Провадження № 1-кс/761/9765/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 24 за ч. 3 ст. 212 КК України, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва звернувся старший слідчий в ОВС 2 відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Офісу великих платників податків ДФС ОСОБА_3 з погодженим прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
На обґрунтування клопотання зазначено, що ОВПП ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 320 161 001 100 001 24 за ч. 3 ст. 212 КК України, у якому встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є службовими особами ТОВ «Карма Аудіо», ТОВ «Карма Діджітал ЛТД», ТОВ «Електроінтер`єр», ТОВ «Фабрика Звука», ТОВ «Карма Хай Тек» протягом 2013-2015 років, при незаконному переміщенні через митний кордон України товарів торгівельної марки «Harman-Kardon» ухилились від сплати податків на загальну суму 9,4 мільйонів грн.

За даними розслідування ТОВ «Карма Діджітал» є офіційним дистриб`ютором в Україні та Молдові обладнання та технологій класу Hi-Fi и High-End від провідних світових виробників, однак у товариства та групи компаній Карма Діджітал протягом 2013-2015 відсутня зовнішньоекономічна діяльність, пов`язана з імпортом аудіотехніки, яка офіційно в Україну не завозиться.

У ході проведення обшуку у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено низку речей, які, на думку слідчого, мають значення для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, однак прямий дозвіл на їх вилучення слідчим суддею не надавався.

Вважаючи, що вилучене майно має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий просив накласти на ці речі арешт з метою забезпечення їх збереження.

У судовому засіданні слідчий не наполягав на задоволенні клопотання та покладався на розсуд суду.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про таке.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності.
Згідно з наведеною нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведене положення Конституції покладене в основу однією з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається лише тимчасове вилучення майна.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, тобто відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародним актам.

У силу ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення особи, у володінні якої перебуває майно, можливості володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном до вирішення питання про його арешт або його повернення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час обшуку, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого обов`язок звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, з-поміж іншого, є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, у такому випадку арешт накладається на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Слідчий суддя, вирішуючи, чи має майно, щодо якого ініційоване накладення арешту, вищезазначені ознаки, приймає до уваги, що у силу ч. 1 ст. 98 КПК до речових доказів кримінально-процесуальний закон відносить, серед іншого, цінності, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, слідчим має бути доведено, що вилучене майно отримане ОСОБА_9 протиправним шляхом, тобто внаслідок вчинення кримінального правопорушення за ч.3 ст.212 КК України - умисного ухилення від сплати податків, зборів в особливо великих розмірах.

У той же час, з викладеного у клопотанні не вбачається можливим встановити причетність ОСОБА_9 до незаконної діяльності з ухилення від сплати податків.

Таким чином, стороною обвинувачення не надано отриманих у передбаченому кримінальним процесуальним законодавством доказів, якими б підтверджувалось припущення слідчого про незаконність придбання вилученої техніки.

У силу п.18 ст. 3 КПК на слідчого суддю покладений обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та законних інтересів осіб.

Як встановлено слідчим суддею, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене майно має ознаки речових доказів та підлягає арешту, отже має бути повернуто власнику.

Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 9, 16, 18, 167, 170, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ОВПП ДФС ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку за адресою АДРЕСА_1 ,відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва упродовж п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1