печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилучених грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

22.12.2016 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність слідчого СВ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області, який здійснює досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно положень ст. 169 КПК України, посилаючись на наступні факти та обставини.

03.06.2016 співробітниками СВ ГУ СБ України в м. Києві та Київській області на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 проведено обшук у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукування знарядь кримінального правопорушення, зокрема документів, печаток та штампів.

Під час проведення обшуку вилучені заощадження сім`ї в розмірі 5500 доларів США, грошові кошти в сумі 656 360 грн., які отримані ним ( ОСОБА_3 ) від ОСОБА_5 у зв`язку з проведенням процедури оформлення договору купівлі-продажу автомобілів Пежо, а також інші речі, документи та предмети, на відшукування і вилучення яких не було надано дозволу в ухвалі слідчого судді, а відтак вони мають режим тимчасово вилученого майна.

Стверджуючи про те, що грошові кошти та інше вилучене майно утримується органом досудового розслідування без законних на те підстав, за відсутності рішення суду про його арешт, що порушує право особи на вільне володіння та користування належним майном, заявник просить зобов`язати орган досудового розслідування повернути грошові кошти в розмірі 5500 доларів США та 656 360 грн., а також інше тимчасово вилучене майно.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_6 в обґрунтування доводів скарги, прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно з п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні слідчого відділу Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000075 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 333 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 надано дозвіл на проведення обшуку у приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (в рівних долях), та у свою чергу використовується ОСОБА_3 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання знарядь кримінального правопорушення, зокрема: документів, печаток, штампів, (зокрема ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Босфор», «TORUS INVESTMENT» LTD та інших підприємств з ознаками фіктивності), які використовувались в ході організації експорту товарів за ВМД №100260001/2016/31294 до Республіки Казахстан з порушенням встановленого порядку здійснення міжнародних передач товарів, що підлягають державному експортному контролю, грошові кошти, які отримані в наслідок здійснення протиправної діяльності, можливих документальних матеріалів що свідчать про факт міжнародної передачі товарів, а також комп`ютерної техніки, носіїв інформації (флеш-карти, жорсткі диски та інші), мобільних телефонів, записних книжок або чорнових (робочих) записів, які можуть містити відомості, що можуть бути використанні як докази у даному кримінальному провадженні та вказувати на зв`язки осіб, які причетні до вчинюваного злочину, предметів та документів, які використовувались для маскування дійсного походження переміщуваних виробів воєнного призначення.

03.06.2016 співробітниками СВ ГУ СБ України в м. Києві та Київській області проведено обшук у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого, зокрема, були вилучені грошові кошти в розмірі 5500 доларів США та 656 360 грн.

Системний аналіз змісту ухвали слідчого судді від 27.05.2016 та протоколу обшуку від 03.06.2016 беззаперечно вказує на те, що слідчий суддя не надавав дозволу на проведення обшуку з метою вилучення грошових коштів.

Згідно з ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право серед іншого, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Більше того, сам по собі факт надання дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення певних речей та документів, предметів і грошових коштів ще не вказують на те, що вилучені речі, предмети та документи відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167, ст. 98 КПК України. Зазначене також обґрунтовується тим, що у випадку вилучення майна, яке, за переконанням органу досудового розслідування, містить відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення чи здобуте злочинним шляхом, тощо, він не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний звернутись до слідчого судді з клопотанням в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України про його арешт, довівши наявність обставин, визначених ст. 98, ч. 2 ст. 167, ст. 170 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З доводів скарги слідує, і зазначені обставини визнані прокурором в судовому засідання, що орган досудового розслідування не звертався до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. ст. 170-172 КПК України про арешт вилучених під час проведення обшуку грошових коштів та іншого, не зазначеного в ухвалі про обшук майна, а відтак вони мають режим тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, зокрема, за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Водночас, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Отже, за відсутності судового рішення про арешт вилучених грошових коштів в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, вони вважаються тимчасово вилученим майно та, наряду з іншим майном, на яке не було накладено арешт, підлягають негайному поверненню володільцю.

Керуючись ст.ст. 3, 98, 100, 168, 169, 171, 173, 303, 305, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
зобов`язати слідчого в ОВС слідчого відділу Головного управління СБ України у місті Києві та Київській області ОСОБА_8 або іншого, що здіснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000075 повернути грошові кошти у розмірі 5 500 доларів США (п`ять тисяч п`ятсот доларів США) та грошові кошти у розмірі 656 360 грн. (шістсот п`ятдесят шість тисяч триста шістдесят гривень) та все тимчасово вилучене майно, що було вилучене під час обшуку проведеного 03.06.2016 року та на яке не було накладено арешт.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1