печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2516/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.12.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження (об`єднані кримінальні провадження №0000007 та №0000059) за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Беєве, Липоводолинського району Сумської області, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 р. н., проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , - у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), -

В С Т А Н О В И В:
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIIІ від 15.01.2015, відповідно до ст. ст. 106 ч. 1 п. п. 1, 17, 20; 112 Конституції України та ст. ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 оголошено проведення, зокрема, на території м. Києва часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

На виконання цього Указу Президента України та визначених завдань 07.05.2015 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_5 на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), у військовому званні «солдат».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 07.05.2015 (по стройовій частині) ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця.

Згідно ст. 24 ч. 1 п. 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від25.03.1992 з 07.05.2015 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку з чим повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993, особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 151 від 29.07.2015 (по стройовій частині) ОСОБА_5 переведено з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду водія колісних БТР 2 відділення 2 взводу 22 стрілецької роти 7 стрілецького батальйону, у військовому званні «солдат».

В подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 169 від 02.09.2015 (по стройовій частині) ОСОБА_5 прикомандирований до військової частини НОМЕР_3 для виконання обов`язків військової служби у складі охорони об`єкту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

31.12.2015 під час перебування за домашньою адресою у АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до місця служби та виконувати обов`язки військової служби, у визначений час 31.12.2015 о 19 год. 00 хв. ОСОБА_5 на службу умисно без поважних причин не з`явився, а залишився за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 чи військової частини НОМЕР_3 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

12.01.2016 біля 14 год. 00 хв., тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_5 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) та заявив про себе.

Він же, 27.01.2016, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_3 , діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення наведених вище статутних вимог, а також вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, самовільно залишити розташування вказаної військової частини.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 27.01.2016 о 08 год. 00 хв. ОСОБА_5 самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) та направився за місцем фактичного проживання у АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 чи військової частини НОМЕР_3 , звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління.

У подальшому ОСОБА_5 постійно перебував у Сумській області Липоводолинського району, поки 27.02.2016 о 16 год. 30 хв., тобто тривалістю понад один місяць після самовільного залишення військової частини, не був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Органом досудового розслідування, прокурором дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, самовільне залишення військової частини, що вчинене в умовах особливо періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

23.12.2016 між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , якому надані права процесуального керівника у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до статей 468, 469, 472 КПК України, яку сторони подали суду в судовому засіданні та просили затвердити.

Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину.

Вищевказаною угодою сторонами кримінального провадження узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 роки.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом роз`яснені обвинуваченому наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, а також положення ст. 474 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши угоду про визнання винуватості, надходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Як визначено пунктом 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів. Абзацем 2 ч. 4 ст. 469 КПК України встановлено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив суду, що він беззаперечно визнає вину у вчиненні злочину, що йому інкримінується, за викладених в обвинувальних актах обставин.

При цьому в судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який проходить військову службу, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає, що покарання сторонами угоди із застосуванням ст. 69 КК України визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 роки.

До набрання вироком суду законної сили застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 23 грудня 2016 року, укладену між прокурором військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , про визнання винуватості.

ОСОБА_5 визначти винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції Закону України №194-VII від 12.02.2015), та призначити узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з часу фактичного затримання 26.04.2016, зарахувавши до строку відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 26.04.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні тримання в дисциплінарному батальйоні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Копія вироку видається учасникам кримінального провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1