Справа №576/1129/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/252/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, стосовно якої застосовано примусові заходи медичного характеру

ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гречкіне Кролевецького району Сумської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, інваліда І групи, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу -

03 жовтня 2007 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, 03 листопада 2011 року звільненого по відбуттю строку покарання,

застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

та відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України з огляду на їх недоведеність та в цій частині кримінальне провадження закрито, -

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 , та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 в яких:

- захисник, за змістом апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції безпідставною, оскільки стверджує, що вона постановлена на підставі недопустимих доказів, а тому просить її скасувати відмовивши в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 та просить колегію суддів дослідити ряд доказів, а саме:

1) протокол огляду будинку АДРЕСА_2 (т. 3 а.п. 118-131);

2) висновок експерта № 454- 21 від 12.01.2016 року ( т.4 а.п. 6-8);

3) висновок експерта № 29-1213 від 09.02.2016 року (т.4 а.п. 42-50);

4) висновок експерта № 20-1217 від 11.02.2016 року ( т.4 а.п. 57-65);

5) висновок експерта № 20-1216 від 12.06.2016 року ( т.4 а.п. 166-172);

- прокурор ОСОБА_6 , вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необгрутованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд до Глухівського міськрайонного суду Сумської області у іншому складі.

Згідно наявного в матеріалах провадження клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечні діяння передбачені п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України за таких обставин :

09 квітня 2014 року близько 12 години ОСОБА_8 після вживання спиртного зі своєю сестрою ОСОБА_9 в с. Гречкіне Кролевецького району Сумської області та з метою його подальшого вживання, вирішив попросити грошей у свого батька ОСОБА_10 проживаючого в АДРЕСА_2 . Для цього ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння і в стані обумовленому хронічним психічним захворюванням та не маючи можливості усвідомлювати свої дії, прибув за вказаною адресою до домоволодіння свого батька ОСОБА_10 , який спав в кімнаті на ліжку. ОСОБА_8 перебуваючи там і розуміючи, що батько добровільно не дасть йому грошей на спиртне, зважаючи на неодноразові відмови, для подолання можливого опору з боку потерпілого, та з метою заволодіння його майном, вирішив вчинити вбивство батька. Для цього, в коридорі домоволодіння він знайшов молоток, яким сплячому батькові ОСОБА_10 у ліву область голови наніс не менше 2-х ударів, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження від яких той помер на місці події.

Подолавши, таким чином, волю потерпілого на опір, ОСОБА_8 дістав гаманець, що знаходився в кишені сорочки ОСОБА_10 , у яку останній був одягнений, і заволодів його грошима на сумі 100 грн., завдавши останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після вчинення зазначених суспільно небезпечних діянь, ОСОБА_8 зник з місця події з викраденим майном та використав його на власний розсуд.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 29 від 05.06.2014 р. смерть ОСОБА_10 настала в наслідок відкритої тупої механічної травми голови та головного мозку, яка супроводжувалась переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами в тканину головного мозку та його оболонки, травматичним набряком головного мозку та його оболонок, забоєм головного мозку важкого ступеню.

Крім цього, 04 грудня 2015 року у період часу з 00 годин по 07 годину ОСОБА_8 знаходячись на одинці зі ОСОБА_11 у квартирі АДРЕСА_3 та будучи в стані алкогольного сп`яніння і стані обумовленому хронічним психічним захворюванням і не маючи можливості усвідомлювати свої дії, з метою викрадення грошових коштів у останньої, наніс в область голови потерпілій ОСОБА_11 , яка спала на ліжку, не менше п`яти ударів тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть на місці події.

Смерть ОСОБА_11 настала від отриманої відкритої черепно-мозкової травми з пошкодженням кісток черепа та забоєм головного мозку, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року дії ОСОБА_8 , за вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого п. 6 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України відносно ОСОБА_11 , що мали місце 04.12.2015 року в смт.Вороніж Шосткінського району Сумської області, були перекваліфіковані на ч.1 ст.115 КК України, та за вчинення цих дій до ОСОБА_8 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Також за вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України 04.12.2015 року відносно ОСОБА_11 , на підставі ч.3 ст.513 КПК України в застосуванні примусових заходів медичного характеру було відмовлено і провадження в цій частині закрито.

