АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 612/248/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1070/17 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185, ч.3 ст.296, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні врежимі відеоконференції в приміщенні суду м.Харкова кримінальне провадження №11кп/790/1070/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дуніне Близнюківського району Харківської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 06.05.2005 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75, 104 КК України з іспитом строком на 1 рік 6 місяців;
- 01.11.2005 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.ст.70, 71 на 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 12.09.2006 року Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.71 на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; 06.05.2008 року умовно-достроково звільнений з місця позбавлення волі на 1 рік 07 днів;
- 04.06.2009 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.4 ст.71 на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 10.02.2010 року Близнюківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитом строком на 2 роки;
- 09.12.2011 року Близнюківським районним судом Харківської області за ст. ч.1 ст.384, ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.1 ст.296, ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та ч.1 ст.71 КК України - 3 роки 9 місяців позбавлення волі; 12.07.2014 року звільнений з місця позбавлення волі по відбуттю терміну покарання;
- 24.10.2016 року Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України з іспитом строком на 1 рік,
засуджено:
-за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст.296 КК України на 4 роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч.ч.1, 2 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання 8 років позбавлення волі.
Постановлено вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.
Як установив суд, 12 листопада 2014 року, близько 17 год. 30 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи повторно, з умислом на таємне викрадення чужого майна, з метою наживи, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу зайшов в коридор житлового будинку громадянина ОСОБА_8 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав бензопилу «Гудлак» GL4500M, вартістю 1330 грн. Після скоєння вказаного злочину ОСОБА_7 з місця події зник з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.
18 лютого 2016 року, близько 11 год., ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановлену законом порядку судимість за хуліганство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов в приміщення Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, розташоване в селі Острівщина вул.Шкільна буд.19 Близнюківського району Харківської області, де в цей час працювали співробітники сільської ради, з метою написання заяви. Після написання заяви, ОСОБА_7 , грубо порушуючи громадський порядок, не реагуючи на зауваження працівників сільської ради, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, за допомогою сірників, пошкодив собі руки в області зап`ястя, та став кров`ю мазати стіни, меблі та документацію сільської ради, на зауваження сільського голови ОСОБА_9 і головного бухгалтера ОСОБА_10 , не реагував, ображав їх нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Працівники Острівщинської сільської ради викликали наряд поліції. До приїзду поліції ОСОБА_7 залишався в приміщенні Острівщинської сільської ради і продовжував свої хуліганські дії, чим протягом двох годин перешкоджав нормальній роботі сільської ради.
15 березня 2016 року, близько 11 год., ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановлену законом порядку судимість за хуліганство, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов в приміщення Острівщинської сільської ради Близнюківського району Харківської області, розташоване в селі Острівщина вул.Шкільна буд.19 Близнюківського району Харківської області, де в цей час працювали співробітники сільської ради. Маючи наміри на хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, не реагуючи на зауваження працівників сільської ради, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, підійшов до столу секретаря сільської ради, звідки взяв документи та почав їх рвати, розбив скляну рамку з портретом, схопив кулькову ручку, якою став сам собі наносити пошкодження руки в області зап`ястя, на зауваження сільського голови ОСОБА_9 не реагував, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, своїм самогубством. Працівники Острівщинської сільської ради викликали наряд поліції. До приїзду поліції ОСОБА_7 залишався в приміщенні Острівщинської сільської ради і продовжував свої хуліганські дії, чим протягом однієї години перешкоджав нормальній роботі сільської ради.
14 червня 2016 року, близько 17 год. 10 хв., ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_4 , яке належить ОСОБА_11 , де з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, проник через незачинені двері до приміщення кухні, яка розташована на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрав пічну чавунну плиту, вартістю 378 грн., яка належить ОСОБА_11 .
Однак ОСОБА_7 не зміг довести до кінця свій злочинний намір з причин, що не залежали від його волі, оскільки був помічений ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого з місця скоєння злочину втік, залишивши викрадену річ.
В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи обґрунтованості свого засудження за вчинення хуліганських дій та правильності кваліфікації дій за ч.3 ст.296 КК України, ставить питання про скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема його права на захист, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, що призвело на його думку до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Указав, що його дії кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, не правильно, оскільки у дім ОСОБА_8 він не заходив, тому і знати про находження бензопили у будинку він не міг, а забрав її за двором біля забору. Вважає, що його дії за цим епізодом належить кваліфікувати за ч.2 ст.185 КК України та зазначає, що вину за ч.3 ст.185 КК України він визнав під психологічним впливом слідчого. Стверджує, що замаху на викрадення чавунної плити у ОСОБА_11 він не вчиняв, оскільки на час вчинення цього злочину він перебував у смт.Близнюки разом із ОСОБА_13 . Зазначив, що захисник йому був наданий лише після його первинних свідчень, які були отримані із застосуванням психологічного та фізичного впливу з боку працівників правоохоронних органів; йому не було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України; інкримінований злочин був вчинений 14.06.2016 року, а повідомлення про підозру було вручено слідчим лише 16.08.2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені 18 лютого та 15 березня 2016 року хуліганських дій за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.296 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України фактичні обставини за цими епізодами апеляційним судом не перевірялися.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України ґрунтується на сукупності зібраних у встановленому законом порядку доказах, які належним чином досліджені у судовому засіданні і є правильними.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України та його непричетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України - замаху на викрадення чавунної плити у ОСОБА_11 , не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування чи зміни вироку і спростовуються сукупністю доказів.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що 12 листопада 2014 року до нього прийшли ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , щоб попросити тютюну. Перед цим за декілька хвилин він заніс бензопилу «Гудлак» GL4500M і поставив в коридорі, в сінях на столі та накрив її мішком. В хату ОСОБА_7 він не впустив і той залишився зовні. Наступного дня він виявив, що бензопила « ОСОБА_15 » ОСОБА_16 із домівки зникла.
Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілого ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження не містять.

