Справа №295/6772/17

УХВАЛА
Іменем України

29.06.2017 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
слідчого СВ Житомирського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 , його предстаника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши клопотання про арешт майна, винесене слідчим слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 , та погоджене прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0001496 від 09.12.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та додані до нього матеріали,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на частину будинку АДРЕСА_1 , яка згідно державного реєстру прав власності на нерухоме майно належить ОСОБА_4 на підставі спадкового договору № 5528 від 30.09.2015 та тимчасово позбавити власника, офіційних володільців, третіх осіб, можливості відчуження, розпоряджання та використання вищевказаної частини будинку з метою забезпечення збереження речових доказів та предмету злочинного посягання.
В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що в провадженні слідчого відділу Житомирського районного відділення поліції Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0001496 від 09 грудня 2015 року, за фактом незаконного заволодіння шахрайським способом частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.
Під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженні допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 повідомив про те, що в АДРЕСА_1 , раніше проживала його матір ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині будинку, що знаходиться за тією ж адресою, проживає ОСОБА_4 , який зловживаючи довірою його матері, шахрайським способом заволодів її частиною будинку. Також ОСОБА_6 повідомив, що його матір отримала даний будинок у 1981 році, коли працювала у сільській раді та була власником будинку. В подальшому після розлучення з чоловіком, частина будинку перейшла в його власність та була відчужена.
Згідно спадкового договору укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 за місцем проживання ОСОБА_8 від 30.09.2015 року, за 3 тижні до смерті останньої, частина будинку за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_8 переходить у власність ОСОБА_4 .
Разом з тим, згідно спадкової справи № 138/2015/, яка була заведена приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_9 25.12.2015, гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_8 , 1938 р.н., яка постійно проживала в с. Дениші, Житомирського району та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно показів сина ОСОБА_8 ОСОБА_6 , його дружини ОСОБА_10 та комісійного заключення лікарів від 20.08.2015 року, ОСОБА_8 при лікуванні за місцем проживання вживала сильнодіючі та наркотичні анальгетики, що свідчить про те, що ОСОБА_8 не могла належним чином оцінювати та розуміти значення своїх дій в момент підписання договору. Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_4 шахрайським способом заволодів частиною будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчий зазначає, що з метою збереження частини будинку по АДРЕСА_1 , як предмету злочинного посягання, заборони її відчуження третіми особами, необхідно накласти арешт, яким позбавити її власників, офіційних володільців, третіх осіб, можливості відчуження, розпоряджання та використання вищевказаної частини будинку
В судовому засіданні слідчий підтримав клопотання та просив задовольнити.
ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання та просили відмовити у його задоволенні.
Потерпілий ОСОБА_6 просив клопотання задовольнити.
Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що слідчим відділом Житомирського районного відділення поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001496 від 09.12.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Арешт майна це тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. (ч. 1 ст.170 КПК України)
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий посилається на те, що зазначена частина будинку є речовим доказом у кримінальному провадженні і відповідає критеріям визначених у ст. 98 КПК України, оскільки являється матеріальним об`єктом та є предметом кримінально протиправних дій, проте на підтвердження даної обставини доказів не надано.
Зі змісту ухвали Житомирського районного суду від 06.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 заборонено відчужувати у будь-який спосіб 47/100 ідеальних частин будинку АДРЕСА_1 .
В клопотанні слідчого не зазначено підстав для арешту майна, а саме про те, що ОСОБА_4 здійснює дії направлені на пошкодження майна чи його відчудження, крім того на майно накладено арешт в цивільні спрві за участю сторін кримінального провадження.
Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено, що існують достатні підстави вважати, що майно на яке просить накласти арешт є засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи.
Слідчим не обгрунтовано підстави арешту майна, а саме: завдання кримінальним правопорушенням матеріальної та/чи моральної шкоди, заявлення цивільного позову про її відшкодування або можливість заявлення такого позову, можливість накладення майнових стягнень, конфіскації майна за вироком суду, наявність, місцезнаходження та вартість майна, на яке може бути накладено арешт.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що слідчим не доведено існування достатніх підстав вважати, що майно на яке необхідно накласти арешт є засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, крім того слідчим не надано відомостей про вартість майна, не зазначено на яку саме частину будинку необхідно накласти арешт, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.
Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання поданого слідчим слідчого відділу Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_3 про накладення арешту на частину будинку АДРЕСА_1 , яка на праві власності належать гр. ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1