Справа № 206/4777/16-к
Провадження № 1-кп/206/237/16
У Х В А Л А
31.08.2016року

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинувачених ОСОБА_4
захисника-адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001459 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України,-
В С Т А Н О В И В:
В проваджені Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження 0001459 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального Кодексу України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року останньому було змінено запобіжний захід з застави на тримання під вартою, однак обвинувачений з зали судового засідання після проголошення ухвали втік, тобто ухвала в частині перебування обвинуваченого під вартою виконана не була. 22.08.2016 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук, оскільки останній ухилявся від явки до суду, а також ухилявся від виконання ухвали суду від 21.06.2016 року, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, на їх думку, прокурор в своєму клопотанні вважає вже доведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також наполягали на розгляді поданого раніше захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 клопотання про зміну запобіжного заходу на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки вина у скоєнні обвинуваченим злочину, який став підставою для скасування запобіжного заходу у вигляді застави, ще не доведено стороною обвинувачення, а також посилаючись на наявність у ОСОБА_4 на утриманні малолітнього сина та співмешканки, та необхідність у медичному обстеженніобвинуваченого в зв`язку зі станом здоров`я, що унеможливлює його перебування в місцях позбавлення волі.

Вислухавши думку учасників судового засідання суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 18.09.2015 року обвинуваченому ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.11.2015 року, при цьому визначено заставу в розмірі 182 700 грн.
12.11.2015 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська за клопотанням прокурора обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18.12.2015 року, при цьому змінено раніше визначену суму застави з суми 182 700 грн. на суму 48720 грн., як достатню для внесення її в якості застави.
16.11.2015 року ОСОБА_4 звільнений з під варти під заставу у розмірі 48720 грн.
02.06.2016 року ОСОБА_4 було повідомлено Павлоградським ВП ГУНП України в Дніпропетровській області про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 30.07.2016 року, із визначенням розміру застави в сумі 29 000 грн.
Тому 21.06.2016 року судом було прийнято рішення про зміну обвинуваченому ОСОБА_4 раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, а саме до 20 серпня 2016 року включно, так як останній не виконав обов`язки, покладені на нього судом, в зв`язку із застосуванням застави.
Однак, 21.06.2016 року обвинувачений ОСОБА_4 під час судового засідання втік з зали суду, тим самим ухилився від виконання ухвали суду.
08.07.2016 року на адресу суду надійшли матеріали з Самарського ВП, відповідно до яких, обвинувачений ОСОБА_4 за місцем мешкання відсутній, інше місце перебування його не відоме, в зв`язку з чим, 22.08.2016 року судом було оголошено останнього у розшук та зупинено провадження по справі.
За змістом ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в його родини утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стан обвинуваченого, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих йому раніше запобіжних заходів, які останній постійно не виконує, або ухиляється від їх виконання, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_4 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Щодо посилання стороною захисту про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, суд не може прийняти його до уваги, оскільки слід врахувати позиції Європейського суду з прав людини, зокрема варто звернути увагу на п. 175 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, відповідно до якого «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпелл і Гартлі про Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).
А також вирішуючи питання щодо заявленого 06.07.2016 року клопотання захисником обвинуваченого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки клопотання було подано раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали суду від 21.06.2016 року про застосування запобіжного заходу, яка станом на 31.08.2016 року в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 вважається не виконаною, оскільки строк її дії сплинув 20.08.2016 року, а обвинувачений ухилився від її виконання.
Отже, враховуючи переховування обвинуваченого від суду, ухилення від виконання ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.06.2016 року, а також враховуючи роз`яснення, які надані Вищим спеціалізованим судом України з цивільних та кримінальних справ лист № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, запобіжні заходи, затримання у кримінальному провадженні застосовуються тільки з метою та за наявності підстав, визначених ст. 177 КПК. Суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, позбавляє суд можливості застосувати більш м`який запобіжний захід, а отже саме такий запобіжний захід, як тримання обвинуваченого під вартою зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.
Крім того, на підставі ч. 8 ст. 182 КПК України розмір раніше внесеної застави у сумі 48720 грн. звернути до спеціального фонду Державного бюджету України.
Враховуючи ч. 10 ст. 182 КПК України у разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 застави в розмірі 400 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме: 580000 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України,
У Х В А Л И В:
Застосувати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, а саме до 29 жовтня 2016 року включно.
Визначити, що грошова сума розмірі 580000 (п`ятсот вісімдесят тисяч) грн. є достатньою для внесення її в якості застави. Зазначена сума підлягає внесенню на розрахунковий № 7442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач: ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, код МФО 820172.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: ОСОБА_1