Об`єктивність показань потерпілого про обставини вчинення обвинуваченим крадіжки поєднаної з проникненням у житло підтверджується даними протоколу огляду місця події, якими підтверджено факт зникнення із належного ОСОБА_8 домоволодіння бензопили « ОСОБА_15 » GL4500M(т.2 а.с.7-10).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що в листопаді 2014 року він з ОСОБА_7 ходили до ОСОБА_8 попросити в нього тютюну. Він зайшов у домоволодіння, а ОСОБА_7 залишився надворі. Приблизно через 5-7 хв., ОСОБА_8 хотів покликати ОСОБА_7 і коли відкрив двері, то ОСОБА_7 уже стояв за дверима. Потім вони всі разом вийшли з хати, ОСОБА_8 їх провів, та вони з ОСОБА_7 пішли по домівках. Коли вони виходили, біля хвіртки бензопили не було.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні підтвердила, що 12 листопада 2014 року її чоловік ОСОБА_14 та ОСОБА_7 ходили до ОСОБА_8 по тютюн. Через 15-20 хв. чоловік повернувся, віддав тютюн, нічого не розповідав. Вранці наступного дня до них прийшов ОСОБА_7 , а через декілька хвилин прийшов ОСОБА_8 та заявив, що ОСОБА_14 разом з ОСОБА_7 вкрали в нього бензопилу.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що в листопаді 2014 року, за пропозицією ОСОБА_19 , він купив у останнього бензопилу « ОСОБА_15 », червоного кольору, яка була в нього в руках. ОСОБА_7 , що це його бензопила.

Із даних протоколу огляду речей від 13.02.2016 року вбачається, що за участю свідка ОСОБА_18 працівниками міліції була оглянута бензопила « ОСОБА_15 » ОСОБА_16 , яку свідок придбав у листопаді 2014 року у ОСОБА_7 (т.2 а.с.30-33).
За висновком судово-товарознавчої експертизи №1976 від 22.02.2016 року, загальна ринкова вартість бензопили «Гудлак» GL4500M станом на 12.11.2014 року складала 1330 грн.
Ці узгоджені між собою докази, які викривають ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, вказують на неспроможність доводів апеляційної скарги обвинуваченого про зворотне.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.
Безпідставними також є доводи скарги обвинуваченого про його непричетність до вчинення замаху на таємне викрадення пічної чавунної плитки потерпілого ОСОБА_11 .

