Провадження № 1-кп/520/154/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.09.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

представників СКМСД ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представників у справах дітей ОМР ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0003176 від 14.08.2014 р., відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 3 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Обвинувачений ОСОБА_14 вчинив злочин проти власності з наступних обставин.

Так, 03.02.2014 року близько 14.30 години неповнолітній ОСОБА_14 , діючи умисно, з корисних спонукань, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу з гаманця, таємно викрав грошові кошти в сумі 400 гривень, які належать ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальний збиток на вказану суму.

З викраденим майном ОСОБА_14 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, повторно, в період часу 10.02.2014 року по 30.07.2014 року більш точну дату встановити не вбачається можливим, неповнолітній ОСОБА_14 , маючи, єдиний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисних спонукань, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав грошові кошти загальною сумою 700 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 8 374, 31 грн., які належать ОСОБА_7 , чим завдав відповідну шкоду останньому.

З викраденим майном ОСОБА_14 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.2 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Крім того, повторно, 28.07.2014 року приблизно о 14.00 годині неповнолітній ОСОБА_14 діючи умисно, з корисних спонукань, за допомогою наявних в нього ключів від вхідних дверей, проник в приміщення квартири АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 3 500 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 41 871,55 грн. та 400 грн, а всього викрав кошті в розмірі 42 271, 55 грн, які належать потерпілому ОСОБА_7 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на зазначену суму. З викраденим майном ОСОБА_14 зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на свій розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 ч.3 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло.
Допитаний у якості обвинуваченого неповнолітній ОСОБА_14 під час судового розгляду визнав свою вину в скоєнні вказаних кримінальних правопорушень та підтвердив, що перебуваючи 03.02.2014 р. в гостях у ОСОБА_15 таємно викрав з гаманця належні ОСОБА_7 400 грн. Крім того, в подальшому, перебуваючи в гостях в квартирі ОСОБА_16 протягом тривалого часу з лютого по липень 2014 р. частками таємно викрав 700 доларів США., що належали потерпілому. Гроші він витратив на свої потреби. Крім того, 28. 07.2014 р. він викрав у ОСОБА_15 ключі від квартири, після чого проник до квартири та викрав 3 500 доларів США та 400 грн., які також витратив на власний розсуд. Більш ніяких коштів він не крав. За викрадені кошти він купував телевізор за 8000 грн.,ноутбук за 11000 грн., велосипед за 11000 грн., ігровий пристрій за 4000 грн., навушники за 3800 грн., телефон за 9000 грн., кросівки за 2400 грн.,одяг за 1500 грн.

Зауважив, що кошти викрадав за пропозицією та з відома сина потерпілого, неодноразово, який казав, де саме знаходяться кошти батьків, та з яким вони разом витрачали кошти на розваги. Крім того, син потерпілого сам надавав йому кошти на придбання ноутбуку. Однак його родичами потерпілому була повернута сума у розмірі 4200 доларів США та 400 гривень, тобто вся сума грошових коштів, яку він викрав у потерпілого, була повернута останньому. Цивільний позов він не визнає в зв`язку з тим, що вважає його надуманим. В скоєних злочинах кається, просить пробачення у потерпілого, а суд просить його суворо не карати, бо він для себе зробив відповідні висновки.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, зазначених вище, крім визнання ним вини доведена сукупністю доказів, якими підтверджуються показання обвинуваченого стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, а саме:
- показами потерпілого ОСОБА_7 , про те, що обвинувачений товаришував з його сином та періодично приходив до них у гості. На початку 2014 року, у січні-лютому, він став помічати, що з помешкання зникають належні йому гроші. Він помітив, що зникнення грошей співпадало з візитами обвинуваченого, але не хотів в це вірити, бо той був товаришем його сина, який за станом здоров`я позбавлений можливості вільного спілкування. Він, потерпілий, не в змозі сказати, звідки та яка саме сума в нього зникла. Потерпілий наполягає на тому, що саме обвинувачений назвав викрадену у нього суму 16 000 доларів США після того, як він про це довідався, та подав відповідну заяву у правоохоронні органи. Також пояснив, що 08.08.2014 р. він виявив зникнення 4200 доларів США і 400 грн. В нього також пропадали кошти близько 500 доларів США разів п`ять. Після цього він переховав ключі від сейфа та гроші. Гроші безпосередньо вкрав саме обвинувачений, який якимось чином заволодів ключами від кімнати та сейфа. Він після виявлення зникнення коштів зустрівся з обвинуваченим і той зізнався в крадіжках, але в подальшому і ОСОБА_14 , і його батьки стали ухилятися від спілкування, і він звернувся до міліції. Вважає, що злочинними діями обвинуваченого йому було завдано збиток на загальну суму191 412 грн., тобто саме цієї суми він не дорахувався у квартирі, де мешкала його родина, бо вона зникла з дому. Наполягає, що її вкрав саме обвинувачений,бо він ходив у гості до сина та сам сказав, скільки вкрав грошей. Крім того, суму викрадених грошей він підраховує з наявності речей, які придбав обвинувачений. Частину викраденої грошової суми у розмірі 52 048 грн. йому повернули батьки обвинуваченого. Залишилась не відшкодованою сума у розмірі 139 364 грн. збитку, яку він просить стягнути солідарно з обвинуваченого та його матері ОСОБА_6 .

