи строк і порядок набрання законної сили даної ухвали та її оскарження, враховує правову позицію Верховного Суду України про те, що ухвали суду, постановлені щодо умовно-дострокового звільнення засуджених від відбування покарання, оскарженню в касаційному порядку не підлягають (постанова від 01 грудня 2016 року справа № 317/1520/16-к).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_2