АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2017 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 16.12.2015 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки м. Вижниця Чернівецької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, працюючої вихователем ДНЗ № 1 м. Вижниця, з вищою освітою, раніше судимої вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.06.2016 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. в дохід держави, -

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки та жительки м. Вижниця Чернівецької області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, пенсіонерки, з вищою освітою, раніше судимої: вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14.06.2016 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. в дохід держави, -

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

Єдиний унікальний № 713/1622/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_7
Провадження № 11-кп/794/111/17 Доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
за апеляційними скаргами: прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області юриста 3 класу ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року,

за участю: прокурора ОСОБА_8 , обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката: ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_11 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_9 -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року ОСОБА_5 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та по суду виправдано, у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. в дохід держави.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14.06.2016 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн., більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. в дохід держави.

Вирішено питання пов`язане з речовими доказами.

На вказаний вирок суду 1-ї інстанції прокурором, потерпілою ОСОБА_9 та захисником обвинуваченої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_10 , кожним окремо, подані апеляційні скарги.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що останній просить вирок районного суду скасувати частково. Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. в дохід держави. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 14.06.2016 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн., більш суворим, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. в дохід держави, в решті вирок залишити без змін.

Обґрунтовуючи тим, що висновки суду, викладені у вироку, щодо наявності у ОСОБА_5 підстав для захисту себе та своєї матері і за своєю природою були абсолютно співмірними та достатніми в тій існуючій обстановці для негайного відвернення посягання і водночас відповідали

небезпечності посягання та обстановці захисту, не відповідають обставинам, дослідженим під час судового розгляду, в свою чергу застосування до ОСОБА_5 ст. 36 КК України є необґрунтованим та не відповідає обставинам кримінального провадження.
З апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що вона просить вирок районного суду скасувати в частині, якою ОСОБА_5 визнано невинуватою, та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення та притягнути її до відповідальності згідно закону.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ніяких ударів ні ранцем ні руками ОСОБА_5 по голові вона не наносила, оскільки 16.12.2015 року о 18 год. в приміщенні першої молодшої групи «Б» дитячого дошкільного закладу № 1 м. Вижниці була відразу ж після заходу в групу побита першою, частково втратила свідомість та в подальшому перебувала на лікуванні в зв`язку з причиненими їй тілесними ушкодженнями, а відтак твердження суду про самооборону ОСОБА_5 є несправедливими.

Твердження сторони обвинувачення про те, що конфлікт між Єршовими та нею виник на ґрунті тривалих неприязних відносин до потерпілої з боку обвинувачених є правильними і нічим не спростованими в суді, а навпаки підтвердженими і обвинуваченими відповідно до їх показів, поведінки в суді, висловлювань щодо неї.

Адвокат ОСОБА_10 , яка діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 , в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її підзахисна будь-яких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 умисно не наносила, а лише намагалася припинити побиття потерпілою ОСОБА_5 , яка є її дочкою, що підтверджується наданими в судових засіданнях поясненнями обвинувачених, а також відеозаписом з камери мобільного телефону ОСОБА_5 , яка намагалася зафіксувати на відеозапис протиправну поведінку ОСОБА_13 .
Крім цього, судом не було взято до уваги порушення з боку органу досудового розслідування, яке полягало у ігноруванні клопотання про проведення за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 слідчого експерименту, який міг фактично поставити під сумнів покази потерпілої.
Інших апеляційних скарг від учасників судового провадження не надходило.