Крім того, вважає, що йому було завдано ще моральну шкоду, що виразилось в тому, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого страждав його син, який впізнав життєвого розчарування через цинічну поведінку обвинуваченого, якого він вважав своїм другом і якому довіряв. Також просить обрати обвинуваченому міру покарання, пов`язану з позбавленням волі;
- показами свідка ОСОБА_17 про те, що він мав дружні стосунки з сином потерпілого, бував у нього вдома, однак він не бачив, щоб обвинувачений здійснював крадіжки коштів у потерпілого. Разом з тим, він, свідок ОСОБА_18 , помітив, що у обвинуваченого були речі, які він сам, на його думку, не міг собі купувати, а саме: приставку, телефон, велосипед. На запитання про те, звідки у нього вказані речі, обвинувачений відповідав, що це син обвинуваченого дає йому ці речі. Крім того, обвинувачений розповідав, що він брав у потерпілого невеликі суми грошей, однак загальну суму не вказував. Показав суду, що допомагав обвинуваченому донести з магазину на роботу матері останнього телевізор;
- показами свідка ОСОБА_19 про те, що обвинувачений - його друг та влітку 2014 року обвинувачений купував йому продукти та дав гроші на телефон Аpple, який він придбав за 12000 грн., і який він йому потім повернув, та придбав велосипед, який коштував 4500 грн. Потім матері обвинуваченого він повернув 3000 грн. Сам обвинувачений розповідав, що гроші він заробляє самостійно;
- показами законного представника ОСОБА_6 - матері обвинуваченого, яка показала, що цивільний позов до неї вона не визнає, бо вона повністю відшкодувала потерпілому збитки, які спричинив її син. Сума позову, викладена у позовній заяві, на її думку, нічим крім голослівних заяв потерпілого не вмотивована, явно безпідставна та надумана. Вона вважає, що потерпілий, таким чином, міг назвати суму вкрадених коштів у розмірі мільйону чи більше та звинуватити в крадіжці її неповнолітнього сина, який, до речі, викрав гроші з відома та за пропозицію сина потерпілого. В зв`язку з цим вона просить відмовити в задоволені позову як до неї, так і до її неповнолітнього сина;
- показами свідка ОСОБА_15 про те, що обвинувачений був його другом та часто бував в квартирі, де мешкала його родина. Те, що обвинувачений краде гроші у його, свідка ОСОБА_15 , батька , він не знав. Зі слів свого батька він знає, що останній застав ОСОБА_14 , коли той крав у нього гроші у сумі 17 000 доларів США. Крім того, його батько ОСОБА_7 встановив суму вкрадених у нього коштів по купленим ОСОБА_14 речам та сам обвинувачений йому сказав, що придбав речі за викрадені гроші і просив його, свідка ОСОБА_15 , взяти провину на себе.

Також показав, що дійсно вони з обвинуваченим неодноразово відвідували «Макдональдс», де витрачали кошти. Крім того, на прохання обвинуваченого, він, свідок ОСОБА_15 , надав ОСОБА_14 2500 грн. для придбання останньому ноутбука;

- заявою потерпілого ОСОБА_20 від 13.08.2014 року про те, що обвинувачений у термін часу «з 01.14 по 08.06.14 року» викрав з його дому 16000 доларів США,
- протоколом огляду добровільно виданих ОСОБА_14 кросівок, які були ним придбані за викрадені гроші.
Згідно зі ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Тому суд приймає до уваги і враховує слушними тільки ті показання обвинуваченого, які він надавав у даному судовому засіданні.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що він неодноразово крав гроші потерпілого, які знаходив в квартирі, де останній мешкав, і робив це за пропозицією сина потерпілого, з яким разом витрачали ці кошти, та який знав, що гроші належали його батькам. Всього обвинувачений стверджує, що вклав у потерпілого кошти на загальну суму 51 500 грн., які ним були витрачені на придбання речей, що дійсно підтверджується дослідженими доказами, також обвинувачений витрачав вкрадені кошти разом з сином потерпілого на розваги. В подальшому, як свідчить обвинувачений та його мати, потерпілому було повернуто 4200 доларів США та 400 грн.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого в період часу з 10.02.2014 року за 30.07.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України за ознаками - таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, що завдала значної шкоди потерпілому, є невірною, бо не доведена ні документально, а ні іншим чином сума викраденого майна в обсязі, викладеному в обвинувальному акті.

