УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні № 0000335 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 190 КК України про арешт майна, -

в с т а н о в и в :
Старший слідчий СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва погодженим у встановленому законом порядку клопотанням у кримінальному провадженні № 0000335 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 4 ст. 190 КК України, про арешт майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи доводи клопотання слідчий зазначає, що СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві проводить досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000335 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у період часу з 2013 по 23.11.2015 невстановлена особа вчинила замах на заволодиння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 та квартирою АДРЕСА_2 .

Так, згідно довідки з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, 18.04.2002 року квартира АДРЕСА_2 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно довідки з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, 10.03.1998 року квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності на житло.

За даними з відділу реєстрації смерті Міністерства Юстиції України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також встановлено, що у померлого ОСОБА_4 жодних спадкоємців не було, відтак, належні йому на праві приватної власності квартири після його смерті повинні були б перейти у власність територіальної громади м. Києва.

Разом з тим встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , вказані квартири були зареєстровані за ОСОБА_5 .

Зважаючи на те, що нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 є об`єктом кримінального правопорушення та визнанні у кримінальному провадженні № 0000335 речовими доказами, з метою забезпечення збереження речових доказів для з`ясування обставин вчиненого даного кримінального правопорушення, а також запобіганню незаконному відчуженню даного нерухомого майна, слідчий просив накласти арешт на вказані квартири.

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Власники майна в судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, оскільки слідчий суддя, враховуючи обставини, зазначені слідчим у клопотанні, дійшов висновку, що це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши пояснення слідчого, вважаю, що воно підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, оскільки, як встановлено з матеріалів клопотання та пояснень слідчого, що квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , є предметом кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Крім того, існують реальні ризики відчуження вказаного майна, передбачені абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, слідчий суддя вбачається підстав для заборони в частині користування майном, оскільки слідчим не доведено необхідності позбавлення такого права.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 із забороною відчуження та розпорядження.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 із забороною відчуження та розпорядження.

В іншій частині клопотання відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м.Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: