УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2017 року слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 06.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження зареєстрованого в ЄРДР під № 0000039 від 06.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України.

07.06.2017 у ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у якості потерпілої була допитана ОСОБА_3 , яка пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_4 , яка при житті заповіту не складала, та належне їй на праві приватної власності нерухоме майно у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , нікому не відчужувала.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтями 1261-1265 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу рідні дядько та тітка спадкодавця; у четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; у п`яту інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 згідно положень цивільного законодавства є спадкоємицею другої черги за законом.

31.07.2010 ОСОБА_3 , реалізуючи своє законне право на прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її рідної сестри ОСОБА_4 , звертається до нотаріуса ОСОБА_5 з метою прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 .

У зв`язку із пропущенням ОСОБА_3 шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріусом відмовлено в заведенні спадкової справи з метою подальшого звернення до суду із позовом про поновлення строку для прийняття спадщини.

11.11.2010 рішенням Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 подовжено строк подання заяви про прийняття спадщини терміном на 3 місяці.

10.12.2010 ОСОБА_3 звертається до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді квартири АДРЕСА_2 , проте у відкритті спадщини останній знову відмовлено, у зв`язку із відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Станом на 24.12.2010, згідно даних отриманих з Бюро технічної інвентаризації, нерухоме майно, а саме квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності її померлій сестрі ОСОБА_4 ..

17.01.2011 ОСОБА_3 , отримавши дублікати правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, втретє звернулась до нотаріуса ОСОБА_5 , однак остання їй повідомила, що прийняти спадщину, яка залишилась після смерті її сестри, вона не зможе, оскільки право власності на вказану квартиру заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-6500/2010 від 12.10.2010 визнано за ОСОБА_6 , якого згідно цього ж рішення визнано троюрідним племінником померлої ОСОБА_4 та згідно цивільного законодавства він є спадкоємцем п`ятої черги спадкування за законом.

Так, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що він не являється родичем померлої ОСОБА_4 20.08.2010 звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилися після смерті ОСОБА_4 .

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ніколи не зустрічались, ніяких спільних родичів не мають та наявність родинних зв`язків з ОСОБА_4 . ОСОБА_6 нічим підтвердити не може.

19.08.2010 ОСОБА_6 звертається до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно та про встановлення факту родинних зв?язків між ним та померлою ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.10.2010 позов ОСОБА_6 задоволено.

В ході досудового розслідування також встановлено, що ОСОБА_6 , маючи однакове прізвище з померлою ОСОБА_4 , яка являлась рідною сестрою ОСОБА_3 , 05.12.2012 до Київського районного суду м. Одеси (справа № 2-3639/11) надав підробне свідоцтво про народження ОСОБА_4 , в якому батьками зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: с. Чеки (зараз Новоєлизаветівка), Жовтневий район (зараз Ширяївський) Одеської області.

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 02.11.2011 та дійсному свідоцтву про народження ОСОБА_4 , батьками останньої є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 місце народження: с. Новоєлизаветівка, Ширяєвський район Одеської області.

Так, ОСОБА_6 , ввівши суд в оману, на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-6500/10 отримав право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яку у подальшому на підставі договору купівлі продажу від 05.01.2011 продав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які у свою чергу вказане нерухоме майно 14.01.2011 згідно договору купівлі продажу продали ОСОБА_12 .

Разом з цим встановлено, що вищевказаний об`єкт нерухомості згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.06.2017 № 88575991 на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2016, посвідченого та зареєстрованого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , було відчужено ОСОБА_14 .

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Крім того, щодо об`єкту нерухомого майна а саме квартири АДРЕСА_2 , існує сукупність достатніх підстав вважати, що він є доказом злочину, тобто містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існує необхідність у його збереженні, та з метою забезпечення в подальшому відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Частиною 2 вказаної статті також передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так, незастосування арешту майна у вигляді квартири АДРЕСА_2 , може призвести до подальшого її відчуження іншим особам, що буде ускладнювати досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Отже, наявні підстави вважати, що об`єкт нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_14 , є предметом злочину та з метою забезпечення відшкодування можливої шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно.

Вислухавши слідчого, дослідивши надані матеріали, якими обґрунтовано доводи клопотання, приходжу до висновку, що у задоволенні останнього необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а також на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчий не обґрунтував клопотання та не довів необхідність такого арешту.

Крім того, кримінальне провадження № 0000039 від 06.06.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 4 КК України не підслідне СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 про арешт майна квартиру АДРЕСА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

16.06.2017