Крім цього, ухвалою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року було відмовлено в застосуванні відносно ОСОБА_8 , примусових заходів медичного характеру за вчинення ним 09.04.2014 року щодо ОСОБА_10 (свого батька) суспільно небезпечного діяння передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, у зв`язку з не доведенням вчинення вказаних діянь і в цій частині кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 закрито.

Залишено відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи, до набрання ухвалою законної сили.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- захисник ОСОБА_7 , зазначає, що вказані ним в апеляційній скарзі докази в даному кримінальному провадженні є недопустимими та вони не можуть бути використані судом на підтвердження вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, оскільки огляд місця події, зокрема житла ОСОБА_8 , було проведено без ухвали слідчого судді всупереч положенням ч. 2 ст. 237, ч. 2 ст. 234 КПК України та ст. 311 ЦК України, що беззаперечно, на думку сторони захисту, унеможливлює доведеність вини ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині.

- прокурор ОСОБА_6 не погоджується з позицією суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним вбивства свого батька ОСОБА_10 . Зокрема вважає, що суд, аналізуючи пояснення свідків сторони обвинувачення за фактом вбивства ОСОБА_10 з корисливих мотивів, безпідставно звернув увагу на те, що жоден з них не був очевидцем злочину і не підтвердив прямо причетність ОСОБА_8 до вбивства свого батька та на те, що дані свідки опосередковано не вказали на якийсь інший факт, який би непрямо пов`язував ОСОБА_8 зі скоєним вбивством.

Так, факт перебування ОСОБА_8 09.04.2014 року в період часу з 12 по 13 годину в будинку свого батька ОСОБА_10 підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які вказували, що 09.04.2014 року близько 12 години ОСОБА_8 виказуючи свій намір йти до батька вийшов зі свого будинку та пішов в сторону будинку батька, розташованого близько 600-800 м. від них, однак через 20-30 хвилин він повернувся із пляшкою пива «Рогань міцне», яке за його словами придбав на пошті у ОСОБА_15 , при цьому свідок ОСОБА_12 зазначила, що саме таке пиво вона бачила у ОСОБА_10 незадовго до цих подій. Свідок ОСОБА_15 пояснювала, що працює на пошті, однак ОСОБА_8 не купував у неї пива ні 8 ні 9 квітня 2014 року.

Підтвердженням того факту, що у ОСОБА_8 з`явилися гроші, а саме купюра в 100 грн., після перебування його у батька, є пояснення свідка ОСОБА_16 , який зазначив про те, що в день вбивства, ОСОБА_8 двічі приходив до нього за самогоном, перший раз вранці, розрахувавшись купюрою в 50 грн., а вдруге близько 14 години, розрахувавшись купюрою в 100 грн. При цьому свідок ОСОБА_17 , в якого 08.04.2014 року працював ОСОБА_8 , зазначив, що розраховувався з ним за виконану роботу купюрами в 50 грн.

Не погоджується прокурор з судом першої інстанції і в тій частині, що у викладі фактичних обставин справи зазначено, що ОСОБА_8 спричинив смерть батьку о 12 годині, оскільки відповідно до висновку судово-медичного експерта, який був ним підтверджений в ході допиту в судовому засіданні, між отриманою травмою голови і смертю потерпілого був короткий проміжок часу, рахований хвилинами, а смерть настала за 18-20 годин до моменту дослідження трупу в морзі, тобто між 13:45 год. та 15:45 год. Крім цього, зі змісту фактичних обставин, викладених у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що близько 12 години ОСОБА_8 прийшов до будинку свого батька, а о котрій годині точно вбито ОСОБА_10 слідством не встановлено. Що стосується висновку судово-медичної експертизи № 29 від 05.06.2014 року, то у ньому зазначено, що зважаючи на динаміку розвитку трупних явищ, смерть ОСОБА_10 настала за 18-20 годин до моменту дослідження трупу в морзі, тобто до 09 год. 45 хв. 10.04.2014 року. При цьому допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що точний час смерті ОСОБА_10 встановити не можливо та не виключає, що смерть останнього могла настати з 13 по 14 год. в залежності від погодних умов та вологості в приміщенні будинку.

Також, прокурор звертає увагу колегії суддів і на ту обставину, що не беручи до уваги наданих ОСОБА_8 зізнавальних пояснень в ході досудового розслідування через його неосудність, суд в своїй ухвалі звертає увагу на пояснення ОСОБА_8 надані ним в судовому засіданні, де він заперечує свою причетність до інкримінованих йому злочинів, при цьому не зважаючи на те, що ОСОБА_8 залишається неосудною особою.

Крім цього, на думку прокурора, слід звернути увагу і на ту обставину, що спосіб нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є схожими, оскільки на обох трупах маються ушкодження в області голови та обличчя завдані тяжким предметом, а тому є підстави вважати, що обидва злочини вчинені ОСОБА_8 .

Інші учасники апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , думку прокурора ОСОБА_6 , яка теж просила скасувати судове рішення, однак матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції та при цьому заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила наступне.

Так, захисником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про повторне дослідження письмових доказів, яке апелянт мотивував тим, що суд безпідставно поклав в основу свого рішення ці докази, які є недопустимими, тобто обґрунтовував захисник свою позицію фактично незгодою з тією оцінкою, яку суд дав доказам. Колегія суддів заслухавши думку інших учасників апеляційного розгляду щодо заявленого клопотання, відмовила в його задоволенні з огляду на вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості повторно досліджувати докази, що вже були досліджені судом першої інстанції, як того вимагає захисник в даному випадку, бо він як в апеляційній скарзі так і в ході апеляційного розгляду справи не навів жодних аргументів того, що ці докази судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушенням, чи взагалі вони не були предметом такого дослідження, оскільки стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на вказані обставини, та враховуючи що протокол огляду будинку АДРЕСА_2 і висновки експертиз, а саме: № 454- 21 від 12.01.2016 року, № 29-1213 від 09.02.2016 року, № 20-1217 від 11.02.2016 року, № 20-1216 від 12.06.2016 року, були повно та всебічно досліджені судом першої інстанції в ході судового розгляду справи та їм надана належна оцінка, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог сторони захисту в частині їх повторного дослідження.

Крім того, відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, прокурор, виходячи зі змісту апеляційної скарги, не оспорює висновок суду про перекваліфікацію суспільно небезпечного діяння передбаченого п. 6 п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України вчиненого відносно ОСОБА_11 , що мали місце 04.12.2015 року в смт.Вороніж Шосткінського району Сумської області, на ч.1 ст.115 КК України, та не заперечує про відмову, на підставі ч.3 ст.513 КПК України, у застосуванні до ОСОБА_8 за вчинення суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України 04.12.2015 року відносно ОСОБА_11 , в застосуванні примусових заходів медичного характеру і що провадження в цій частині було закрито, а висловлює свою незгоду щодо прийнятого судом рішення по відмові в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриття провадження за фактом вбивства ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 не погоджуючись з ухвалою суду про застосування відносно ОСОБА_8 за вчиненням ним суспільно небезпечного діяння передбаченого ч.1 ст.115 КК України примусових заходів медичного характеру, наголошує лише на тому, що ця ухвала постановлена на підставі недопустимих доказів, а саме: протокол огляду будинку АДРЕСА_2 (т. 3 а.п. 118-131) та три висновки експерта.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.404 КПК України, колегія суддів проводить апеляційний перегляд ухвали Глухівського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_8 лише в межах зазначених апеляційних вимог.

Так, колегія суддів вважає, що суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 в стані неосудності суспільно небезпечного діяння відносно потерілої ОСОБА_11 яке вірно кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного суспільно небезпечного діяння.

При цьому, колегія суддів погоджується і зі зміною судом першої інстанції встановленої органами досудового розслідування правової кваліфікації дій ОСОБА_8 по відношенню до потерпілої, а саме із п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 115 КК України, та закриття провадження по цьому епізоду за ч.4 ст.187 КК України, оскільки сторона обвинувачення дійсно не надала переконливих доказів на підтвердження того, що дії ОСОБА_8 по відношенню до потерпілої супроводжувалися корисливим мотивом та він позбавив потерпілу життя саме з метою заволодіння її майном.

Що стосується доводів захисника про недопустимість покладених в основу судового рішення доказів, а саме тих, що були здобуті у ході огляду будинку АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_8 , через відсутність згоди господаря будинку або санкції суду на огляд приміщення, та в зв`язку з цим визнання незаконними і висновків експертиз, якими були досліджені вилучені предмети в ході огляду, то такі доводи захисника, як вбачається з матеріалів провадження та змісту самої оскаржуваної ухвали, були предметом детального дослідження у ході судового розгляду та обґрунтовано спростовані судом.