Заперечення на вказані апеляційні скарги, відповідно до ст. 402 КПК України учасниками судового провадження подані не були.
Як зазначив районний суд у своєму вироку, та що перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 16.12.2015 року, близько 18 год. перебуваючи в приміщенні першої молодшої групи «Б» ДНЗ № 1, м. Вижниця по вул. Й. Бурги, 12, під час словесного конфлікту з ОСОБА_14 , нанесла один удар лівою ногою у верхню третину правої та лівої ніг, від яких остання впала. Внаслідок чого потерпілій ОСОБА_12 спричинено легкі тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 16.12.2015 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , складеного 15.08.2016 року слідчим Вижницького ВП, затвердженого 04.10.2016 року прокурором Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області, досудовим розслідуванням встановлено, що 16.12.2015 року, близько 18 год. ОСОБА_5 , перебуваючи по місцю своєї роботи в приміщенні першої молодшої групи ДНЗ № 1, по вул. Й. Бурги, 2, м. Вижниця, разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинила конфлікт з ОСОБА_14 , в ході якого, переслідуючи умисну мету, направлену на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 нанесла ОСОБА_12 один удар лівою ногою у верхню третину правої та лівої ніг, внаслідок чого ОСОБА_15 не втримавшись на ногах упала на спину.
В подальшому, ОСОБА_5 , підтримуючи протиправну поведінку своєї матері, підійшла до потерпілої, яка в той час вже піднялася на ноги та нанесла їй один удар в обличчя з правого боку, чим спричинила останній тілесні ушкодження.
Внаслідок вказаних спільних протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно висновків судово-медичних експертиз № 196 від 25.12.2015 року та № 75 від 03.06.2016 року завдали потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також у вигляді Г. струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Вказане обвинувачення щодо ОСОБА_5 районним судом не було визнано доведеним та її по суду було виправдано.
Ухвалюючи вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_5 , суд встановив, що остання 16.12.2015 року близько 18 год., тобто у робочий час, перебуваючи на робочому місці в приміщенні першої молодшої групи ДНЗ № 1, по вул. Й. Бурги, 2, м. Вижниця після побиття її ОСОБА_14 з метою припинення протиправної поведінки останньої по відношенню до неї та її матері ОСОБА_6 , нанесла їй один удар правою рукою в обличчя з правого боку, чим спричинила потерпілій легкі тілесні ушкодження.
Приходячи до такого висновку районний суд зі слався на те, що дії ОСОБА_5 в даній ситуації були правомірними та виправданими з огляду на положення ч. 1 ст. 36 КК України, оскільки були здійснені нею під час існування підстав для захисту себе та своєї матері і за своєю природою були абсолютно спів мірними та достатніми в тій існуючій обстановці для негайного відвернення посягання і водночас відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, що виключає склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та тягне за собою виправдання обвинуваченої ОСОБА_5 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, через відсутність в її діях складу злочину.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду, думку обвинуваченої ОСОБА_6 та діючої в її інтересах адвоката

ОСОБА_10 , які підтримали подану захисником обвинуваченої апеляційну скаргу та просили її задовольнити на підставах наведених в ній, а апеляційні скарги потерпілої та прокурора залишити без задоволення, міркування прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення, думку потерпілої ОСОБА_13 , яка просила подану нею та прокурором апеляційні скарги задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, як необґрунтовану залишити без задоволення, виправдану ОСОБА_5 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Статтею 307 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, вирок районного суду ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в ньому наведені належні і достатні мотиви і підстави для його ухвалення.

Аналізуючи вирок районного суду в частині ухвалення виправдувального вироку, яким визнано ОСОБА_5 невинуватою у пред`явленому органами досудового слідства обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що винесене рішення є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої ОСОБА_13 про незаконне визнання невинуватою обвинувачену ОСОБА_5 є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Районний суд виносячи ухвалу щодо обвинуваченої ОСОБА_5 виходив із наступного.
Так, допитана у судовому засіданні районного суду обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину не визнала і пояснила, що ОСОБА_16 з ОСОБА_14 виламали замок і у брудному взутті зайшли в приміщення першої молодшої групи. ОСОБА_15 стала пред`являти претензії, та в процесі словесного конфлікту вибила рукою її телефон, а тоді стала наносити удари рюкзаком по голові і по різним частинам тіла. Вона сиділа на стільці і отримувала удари по голові. ОСОБА_15 нанесла їй три удари. В неї був шок і вона думала, де її телефон, щоб зробити відео. Вона встала, взяти телефон і побачила, як її мати, ОСОБА_6 , почала рухатися в бік ОСОБА_13 , а тому стала з розведеними руками між ними, щоб мати не чіпала ОСОБА_17 .. Знаходячись між мамою і ОСОБА_14 не давала можливості матері вдарити ОСОБА_17 , яка в свою чергу намагалася

