АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1073/17 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2017 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді -доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина Китайської Народної Республіки,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Обґрунтовуючи заявлені апеляційні вимоги зазначає, що ухвала слідчого судді винесена з порушенням кримінального процесуального закону. Зазначає, що під час судового засідання виявилося, що підозрюваному не були надані додатки та клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою в перекладі на китайську мову. Вказує на те, що суд безпідставно відмовив в клопотанні підозрюваного про надання йому можливості ознайомитися з зазначеними документами на китайській мові. Звертає увагу на те, що суддя оцінив вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та не навів ці докази в своїй ухвалі. Крім того, слідчий суддя не оцінив факт існування суперечливих висновків двох державних експертів з питань державної таємниці щодо наявності державної таємниці в одних та тих самих матеріалах, знайдених в підозрюваного.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ у Дніпропетровській області та продовжено строк тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування, тобто до 00 години 01 хвилин 15 жовтня 2017 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 підозрюється у причетності до вчинення особливо тяжкого злочину, ризики, які встановлені при обранні запобіжного заходу, не зменшилися, а доводи захисту спростовуються наданими доказами, у тому числі експертними висновками академіка академії НАН України ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили задовольнити її, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами доданими до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для продовження строку тримання під вартою, колегія суддів зважає на усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення ЄСПЛ від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема протоколом обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_6 ; протоколом допиту особи, підозрюваної у вчиненні злочину; протоколом додаткового допиту підозрюваного від 04.08.2017р.; протоколами допитів свідків ОСОБА_12 від 20.06.2017р., ОСОБА_13 від 21.06.2017р., ОСОБА_14 від 21.06.2017р. та ОСОБА_15 від 21.06.2017р.; протоколами виготовлення несправжнього імітаційного засобу від 29.03.2017 р., 30.03.2017 р. та 05.05.2017 р.; протоколом передачі імітаційного матеріалу від 05.05.2017 р.; висновками експертиз з питань державної таємниці.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у рішенні ЄСПЛ від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання" (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).
Зважаючи на вказані вище положення рішень ЄСПЛ, колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, оцінює вагомість вказаних доказів і вважає їх достатніми для висновку про ймовірність вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину та продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою.
Оскільки у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що зазначено у клопотанні слідчого, та встановлено слідчим суддею, а заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання підозрюваного під вартою, клопотання слідчого обґрунтовано задоволено слідчим суддею та продовжено строк тримання під вартою.
Колегія суддів погоджується із зазначеними в клопотанні слідчого обставинами, які вказують на продовження існування ризиків того, що ОСОБА_6 може вчиняти вплив на свідків у провадженні та іншими способами перешкоджати встановленню істини під час розслідування, сховатися від органів досудового слідства і суду.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.
При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника, що на момент вирішення питання про продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень слідчим належним чином не доведена, оскільки відповідно до п. 55 рішення ЄСПЛ у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначено, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, у розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до положень абз. 2 ст. 19, 129 Конституції України, які знайшли своє відображення в ст. 9 КПК України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.
В силу ч. 5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Таким чином, законодавець Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо невідворотності покарання за окремі злочини проти основ національної безпеки, громадської безпеки та корупційні злочини» від 07.10.2014 року № 1689-VII, статтю 176 КПК України доповнив частиною п`ятою та встановив імперативну норму, що до підозрюваних (обвинувачених) у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, злочинів, пов`язаних з терористичною діяльністю, та деяких інших злочинів проти громадської безпеки (статті 260 і 261 КК), безальтернативно застосовується запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою.

Слідчим суддею та апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України, а також підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим та виходячи з вказаних положень процесуального закону, колегія суддів не входить в обговорення можливості застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
______________ _________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3