07. 08. 2017 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Києві, клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» про скасування арешту майна.
Представник заявника в судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав зазначених у клопотанні та просив слідчого суддю про його задоволення.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, приходить до наступного висновку.
Представник заявника в поданому клопотанні посилався на те, що арешт на грошові кошти підприємства було накладено не правомірно оскільки слідчим не було доведено що грошові кошти є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час кримінального провадження, також не було доведено, що гроші набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Також представник заявника зазначав, що на момент застосування арешту майна, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, службовим особам ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» не повідомлялось , цивільний позов не було заявлено, що вказує на відсутність підстав передбачених ч.ч. 1,2 ст. 170 КПК України, що накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову. В зв`язку із зазначеним представник заявника просив слідчого суддю про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.
Відповідно до змісту ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року вбачається, що підставою для накладення арешту на грошові кошти ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн», які знаходяться на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , відкритих в AT «Прокредит Банк» було те, що слідчим доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. З ст.212, ч. 2 ст. 205 КК України, які зокрема, призвели до фактичного ненадходження до бюджету ПДВ в розмірі понад 7 500 000 грн., у результаті незаконно сформованого податкового кредиту в період з 2012 по 2015 роки за рахунок надання фінансово-промисловою групою реального сектора економіки, зокрема, ТОВ «Перспективні будівельні технології», ТОВ «ТД «Сервісбудсуміш», ТОВ «КЕЕР-Україна», послуг з обготівкування грошових коштів за принципом «зустрічного потоку» (реалізація «чорної» готівки утвореної внаслідок продажу товарів, робіт та послуг без касового обліку підприємствам шляхом проведення безтоварних операцій та зарахування на розрахунковий рахунок безготівкових коштів від «фіктивних» підприємств «конвертаційного центру» за відповідний відсоток від вказаних операцій, серед яких, зокрема, ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» з використанням, зокрема, банківського рахунку, відкритого в AT «Прокредит Банк», на якому могли перебувати грошові кошти, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та є доходами від нього.
Вбачається, що на момент застосування арешту про підозру службовим особам ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» не повідомлялось, цивільний позов не було заявлено, що вказує на відсутність підстав викладених у ч. 1. 2 ст. 170 КПК України щодо накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову. Також органом досудового розслідування не надано доказів, що кошти, котрі перебувають на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . відкритих в AT «Прокредит Банк», є предметом злочинної діяльності.
Встановлено, що ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» було створене у 2015 році з метою здійснення законної господарської діяльності та отримання прибутку. Вбачається, що за весь період здійснення господарської діяльності ТОВ «АР ТІ АЙ Продакшн» не має податкових заборгованостей, сплачує відповідні податки до бюджету, підтвердженням цьому є податкові декларації з податку на додану вартість, господарські договори і платіжні доручення за 2015 рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
З огляду на викладене вище, зважаючи на обставини справи вбачається, що на даний час відсутні підстави для арешту вищезазначеного майна, а тому подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1