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 , показав, що на початку вісімнадцятої години, точної дати він не пам`ятає, загавкала їх собака, а тому його дружина ОСОБА_12 вийшла на вулицю і в той же час повернулася, повідомивши йому, що вона щойно побачила, як ОСОБА_20 виносив їхню чавунну поверхню пічки, яка зберігалася в приміщенні літньої кухні. Він відразу вибіг на вулицю, де побачив ОСОБА_21 , який вибіг з території порожнього двору, який знаходиться поруч з його домоволодінням, тримаючи в руках поверхню чавунної пічки. Він крикнув: «Вова, що ти робиш», після чого ОСОБА_7 , впав на землю, кинув чавунну плитку, підвівся і утік. Він, ОСОБА_11 забрав плитку, приніс додому, де вона була в подальшому оглянута працівниками поліції. Він дуже добре розгледів ОСОБА_7 , оскільки на вулиці було світло.
Показання потерпілого підтвердила допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , пояснивши, що у червні місяці, близько 17 год. 10 хв., почувши гавкіт їхньої собаки, вона вийшла на вулицю, та побачила, що їх знайомий ОСОБА_20 , тримаючи в руках належну її сім`ї чавунну плитку, намагається вийти з території їхнього двору, через дерев`яний паркан, яким огороджене їх домоволодіння від покинутого сусідського домоволодіння. Вона відразу забігла в будинок і почала кричати чоловікові - ОСОБА_11 , що ОСОБА_7 у них викрадає чавунну пічку з літньої кухні і виносить через паркан. Чоловік вискочив з будинку, а вона - за ним. Чоловік крикнув ОСОБА_19 : «Вова, що ти робиш». В цей час ОСОБА_7 впав на землю, швидко піднявся, покинувши чавунну пічку на землі, а сам побіг в хащі бур`яну, на території покинутого будинку. Її чоловік підняв пічку і приніс її до дому. Вона дуже добре розгледіла ОСОБА_7 , так як на вулиці було світло і вона добре його знає.
Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 матеріали кримінального провадження не містять.
Крім цього, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного злочину підтверджується також сукупністю інших досліджених по справі доказів:
-протоколом огляду місця події від 14.06.2016 року та ілюстрованою таблицею до нього, з яких вбачається, що безпосереднім місцем огляду є приміщення, яке розташоване на території домоволодіння по АДРЕСА_4 . Дане приміщення пристроєне з тильної сторони будинку. Вхід до вказаного приміщення здійснюється через дерев`яні двері зеленого кольору без будь-яких замків. При вході в дане приміщення з лівої сторони стоїть металевий умивальник, поруч на підлозі маються звернуті палатки, біля яких на підлозі стоїть дерев`яний ящик звідки зі слів ОСОБА_11 було викрадено чавунну плитку, в лівому дальньому кутку кімнати розташована піч для твердого опалення. (т.4 а.с.10-13);
-висновком експерта № 4077 від 02.08.2016 року, відповідно до якого ринкова вартість плити чавунної пічної на 2 комфорки, розміром 410х710 мм, станом на 14.06.2016 року, з урахуванням зносу, складає 378 грн. (т.4 а.с. 37-38);
-протоколом слідчого експерименту, в ході безпосередньо на місці події - території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , потерпілий ОСОБА_11 показав та пояснив, що пічна плитка, яка була викрадена ОСОБА_7 , знаходилася в приміщенні кухні, яка добудована до будинку, та відтворив обставини за яких він намагався наздогнати ОСОБА_7 , який, тримаючи в руках чавунну плитку, утікав від нього, впав, після чого залишив чавунну плитку та втік (т. 4 а.с. 46-51).
Дослідивши та давши належну оцінку всім зібраним у справі доказам, які безперечно викривають обвинуваченого у вчиненому, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні замаху на таємне викрадення чужого майна повторно, поєднаному з проникненням у приміщення за викладених у вироку обставин.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що у час вчинення злочину, він знаходився разом із ОСОБА_13 у смт.Близнюки, є безпідставними.
Суд першої інстанції ретельно перевірив цю версію обвинуваченого, у тому числі шляхом допиту свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , та ОСОБА_24 , яка не знайшла свого підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про неспроможність алібі ОСОБА_7 про його непричетність до замаху на таємне викрадення пічної чавунної плитки ОСОБА_11 , навівши у вироку ґрунтовний аналіз досліджених доказів та мотиви прийнятого рішення.

При цьому суд, проаналізувавши надані на захист обвинуваченого показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , відповідно: матір та брата ОСОБА_7 , відкинув їх, як непослідовні, суперечливі та не відповідаючи фактичним обставинам провадження, а показання свідка ОСОБА_24 як неналежний доказ.

Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 доводи про застосування до нього працівниками правоохоронних органів психологічного та фізичного впливу, є також безпідставними.
Із матеріалів кримінального провадження слідує, що в ході досудового слідства та у суді першої інстанції ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів слідства заяв не робив, скарг з цього приводу не пред`являв, у тому числі своєму захиснику, хоча не був позбавлений такої можливості.
Ніяких конкретних даних про це обвинувачений не навів і в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про застосування до нього незаконних методів слідства, є надуманими та наведені обвинуваченим з метою уникнути відповідальності за вчинене.
До того ж суд, відповідно до вимог ч.4 ст.95 КПК України, не обґрунтовував свій вирок показаннями, наданими ОСОБА_7 під час досудового слідства слідчому.
Твердження у скарзі обвинуваченого про те, що проведені слідчі дії правоохоронними органами є незаконними, позбавленні підстав.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчих дій не встановлено і в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено ніяких доводів на обґрунтування цього твердження.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист внаслідок надання адвоката на шостий день після дачі первинних пояснень, безпідставні.

Як слідує із матеріалів провадження, одразу після затримання ОСОБА_7 були в установленому порядку роз`ясненні його процесуальні права, у тому числі мати захисника, та на його першу вимогу йому був наданий адвокат.

Безпідставними також є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що йому не було вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України.
Згідно матеріалів провадження, дії ОСОБА_7 за епізодом замаху на викрадення пічної плитки потерпілого ОСОБА_11 на досудовому слідстві були кваліфіковані за ч.3 ст.186 КК України та за цією статтею 17 серпня 2016 року ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру, про що останній власноруч, письмово підтвердив (т.4 а.с.73).
Щодо викладених в апеляційній скарзі доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , про повідомлення йому про підозру за епізодом замаху на викрадення 14 червня 2016 року пічної чавунної плитки потерпілого ОСОБА_11 лише 16 серпня 2016 року, тобто після спливу двох місяців після вчинення інкримінованого злочину, то це не свідчить про порушення вимог ч.2 ст.278 КПК України, оскільки за цим епізодом злочинної діяльності ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ст.208 КПК України, не затримувався.
Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, не встановлено.
Покарання ОСОБА_7 призначене відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та всіх даних про його особу, воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Вирок Близнюківського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції закону від 26.11.2015 року, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31 січня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Головуючий:

Судді: