Ухвала
іменем україни
8 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0005112 за касаційною скаргою цивільного відповідача ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року та від 20 вересня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Безлюдівка Харківського району Харківської
області, громадянина України, мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що судимості не мав,

засуджений за частиною 2 статті 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 відшкодування витрат на лікування та поховання ОСОБА_11 9727 грн, відшкодування моральної шкоди 50000 грн.
Ухвалено залишити без розгляду цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_12 про відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим і засуджений за те, що він 26 вересня 2014 року о 12 години 40 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом «ТАТА», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , після проведення маневру - розвороту на під`їзній автодорозі до магазину "Чудо-Маркет", що розташований по вул. Ак.Ляпунова, №7, у м. Харкові, почав рух заднім ходом від проїжджої частини вул. Ак.Ляпунова у напрямку будинку №26 по пр. Леніна, під час якого не переконався у безпеці своїх дій, проявив неуважність, створив небезпеку іншим учасникам руху, хоча повинен був і міг це передбачити, чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який в цей час рухався у попутному з ним напрямку до будинку №26 по пр. Леніна. Внаслідок чого, пішохід ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження - закриту травму грудної клітини, та її ускладнення - гостра серцево-легенева недостатність, від яких він помер у лікарні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_10 задоволена частково. Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_15 в частині цивільного позову про відшкодування моральної шкоди змінено шляхом збільшення розміру стягнення моральної шкоди з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 з 50000 грн до 100000 грн. В решті вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 вересня 2016 року апеляційна скарга цивільного відповідача ОСОБА_9 залишена без задоволення, а вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2015 року щодо засудженого ОСОБА_15 без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що цивільний відповідач не погоджується з вказаними судовими рішеннями в частині вирішення цивільних позовів потерпілої.
Зокрема, цивільний відповідач вказує на те, що він не брав участь в судових засіданнях, копій цивільних позовів не отримував, під час оголошення 28 січня 2016 року ухвали судом апеляційної інстанції не був присутній, а копію її отримав 18 квітня 2016 року.
Крім того, цивільним відповідачем стверджується, що в день інкримінованої події засуджений працював водієм ТОВ «Лакки» на транспортному засобі, який зданий ним-цивільним відповідачем у оренду на підставі договору. Вважає, що саме загадане товариство повинно відшкодовувати шкоду, заподіяну його працівником, а також звертає увагу на незалучення товариства цивільним відповідачем. Зазначає, що судами не надано оцінки його протоколу допиту, як свідка, та засудженого, де ними пояснювалося про те, що засуджений працював водієм на вказаному товаристві, а також про те, що цивільним відповідачем зазначено ОСОБА_16 , а грошові кошти стягнуто з ОСОБА_5 .
Також, вказується, що судами не оцінено того, що в обвинуваченні зазначено про керування засудженим технічно справним транспортним засобом, який належить ОСОБА_16 , не надано юридичної оцінки наказу товариства, копії журналу та ін., а також наявності різних ухвал суду апеляційної інстанції щодо стягнутого розміру моральної шкоди.
У запереченнях потерпіла наполягає на залишенні без задоволення касаційної скарги цивільного відповідача.
Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора, яка частково не заперечувала проти задоволення касаційної скарги, вважаючи за необхідне призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції після скасування ухвал суду апеляційної інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 21 КПК України, кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Зі статті 111 КПК України слідує, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

На підставі статті 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно зі статтею 326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом цивільний відповідач, який не є обвинуваченим, або його представник, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за відсутності зазначених осіб з`ясувати обставини, що стосуються цивільного позову, вирішує питання про проведення судового розгляду без них або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на цивільного відповідача в порядку, передбаченому главою 12 цього Кодексу.

У відповідності до статті 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Проте, такі вимоги кримінального процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій не виконані.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_17 подано цивільний позов про відшкодування з ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди.

Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про обізнаність ОСОБА_5 про день та час розгляду судових засідань в суді першої інстанції у відповідності до наведених вимог кримінального процесуального закону, навіть з можливістю застосування наслідків неприбуття учасників судового провадження. Натомість, наявність двох поштових конвертів, які повернулися за закінченням терміну зберігання, не можуть свідчити про належне сповіщення учасників судового провадження. При тому, що в розпорядженні суду першої інстанції були відомості як про адресу проживання цивільного відповідача, так і засіб з ним мобільного зв`язку.

Крім того, відповідно до статті 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, судом першої інстанції у вироку не наведені мотиви задоволення цивільного позову потерпілої, так само як і коло осіб, які підлягають їй відшкодовувати шкоду та докази, на яких ґрунтуються такі висновки.

Попри вказані вимоги, суд першої інстанції обмежився лише констатуванням необхідності стягнення шкоди з відповідача без належного вмотивування та посилання на докази цьому.

Не дотримано вимог кримінального процесуального закону і судом апеляційної інстанції під час перегляду вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову за апеляційною скаргою потерпілої. В результаті чого було збільшено суму до відшкодування моральної шкоди.

Адже, вказаний апеляційний розгляд відбувся без повідомлення цивільного відповідача ОСОБА_5 , інтересів якого і стосувалися вимоги потерпілої у апеляційній скарзі. Зокрема, у листах про сповіщення учасників судового провадження про дату та час апеляційного розгляду взагалі відсутні дані цивільного відповідача.

Вказане також свідчить про неврахування таких обставин і під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , що колегією суддів визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим відповідно до статті 438 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Відтак, касаційна скарга цивільного відповідача підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

касаційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 6 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2016 року та від 20 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_7 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3