Зокрема, суд дійшов висновку, що не погоджується з такими доводами захисту з огляду на те, що слідчим у відповідності з ст. 237 КПК України був проведений огляд зазначеного вище будинку. Мета цієї слідчої дії відповідала меті визначеній у ч.1 ст. 237 КПК України виявлення та фіксація відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Оскільки даний будинок належний померлому ОСОБА_10 , огляд проводився за правилами ч.1 ст. 233 та ч.2 ст. 237 КПК України, тобто за добровільною згодою особи, у чиєму віданні перебував будинок. Зокрема сільським головою с. Гречкіне була надана відповідна заява про згоду на огляд.

Крім того, з протоколу огляду вбачається, що ця слідча дія проводилась у присутності мешканки цього будинку ОСОБА_19 , яка проживала в ньому на таких же правах як і ОСОБА_8 , та не висловлювала заперечень з приводу огляду, а отже добровільно була згодна з його проведенням. Результати цієї слідчої дії були також предметом судового контролю, зокрема слідчий суддя перевіряв законні підстави вилучення при огляді речей під час вирішення питання про арешт майна.

Крім того, всі речі під час огляду вилучались у присутності понятих та самої мешканки цього будинку, які були упаковані у їх присутності з засвідченими підписами, що виключає будь-яку можливість маніпулювання з цього приводу. Суд також зазначив, що між сторонами немає спору щодо того, що докази (речі) було виявлено в будинку, який використовував ОСОБА_8 і це був його одяг, у який він був одягнений в день вбивства ОСОБА_11 . Більш того, наявність на цьому одязі слідів крові потерпілої було встановлено експертом, до висновків якого стороною захисту не висувалося претензій ні на одному з етапів розгляду справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що відсутні підстави для будь-яких сумнівів у достовірності і допустимості зазначених доказів.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника про визнання певних доказів недопустимими, і з цих підстав скасування ухвали суду та закриття провадження, є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Не погоджується колегія суддів і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд відмовляючи в застосуванні до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру та закриваючи провадження по факту вбивства ОСОБА_10 допустив такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали суду і направлення кримінального провадження на новий судовий розгляд, виходячи з наступного :

- ухвалюючи рішення про не доведення стороною обвинувачення причетності ОСОБА_8 до вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України відносно свого батька ОСОБА_10 судом першої інстанції було досліджено ряд наявних в матеріалах провадження доказів, які були детально проаналізовані і їх оцінка вмотивовано викладена в судовому рішенні.

Зокрема, суд допитав ряд свідків, які надавали різного роду пояснення, однак жоден з них не був очевидцем злочину і не підтвердив пряму причетність ОСОБА_8 до вбивства свого батька та більше того, ці свідки навіть опосередковано не вказали на якийсь інший факт, який би не прямо пов`язував ОСОБА_8 зі скоєним вбивством.

Так, суд першої інстанції вірно проаналізував та дійшов до висновку, що свідки стверджували про те, що ОСОБА_8 в день вбивства свого батька у період часу з 12-ї по 13-ту годину виходив з будинку ОСОБА_20 , проте хоч він і висловлював свій намір піти до батька, однак куди саме він ходив ніхто зі свідків не бачив, як не бачив його в той час навіть в районі домоволодіння загиблого ОСОБА_10 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на ту обставину, що відповідно до пояснень судово-медичного експерта смерть потерпілого ОСОБА_10 від отриманих травм голови настала через короткий проміжок часу, рахований хвилинами, а смерть його настала за 18-20 годин до моменту дослідження трупу в морзі, тобто в районі між 13.45 год. та 15.45 год., що повністю суперечить наданим свідками поясненням, оскільки ті вказували, що ОСОБА_8 в той період часу перебував разом з ОСОБА_20 біля його власного будинку, а не біля будинку покійного та при цьому сам свідок ОСОБА_20 надав суду пояснення, що у той проміжок часу він був з ОСОБА_8 , вони брали спиртне яке випивали у будинку ОСОБА_8 після чого той ліг спати.

Крім цього, ряд доказів такі як огляди та висновки експертів теж не вказують на пряму причетність ОСОБА_8 до вбивства свого батька.

