Справа № 467/1477/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.01.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 0000204 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , відбуваючого покарання у Арбузинській виправній колонії № 83, раніше судимого:
- 23 грудня 2014 року Кіровським районним судом м. Кіровоград за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі
у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 289 та ч.1 ст. 393 КК України

В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив втечу з місць позбавлення волі як особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі за наступних обставин.
ОСОБА_4 , відбуваючи покарання в Арбузинській виправній колонії № 83 УДПтС України в Миколаївській області, розташованій за адресою: смт.Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, був переведений за постановою начальника Арбузинської ВК № 83 від 25.11.2016 року для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації при Арбузинській виправній колонії № 83 УДПтС України в Миколаївській області.
07.06.2016 року близько 22 години ОСОБА_4 , будучи залученим відповідно до рознарядки на виконання робіт на компресорній установи, переслідуючи прямий умисел, направлений на скоєння втечі з місць позбавлення волі, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, здійснив втечу з місць позбавлення волі та направився до м.Кіровоград, де був затриманий 09.06.2016 року працівниками Арбузинської ВК № 83 УДПтС України в Миколаївській області.

У судовому засіданні обвинувачений відмовився давати суду показання.

Викладене обвинувачення щодо втечі з місць позбавлення волі підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Свідок ОСОБА_6 показав суду, що 7 червня 2016 року він був викликаний керівником установи після проведення контрольної перевірки стосовно втечі засудженого ОСОБА_4 для проведення першочергових заходів по його розшуку на місці роботи, дільниці соціальної реабілітації. Для пошуку було створено декілька груп. У його групу ввійшло 3 особи. Вночі після 23 години він як старший групи разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був відряджений до м.Кіровоград за місцем проживання засудженого. Спочатку вони приїхали до с. Кам`янка Долинка, потім їздили до м.Кіровоград, де відпрацьовували місто, шукали його по вулицям. Матері засудженого зателефонували з зйомної квартири у м.Кіровоград та повідомили, що засуджений знаходиться там. Засудженого затримував він особисто на зйомній квартирі близько 12 години дня.
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 показали суду, що вони брали участь у розшукових заходах по пошуку засудженого. Всього до пошуку було залучено біля 20 працівників колонії, які здійснювали розшук групами. Ввечері 7 червня 2016 року вони разом з ОСОБА_6 на автомобілі вирушили до м.Кіровоград за місцем проживання засудженого. Батьки засудженого у с. Кам`янка Долинка повідомили, що син до них не приїжджав, потім надійшла інформація, що він знаходиться на зйомній квартирі у м.Кіровоград, де вони його і затримали.

Провина обвинуваченого також підтверджується наданими стороною обвинувачення письмовими доказами.
Відповідно до постанови начальника Арбузинської виправної колонії від 4 грудня 2015 року ОСОБА_4 за добру поведінку був переведений для подальшого відбування покарання до дільниці соціальної реабілітації при колонії.

З розписки засудженого ОСОБА_4 від 4 грудня 2015 року видно, що останній був ознайомлений з межами дільниці соціальної реабілітації, правами засудженого та попереджений про кримінальну відповідальність за втечу.

Згідно рознарядки на вивід засуджених дільниці соціальної реабілітації на роботу до компресорної ОСОБА_4 підлягав виводу у період з 1 червня 2016 року по 7 червня 2016 року.

З рапорту ст. прапорщика ОСОБА_9 вбачається, що 7 червня 2016 року о 22 годині 30 хвилин під час контрольної перевірки засуджених дільниці соціальної реабілітації на виробничих об`єктах було виявлено відсутність засудженого ОСОБА_4 на робочому місці компресорної станції.

По факту відсутності засудженого під час контрольної перевірки Арбузинською виправною колонією було направлено спецповідомлення 8 червня 2016 року за № 83/2/2-2173 до Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області.

Планом-схемою меж дільниці соціальної реабілітації, затвердженої наказом № 273 від 19 серпня 2004 року визначено межі дільниці соціальної реабілітації Арбузинської ВК № 83.

Суд не приймає до уваги доводи захисту про те, що слідством не встановлено причини і умови втечі ОСОБА_10 з тим підстав, що у відповідності до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 березня 1993 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини, пов`язані з порушенням режиму відбування покарання в місцях позбавлення волі» відповідальність за втечу з місця позбавлення волі або з-під варти особи, яка відбуває покарання чи перебуває в попередньому ув`язненні, настає лише за наявності прямого умислу на втечу і незалежно від мотивів залишення місця позбавлення волі. Така втеча є закінченим складом злочину з моменту умисного незаконного залишення засудженим або особою, яка перебуває під вартою, місця позбавлення волі.

Надані стороною обвинувачення докази, які підтверджують втечу його з Арбузинської виправної колонії № 83 07.06.2016 року близько 22 години, суд вважає достатніми та допустимими.

Направлення керівництвом ВК № 83 спецповідомлення 8 червня 2016 року, тобто наступного дня після втечі, за № 83/2/2-2173 до Арбузинського відділення поліції Братського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області про факт відсутності засудженого під час контрольної перевірки та використання працівниками Арбузинської ВК № 83, залучених до пошукової групи, під час пошуку засудженого власного автотранспорту не може свідчити про заінтересованість працівників колонії та не суперечить вимогам ст. 194 КВК України, у відповідності до якої відповідно до закону в колоніях здійснюється оперативно-розшукова діяльність, основним завданням якої є пошук і фіксація фактичних даних про протиправну діяльність окремих осіб та груп з метою: забезпечення безпеки засуджених, персоналу колоній та інших осіб; виявлення, попередження і розкриття злочинів, вчинених у колоніях, а також порушень встановленого порядку відбування покарання; вивчення причин і умов, що сприяють вчиненню злочинів та інших правопорушень; надання правоохоронним органам, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, допомоги в розкритті, припиненні та попередженні злочинів.

Разом з тим, показання працівників колонії є послідовними, логічними та узгоджуються між собою. Підстав для сумніву у наданих ними показаннях у судовому засіданні у суду немає.

Враховуючи викладені обставини, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст. 393 КК України як втеча з місця позбавлення волі, вчинена особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі.
Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за наступних обставин:

ОСОБА_4 08.06.2016 року, здійснюючи втечу з місць позбавлення волі, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, перебуваючи на вул. Шевченка в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, біля домоволодіння № 29, побачив припаркований автомобіль ВАЗ 2106 червоного кольору д/н НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 . Маючи прямий умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_4 відчинив двері зачиненого автомобіля, сів до нього та попрямував у напрямку м.Кіровоград, тим самим поліпшуючи свою втечу з місць позбавлення волі. Викраденим автомобілем ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальні збитки.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тобто у скоєнні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно.

По незаконному заволодінню транспортним засобом у ході судового розгляду кримінального провадження сторона обвинувачення обґрунтувала доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України показаннями свідка, потерпілого, а також наступними документами:

- протоколом огляду місця події від 9 червня 2016 року, відповідно до якого на подвір`ї Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходиться автомобіль ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 червоного кольору, який зовнішніх пошкоджень не має. Під час огляду автомобіля виявлено та вилучено медичний шприц з голкою, упаковку від препарату «Димедрол», а також вилучено запаховий слід з слюсарного ключа до Арбузинського ВП;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 22 червня 2016 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 на фото № 3 впізнав чоловіка, який перебував за кермом автомобіля, належного ОСОБА_12 8 червня 2016 року близько 13 години на вул. Леніна в смт. Костянтинівка за загальними ознаками обличчя та як він декілька разів бачив його.

Разом з тим, пред`явлення особи для впізнання по фотографіям урегульовано частинами 6, 7 ст. 228 КПК України, де визначено, що фотознімки, що пред`являються, не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення. Особи на інших фотознімках повинні бути однієї статі і не повинні мати різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ця вимога закону не дотримана, оскільки в протоколі пред`явлення фотознімків зафіксовані не фотографії осіб, а їх ксерокопії, внаслідок чого зображення на них нечітке та затемнене.

