н/п 1-кс/640/1470/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" лютого 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю представників заявника - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
слідчого - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
встановив:
Представники заявника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в судовому засіданні подане клопотання підтримали повністю.
Начальник другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_5 та прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_6 , будучи допитаними в судовому засіданні, проти скасування арешту майна не заперечували.
Слідчий суддя, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи за клопотанням про арешт майна, приходить до наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, станом на 28.02.2017 СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області отримані результати проведеної судової комп`ютерно-технічної експертизи, тобто дослідження комп`ютерної техніки та електронних носіїв інформації завершено.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
Таким чином, враховуючи наслідки арешту майна для власника майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, розумні строки, слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою суду не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Скасувати арешт на майно, яке виявлено та вилучено за адресами: АДРЕСА_1 ) та АДРЕСА_2 , а саме на:
- ноутбук «LENOVO» 6770MOCB020116AG 1 шт.;
- ноутбук «HP» №017 1 шт.;
- ноутбук «LENOVO» №039 1 шт.;
- флеш накопичувач «Verico cordial 16» чорно-сірого кольору;
- ноутбук «LENOVO» 6770CB010G1653;
- ноутбук «HP» CND4490B3T 1 шт.;
- ноутбук «HP» без номеру 1 шт.;
- планшет «SAMSUNG» у чохлі чорного кольору 1 шт.;
- ноутбук «ASUS» чорного кольору B9№OAS44872238B 1 шт.;
- планшет «SAMSUNG» у чохлі чорного кольору 1 шт.;
- відеореєстратор «Alhua» чорного кольору IDOIB53PAEG3430;
- відеореєстратор «Alhua» чорного кольору IZA2lA07800394;
- ноутбук «DELL» сірого кольору G66V412 1 шт.;
- ноутбук «ASUS» сірого кольору 88NOAS16869133 1 шт.;
- ноутбук «HP» сірого кольору 5CD6110XMK 1 шт.;
- ноутбук «ACER» чорного кольору LXECXOC0049120AF5D200 1 шт.;
- флеш носій б/н 16GB 1 шт.;
- флеш носій б/н 1 шт.;
- ноутбук «ASUS» чорного кольору model number AR5B225;
- ноутбук «DELL» чорного кольору model number no PP23LB;
Зобов`язати слідчого слідчого управління ФР ГУ ДФС у Харківській області повернути вказане майно уповноваженій особі «Представництва «МАТРАПАК ГмбХ».
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя - ОСОБА_1