вдарити матір. ОСОБА_15 під час штовхання могла нанести удар матері. Підтвердила, що свідок ОСОБА_16 написала на неї скаргу, з якою конфлікту та приязних відносин не було.
Допитана у судовому засіданні районного суду обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила надані пояснення ОСОБА_5 щодо протиправних дій ОСОБА_13 .. Також підтвердила, що свідок ОСОБА_16 бачила, як ОСОБА_5 все записує на телефон, однак продовжувала вести себе зухвало.
Не заперечували проти факту перебування ОСОБА_13 16.12.2015 року в групі ДНЗ і сама ОСОБА_15 , а також свідок ОСОБА_16 , при цьому не заперечували, що ОСОБА_5 розбороняла свою матір ОСОБА_6 з ОСОБА_14 .
Свідок ОСОБА_18 будучи допитаною в судовому засіданні районного суду пояснила, що вона працює у ОСОБА_13 16.12.2015 року була на роботі, коли на дворі було вже темно, прийшла ОСОБА_15 у збудженому стані, плакала. ОСОБА_15 пояснила, що із ОСОБА_16 були в садочку і у неї виник конфлікт з Єршовими.
Окрім зазначених пояснень свідків, також підтверджують факт нанесення ОСОБА_14 . ОСОБА_5 тілесних ушкоджень під час конфлікту, дослідженні в судовому засіданні районного суду копія витягу з кримінального провадження № 0000624 від 16.12.2015 року, внесений до ЄРДР по заяві ОСОБА_5 за ст. 125 ч. 1 КК України, відеозапис з камери мобільного телефону обвинуваченої ОСОБА_5 та копія висновку судово-медичної експертизи № 195 від 20.12.2015 року.
З огляду на наведене, районний суд обґрунтовано врахував, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань та вірно прийшов до висновку, що візит потерпілої до обвинуваченої на роботу, ввечері, нанесення обвинуваченій тілесних ушкоджень, намагання вдарити матір обвинуваченої, давали обвинуваченій ОСОБА_5 всі підстави сприймати загрозу від дій ОСОБА_13 , як реальну та таку, що може мати вкрай негативні наслідки для неї та її матері, а тому дії обвинуваченої ОСОБА_5 по відношенню до потерпілої в даній ситуації були правомірними та виправданими, оскільки були здійсненні нею під час існування підстав для захисту себе та своєї матері і за своєю природою були абсолютно співмірними та достатніми в тій існуючій обстановці для негайного відвернення посягання і водночас відповідали небезпечності посягання та обстановці захисту, що виключає склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України з чим погоджується і колегія суддів.
Крім того, на підтвердження правомірного визнання ОСОБА_5 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України вказує також і винесена ухвала апеляційного суду від 07 березня 2017 року, якою було залишено без змін рішення Вижницького районного суду від 11 січня 2017 року, яким засуджено ОСОБА_17 за нанесення умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 , за яке передбачено відповідальність ч. 2 ст. 125 КК України.
З огляду на встановлене та за відсутністю доказів на підтвердження

доводів наведених в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої, колегія суддів вважає, що вказані апеляційні скарги не підлягають до задоволення.
Крім того, також не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченої ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження відносно її підзахисної у зв`язку з невідповідністю висновку суду фактичним обставинам справи.

Аналізуючи вирок районного суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 125 КК України є умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Обвинувачена ОСОБА_6 винною себе у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнала та надала суду покази аналогічного змісту, з показами, які надавала в районному суді.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину її вина доведена поясненнями потерпілої, свідків, а також іншими письмовими матеріалами кримінального провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_15 будучи допитаною в районному суді, пояснила наступне, що 16.12.2015 року у вечірній час зібралася до спортзалу і взяла з собою рюкзак. В цей час до неї зателефонувала знайома ОСОБА_16 і повідомила про конфлікт із Єршовими та попросила допомогти. Вона зайшла в приміщення групи ДНЗ і привіталася. ОСОБА_19 виразилася в її сторону нецензурно та знімала відео. Під час словесного конфлікту ОСОБА_6 вдарила її лівою ногою і вона впала та втратила свідомість. Єршова відтягувала свою матір ОСОБА_6 від неї.
Вказані вище пояснення потерпіла ОСОБА_15 підтримала і в апеляційному суді.
Допитана в районному суді, як свідок ОСОБА_18 , пояснила, що працює у ОСОБА_13 , будучи на роботі 16.12.2015 року у вечірній час прийшла ОСОБА_15 у збудженому стані, плакала, обличчя в неї було подерте і рюкзак розірваний. ОСОБА_15 розповіла їй, що вони із ОСОБА_16 були в садочку і у неї виник конфлікт з Єршовими. У ОСОБА_13 були свіжі побої.
Із наданих районному суду показів свідка ОСОБА_16 , вбачається, що з серпня 2015 року її дитина перебуває в садочку у групі ОСОБА_5 , до того часу останню не знала. 16.12.2015 року біля 18 год. прийшла в молодшу групу за дитиною і їй повідомила ОСОБА_20 , що в групі є по стороння людина, яка звільнена. Зайшовши в групу, побачила за столом вихователя ОСОБА_6 і запитала в неї чому вона в групі у верхньому одязі та взутті на що остання сказала щоб вона закрила двері і вийшла. Весь інцендент ОСОБА_5 знімала на мобільний телефон і повідомила їй, щоб вона дитину на наступний день у садок не приводила. Після цього ОСОБА_16 подзвонила ОСОБА_12 , яка є членом комісії Вижницької міської ради по роботі із ДНЗ. Через 15 хвилин вона разом із ОСОБА_14 повернулися до групи.