Суд кваліфікує вказані дії обвинуваченого ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками: таємне викрадання чужого майна, крадіжка, вчинена повторно, виходячи з наступного. Потерпілий вказав суму викраденого майна на свій розсуд. Однак обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти стверджень потерпілого. Ніяких інших доказів зникнення з дому потерпілого заявленої потерпілим суми коштів, крім його ствердження, що кошти були та зникли, а винен у цьому обвинувачений, потерпілий суду надати не зміг.

Пояснити суду, чому в заяві про злочин (а.п. 6-7) він вказав, що ОСОБА_14 викрав у нього 16000 доларів США, а потім вказав зовсім іншу суму коштів, і не тільки у доларах США, а ще й гривні, потерпілий пояснює тим, що точно не може сказати, яка сума була вкрадена, і коли саме, та посилається на суму викраденого зі слів обвинуваченого на досудовому слідстві та наявністю у обвинуваченого нового майна у той час.

Однак, обвинувачений в судовому засіданні пояснив, що назвати на досудовому слідстві та в суді під головуванням судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_21 , суму грошей більше, ніж він вкрав в дійсності, його примусив потерпілий, який на нього тиснув психологічно.

Таким чином, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що крім стверджень потерпілого, інших доказів, що у нього було вкрадено 191 412 грн. саме обвинуваченим, а не іншими особами, що ходили до нього у помешкання, немає. Сам потерпілий також не може сказати, скільки та коли в нього було викрадено грошей.

Також суд не погоджується з кваліфікацією вчиненої крадіжки обвинуваченим, яку він скоїв 28.07.2014 року (згідно з обвинувальним актом крадіжка була вчинена 02.08.2014 року, проте обвинувачений в судовому засіданні уточнив, що саме викрав гроші 28.07.2014 року, а потерпілий про це дізнався 02.08.2014 року) за ст. 185 ч.3 КК України за ознаками - таємне викрадання чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, що завдала значної шкоди потерпілому, поєднана з проникненням у житло, так як ознака «що завдала значної шкоди» є недоведеною на підставі викладеного вище, і в зв`язку з цим підлягає виключенню з обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, характеристику особи обвинуваченого, приймає до уваги як пом`якшуючі обставини те, що злочини ним скоєні в неповнолітньому віці, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнання ним вини, щире каяття у скоєному, відшкодування матеріальних збитків, і вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без відбування покарання, тобто вважає можливим застосувати дію ст.ст. 104, 75, 76 КК України.

Заявлений потерпілим позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідачами не визнаний, бо вони вважають, що вкрадені кошти повернуто, що відобразив сам потерпілий у своїй позовній заяві.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України загальним принципом цивільного судочинства є диспозитивність, а саме: суд розглядає цивільний позов не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В зв`язку з тим, що цивільний позивач - потерпілий по справі ОСОБА_7 не довів суду свої позивні вимоги в повному обсязі, суд вважає доведеною тільки ту суму збитків, яку визнає сам обвинувачений, яка знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду при вищевикладених обставинах, і яка відшкодована в повному обсязі цивільними відповідачами, а саме суд враховує доведеним, що обвинувачений викрав: 03.02.2014 року - 400 грн., у період з 10.0.2014 року по 30.07.2014 року - 700 доларів США, 28.07.2014 року - 3 500 доларів США та 400 грн. А всього викрав 4200 доларів США (що складає 50245,86 гривень згідно курсу НБУ) та 800 гривень, які відшкодовано потерпілому в повному обсязі, згідно його позовної заяви.

Решта заявлених потерпілим позивних вимог до цивільних відповідачів, обвинуваченого ОСОБА_14 та його матері ОСОБА_6 , не доведена та в зв`язку з цим задоволенню не підлягає.

Заявлений потерпілим позов про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. з обвинуваченого та його матері солідарно судом не може бути задоволений, бо в обґрунтування вимог у цій частині потерпілий посилається на те, що моральну шкоду діями обвинуваченого було заподіяно його сину ОСОБА_15 , який є повнолітньою дієздатною особою і має право на самостійне звернення до суду з відповідним позовом.

Процесуальних витрат згідно зі ст. 124 КПК України немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ :

ОСОБА_14 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі,

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі,

- за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України остаточно шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_14 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_14 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В задоволені цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_14 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1