АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

третьої особи ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2016 р. про арешт майна та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_8 в частині арешту шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування ноутбуком Lenovo (80Q600FNUA) відмовити.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 29.11.2016 р. клопотання старшого слідчого СВ УСБУ в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про арешт майна було задоволене, накладений арешт на майно, зокрема ноутбук Lenovo (80Q600FNUA), який належить ОСОБА_9 , вилучений під час проведення обшуку 24.11.2016 року офісу за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що речі та документи, вилучені під час обшуку, містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення контрабанду, мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, є предметом кримінального правопорушення, та визнані речовими доказами, а отже відповідають критеріям ст. 98 КПК України та вимогам ч. 1 - 3 ст. 170 КПК України.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, ОСОБА_7 зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що відповідно до КПК України слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт майна повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, можливість конфіскації, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Вказує, що оскаржуваною ухвалою від 29.11.2016 р. слідчим суддею було накладено арешт на майно, яке належить скаржниці на праві особистої власності, в судовому засіданні було надано документи, що підтверджують саме право власності, втім в залученні їх до матеріалів справи було відмовлено. Крім того, вказує, що її як власника майна всупереч нормам КПК України не зазначено в тексті оскаржуваної ухвали

Також зазначає, що слідчим взагалі не вказано правової підстави арешту належного їй майна, що також є порушенням норм чинного законодавства.
Заслухавши суддю-доповідача; думку третьої особи ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу і з підстав, у ній зазначених, та просила її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати; думку прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і вважали її безпідставною, а рішення суду законним та обґрунтованим і просили залишити його без змін, а скаргу без задоволення; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Згідно ч. 3 ст. 170, пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (ст. 170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З наданих матеріалів випливає, що майно на яке було накладено арешт, зокрема ноутбук Lenovo (80Q600FNUA), було вилучене під час проведення 24.11.2016 року обшуку офісу за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний офіс орендують гр. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо яких внесено відомості до ЄРДР про розслідуване кримінальне правопорушення і є підстави вважати, що вони вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 201 КК України.

При вилученні в ході обшуку вказаного майна, гр. ОСОБА_9 зауважень та доповнень до протоколу слідчої дії не мав і не зазначав, що вказаний ноутбук йому не належить /а.к.п. 29-46/.
Таким чином, вказаний ноутбук Lenovo (80Q600FNUA), вилучений під час проведення обшуку 24.11.2016 року офісу за адресою: АДРЕСА_1 відповідає ознакам зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу.
Крім того, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
В ході апеляційного провадження встановлено, що зазначений ноутбук направлений на експертизу для з`ясування питання про те, чи містить він інформацію про обставини вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, а тому на даному етапі досудового розслідування застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження є виправданим, співрозмірним з обмеженням права власності гр. ОСОБА_7 і арешт даного майна не може спричинити для неї тяжких наслідків, а скасування арешту даного майна є передчасним.
У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлена права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 , що клопотання слідчого не містить правову підставу для арешту майна, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки із матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підставі, зазначені ст. ст. 171, 173 КК України, для накладення арешту на майно, зокрема і на ноутбук Lenovo (80Q600FNUA).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відповідні доводи третьої особи ОСОБА_7 є неприйнятними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року про арешт майна , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3