ОСОБА_15 попросила ОСОБА_5 виключити телефон, а потім своєю рукою відгорнула телефон. Потім ОСОБА_6 піднялася і ногою штовхнула в пах ОСОБА_17 , від якого остання впала на спину і частково втратила свідомість.
Допитана в судовому засіданні районного суду свідок ОСОБА_21 показала, що 16.12.2015 року увечері прийшла власник ОСОБА_15 в магазин і в неї була подерта щока і розірваний рюкзак. ОСОБА_15 розповіла, що її побила вихователька в садочку.
Крім зазначених показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченої підтверджується наступними письмовими доказами.

Із даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 196 від 25.12.2015 року, проведеної на підставі постанови слідчого СВ Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_22 від 17.12.2015 року без №, лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_23 вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_13 наявні тілесні ушкодження, які виникли в результаті неодноразової дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, можливе їх виникнення внаслідок нанесення ударів кулаком руки, при обставинах та в строк вказаних в фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (а.к.п.69-70).
Дані з протоколу проведення слідчого експерименту з фото таблицею від 19.05.2016 року, проведеного слідчим СВ Вижницького ВП ОСОБА_22 у службовому кабінеті СВ № 20 за участю потерпілої ОСОБА_13 , статика ОСОБА_24 , у присутності понятих свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_15 показала при яких обставинах 16.12.2015 року біля 18 год. 20 хв. в приміщенні ДНЗ № 1 м. Вижниця отримала тілесні ушкодження (а.к.п.71-77).
З даних додаткового висновку судово-медичної експертизи № 75 від 03.06.2016 року, проведеної на підставі постанови слідчого Вижницького ВП ОСОБА_22 від 31.05.2016 року без №, лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_23 вбачається, що при проведенні експертизи прийшов до наступного висновку, що у ОСОБА_13 наявні тілесні ушкодження, які виникли в результаті неодноразової дії твердих тупих предметів, або ударів об такі, можливе їх виникнення внаслідок нанесення ударів кулаком руки, ногами при обставинах на які вказує потерпіла в ході проведення слідчого експерименту і відносяться до легких тілесних ушкоджень та легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я (а.к.п.78-79).
Зазначені вище показання потерпілої та свідків, а також наявні у матеріалах кримінального провадження письмові докази, узгоджуються між собою і є послідовними та взаємодоповнюють один одного, а тому, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 та у своїй сукупності, дали змогу прийти до висновку про вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК

України, що виразилося в умисному нанесенні потерпілій ОСОБА_12 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, а тому доводи захисника обвинуваченої зазначені в апеляційній скарзі про відсутність в діях її підзахисної складу інкримінованого кримінального правопорушення є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на Законі.

Покази обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона хотіла викинути ОСОБА_17 із приміщення, але не била її, і не наносила ніяких ударів, на думку колегії суддів, спростовуються перевіреними апеляційним судом доказами, а тому така позиція обвинуваченої може бути розцінена, як обраний нею спосіб захисту з метою уникнення покарання за вчинене.

Вид та міра покарання ОСОБА_6 районним судом обрана згідно загальних принципів призначення покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винної та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання обвинуваченій призначено судом відповідно до вимог закону, яке за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження нових злочинів.

При цьому не допустив районний суд порушень і при визначенні остаточної міри покарання.

Інші вимоги наведені в апеляційних скаргах не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а тому наявні апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Будь-яких порушень норм кримінального права, які б вплинули на законність та обґрунтованість судового рішення в даному кримінальному провадженні допущено не було.

За таких обставин вирок районного суду, належним чином умотивований, не суперечить вимогам кримінального процесуального Закону та відповідає меті покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги: прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області юриста 3 класу ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2017 року, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000625 від 16.12.2015 року, щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 125 КК України без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3