Справа № 729/132/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/33/2017
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

17 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження, зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.015.270.080.000.599, за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Чернігівської області, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року, постановлений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новий Биків, Бобровицького району Чернігівської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому, до вступу вироку в законну силу, залишено тримання під вартою.

Зараховано обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 22 грудня 2015 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3000 гривень, моральної шкоди - 500 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1718, 64 грн. за проведення експертиз.

Арешт, накладений на автомобіль DAEEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 - скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений на вирок місцевого суду подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати і закрити кримінальне провадження. Вказує, що місцевим судом не взято до уваги докази, які б могли істотно вплинути на його висновки, а саме покази свідків, які були надані та досліджені в судовому засіданні. Місцевий суд як на докази послався на протоколи огляду місця події від 20 грудня 2015 року по вул. Жовтневій, 18, в с. Катеринівка та по вул. Колгоспній, 2, в м. Бобровиця. Але дані протоколи не відповідають вимогам ст.ст. 13, 98, 104, 223, 233, 234, 237 КПК України. Акт медичного огляду № 107, згідно якого медичне обстеження проведено 20.12.2015 року о 21 год. 45 хв. ніяким чином не підтверджує у нього стану алкогольного сп`яніння о 14 год. 30 хв. цього ж дня. В порушення вимог ст. 353 КПК України судом не було належним чином встановлено особу потерпілої. Не дотримання норми закону при встановленні особи потерпілої стало причиною суттєвих відмінностей її прізвища в матеріалах справи. Судом не взято до уваги дану не відповідність і не встановлено, що це одна і таж особа. Вважає, в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник, в інтересах обвинуваченого, також подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Окрім доводів обвинуваченого у своїй апеляційній скарзі вказує на неправильне, на його думку, посилання у висновках судово-імунологічних експертиз № 1, № 2 від 05 січня 2016 року, на лист від 1975 року «Установление видовой принадлежности крови у некоторых других объектов методом встречного иммунрелектпофореза», видавництва м. Москва, який є застарілим. Також, при проведенні даних експертиз в реакції застосовували сироватки, преципітуючі білки крові людини серії 112 з терміном придатності по 08.2015 р., рогатої худоби - серії 060 з терміном придатності по 07.2015 р., свині - серії 055 з терміном придатності до 04.2015 року. Отже, дані експертизи проведені із застосуванням прострочених реактивів, а тому є недійсними. Висновок судово-імунологічної експертизи № 2 від 05 січня 2016 року також є недопустимим доказом, оскільки він є похідним від протоколу огляду місця події від 20.12.2015 року. Крім того, як при проведенні досудового слідства, так і в судовому засіданні не було встановлено: ідентичності крові свині; чи була взагалі у господарстві ОСОБА_9 свиня вагою 100 кг; була вона жива чи мертва. Відповідно до протоколу огляду місця події від 20.12.2015 року складеного при огляді господарства АДРЕСА_3 , вказано що ОСОБА_7 зарізав свиню. У вироку суду вказано, що обвинувачений застрелив свиню із рушниці. В судовому засіданні також не встановлено куди саме обвинувачений завантажив нібито викрадену свиню. Як вбачається із показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в багажнику автомобіля обвинуваченого вже була одна жива свиня, куди він міг завантажити неживу свиню вагою 100 кг, невідомо. Також, відповідно до протоколу огляду місця події від 20.12.2015 року, при огляді господарства АДРЕСА_3 встановлено наступне: «При вході на подвір`я описаного господарства справа розташовані господарські будівлі. У дерев`яній будівлі, яка розташована за літньою кухнею розміщені одностворчаті дерев`яні двері, які на момент огляду не пошкоджені та закриті на навісний замок, який не пошкоджений». На його думку дані обставини спростовують факт проникнення обвинуваченого в приміщення господарського сараю та викрадення свині.

Також не погодившись з вироком місцевого суду прокурор звернувся з апеляційною скаргою в якій просить його скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Вказує, що в описовій частині вироку зазначено: « досудовим розслідуванням встановлено, що 20 грудня 2015 року….». Частиною 3 статті 374 КПК України визначено, що у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, серед іншого, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. Крім того, в п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 24.10.2003 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», вказано, що складаючи вирок, суд зобов`язаний додержуватися вимог КПК. У мотивувальній частині вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Порушення при складенні вироку вимог ст. 374 КПК України може бути підставою для його скасування. Всупереч вказаним нормам закону суд першої інстанції сформулював обвинувачення визнане доведеним досудовим слідством, навів доводи щодо неправильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК України та необхідності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України. Разом з тим, вирок місцевого суду не містить обставин, які встановлені судом, зокрема, не зазначено зміст обвинувачення, яке суд вважає доведеним. Таким чином, допущено неконкретне викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , та відповідно до вимог п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10 2003 року свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

Як встановив доведеним суд І інстанції, 20 грудня 2015 року, близько 15 години, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою

таємного викрадення чужого майна, проник до сараю господарства по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав порося, чим завдав потерпілій матеріальну шкоду на суму 3000 грн.. (а. п. 239 т. 1)

Заслухавши доповідача, прохання прокурора задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення та відхилити інші, прохання захисника і обвинуваченого задовольнити апеляційні скарги сторони захисту і відмовити прокурору, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення всіх апеляційних скарг.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно перекваліфіковані судом з ч. 3 ст. 187 на ч. 3 ст. 185 КК України. Жодних даних які вказували б на застосування обвинуваченим насилля чи погрози його застосування до потерпілої під час викрадення поросяти суду не надано.

Таким чином висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного у вироку діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується зібраними по справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Наявність у обвинуваченого двох малолітніх дітей та стан здоров`я одного з них місцевий суд визнав обставиною, яка пом`якшуює його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

На спростування перебування в стані сп`яніння в момент скоєння злочину обвинувачений доказів не навів. Натомість потерпіла у місцевому суді стверджувала, що 20 грудня 2015 року, близько 06 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані сп`яніння, приїздив до її господарства та вимагав повернення грошей за куплену раніше свиноматку. 20-го ж грудня 2015 року, близько 15 години, вона бачила як ОСОБА_7 знову приїхав до її господарства. Злякавшись вона втекла до сусідів, а коли повернулася, то виявила відсутність свині вагою близько 100 кг.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд призначив мінімальне покарання, передбачене інкримінованою нормою Кримінального закону, правильно врахувавши характер, ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який в скоєному не розкаявся, його характер, вік, сімейний стан, громадську небезпеку скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким, відсутність попередніх судимостей, негативну характеристику за місцем проживання.

Отже, покарання, яке призначено обвинуваченому, відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для скасування вироку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення, а вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4