За такого суд приходить до висновку про недопустимість такого доказу як протокол впізнання по фотографіям.

Потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що приблизно 8 червня близько 12 години він поїхав до сусідів з приводу ремонту свого автомобіля 2106 «Жигулі», ключі залишив у замку запалювання. Повернувшись до автомобіля через 5-7 хвилин, він виявив його відсутність. З сусідом вони почали шукати автомобіль по селі, однак не знайшли. Тоді він звернувся до поліції з заявою про угон. Вночі йому зателефонували та повідомили, що автомобіль знайшли у м.Кіровоград. Слідчий оглянув автомобіль та повернув його йому.
Суд не приймає до уваги як допустимий доказ показання свідка ОСОБА_13 , який показав, що напочатку літа 2016 року йому зателефонував його знайомий ОСОБА_12 та повідомив, що у нього угнали автомобіль, він йому відповів, що потрібно телефонувати на «102», саме тоді він згадав, що за півгодини до цього він бачив проїжджаючий поряд автомобіль потерпілого, яким кермував чоловік, якого він 3-4 рази бачив біля колонії і в магазині та якого він впізнав на фотографіях, які йому пред`являлися у ході досудового слідства у зв`язку з тим, що сам свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні у присутності обвинуваченого не впізнав його на ксерокопії фотографій, які містились у протоколі пред`явлення фотознімків, зазначивши, що фотографії розмиті. Окрім того, показання цього свідка спростовуються показаннями потерпілого у судовому засіданні, який зазначив, що про угон він повідомив свідку ОСОБА_13 на другий-третій день після угону автомобіля і той при цьому дуже здивувався, що у нього на території, яку він обслуговує як помічник поліції, угнали автомобіль і він про це нічого не знає.

Приміткою 1 до ст. 289 КК України визначено, що під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти умисне, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

У судовому засіданні встановлено, що автомобіль ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 противоправно вибув з володіння потерпілого ОСОБА_12 у смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області та був вилучений працівниками Арбузинського ВП з подвір`ї Кіровоградського ВП ГУНП в Кіровоградській області. Яким чином він туди потрапив, у судовому засіданні не встановлено. Вилучені у ході огляду автомобіля предмети - медичний шприц з голкою, упаковка від препарату «Димедрол», а також запаховий слід з слюсарного ключа речовими доказами по справі не визнавалися і місце їх перебування прокурору як представнику сторони обвинувачення невідоме.
Таким чином, стороною обвинувачення не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про те, що незаконно заволодів автомобілем саме ОСОБА_4 .

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

У роз`ясненні п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до припису ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Виходячи із положень презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зокрема, в силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, за якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, та положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, суд доходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, а тому обвинуваченого за цією статтею слід визнати невинним за недоведеністю вчинення злочину, в якому він обвинувачується.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 суд враховує, що він скоїв злочин середньої тяжкості у період відбування покарання у виді позбавлення волі, не одружений, задовільно характеризується за місцем відбуття покарання, стягнень не має, має одне заохочення та вважає достатнім і доцільним для виправлення і перевиховання призначити йому покарання у виді позбавлення волі з частковим приєднання покарання, призначеного вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 23 грудня 2014 року.
Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.
Запобіжний захід по справі не раніше обирався. Суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому до вступу вироку у законну силу запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому підлягає зарахуванню у строк позбавлення волі попереднє ув`язнення - перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження у період з дня прибуття його до установи відбування покарання, тобто з 24 жовтня 2016 року, по день винесення вироку суду, тобто по 18 січня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 289 КК України та виправдати його за недоведеністю вчинення ним даного злочину.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 393 КК Україниі призначити покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровоград від 23 грудня 2014 року, остаточно визначивши йому покарання у виді 3(трьох) років 9 (дев`яти) місяців позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрати засудженому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Строк відбуття покарання обвинуваченому рахувати з 18 січня 2017 року.

Зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 24 жовтня 2016 року по 18 січня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1