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції та з чим погоджується і колегія суддів, що всі надані стороною обвинувачення докази, щодо вбивства ОСОБА_10 (квітень 2014р), були зібрані до того часу, як ОСОБА_8 затримали за підозрою у скоєнні іншого вбивства (грудень 2015 р) та до моменту цього затримання йому не висловлювалась підозра у причетності до вбивства свого батька, що може свідчити про те, що даних доказів не було достатньо для цього.

Також суд першої інстанції вірно прийняв рішення, щодо не взяття до уваги тих доказів які були зібрані стороною обвинувачення після затримання ОСОБА_8 за підозрою у іншому вбивстві - вбивстві ОСОБА_11 , зокрема до його заяви про зізнання у вбивстві свого батька ОСОБА_10 , пославшись на практику Європейського суду з прав людини в контексті «обґрунтованість будь-якого висунутого кримінального обвинувачення», де зазначено, що засудження за злочин не може ґрунтуватись головним чином на зізнанні обвинуваченого, яке не було підтверджено іншими доказами.

З матеріалів справи вбачається те, що ОСОБА_8 заяву про зізнання у вбивстві надав без захисника, що є порушенням його права на захист, а тому суд виправдано визнав недопустимими в якості доказів як заяву про зізнання так і усі дані отримані у ході слідчого експерименту від 09.12.2015 р., що також тягне за собою невизнання доказами всіх фактичних даних, одержаних на їх підставі - висновків експертів № 29 від 11.01.2016 р. та № 105 від 02.03.2016 р., а так самого й речового доказу молотку.

Також, як встановив суд першої інстанції та з чим погоджується і колегія суддів, в поясненнях ОСОБА_8 , висновках експертизи та проведених оглядах місця події містяться суперечності, зокрема в тій частині, що ОСОБА_8 вказував, що він наніс батькові один удар круглою частиною молотка, який потім поклав на вішалку, однак в процесі проведення двох оглядів домоволодіння померлого жодного молотка виявлено не було, а висновок експерта вказує на те, що предмет яким наносились покійному ушкодження мав грані, однак кругла частин молотка граней немає, а ударів відповідно до цього ж висновку було не один, як вказав ОСОБА_8 , а два.

Крім цього, суд першої інстанції цілком виправдано визнав пояснення ОСОБА_8 , надані ним в ході досудового розслідування, не допустимим доказом посилаючись на його психічний стан, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 175 від 01.09.2016 року ОСОБА_8 , у період часу, що відноситься до інкримінованих йому діянь, страждав та страждає на даний час хронічним психічним захворюванням у формі виражених розладів особистості і поведінки внаслідок органічного захворювання головного мозку складного генезу, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з суворим наглядом (т.5 а.с.47-50). З огляду на викладене ОСОБА_8 не міг надавати будь-які пояснення, які можна визнати належними.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав пояснення свідків такими, що не вказують на пряму причетність ОСОБА_8 до вбивства свого батька ОСОБА_10 , оскільки вони не є очевидцями даної події та те, що свідки опосередковано не вказали на якийсь інший факт, який би непрямо пов`язував ОСОБА_8 зі скоєним суспільно небезпечним діянням, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, в ході судового розгляду справи, судом першої інстанції детально досліджено всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази та заслухано пояснення ряду свідків, зокрема і тих на яких конкретно в апеляційній скарзі посилається прокурор, а саме свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Так, прокурор стверджує, що з пояснень вказаних свідків вбачається те, що ОСОБА_8 в період часу з 12 по 13 годину 09.04.2014 року перебував в домоволодінні свого батька ОСОБА_10 , оскільки він виказував свій намір йти до батька, та з їхніх слів у вказаний час вийшов з будинку та попрямував в сторону місця проживання ОСОБА_10 після чого через 20- 30 хвилин повернувся з пляшкою пива, яку ніби то купив на пошті, однак свідок ОСОБА_21 сказала, що на 08 ні 09 квітня 2014 року ОСОБА_8 в неї пива не купував. Вказані обставини, на думку прокурора, є підтвердженням того, що саме цього дня та саме в цей час ОСОБА_8 перебував у будинку свого батька де його і вбив.

З такими доводами прокурора колегія суддів погодитись не може, оскільки по-перше вказані свідки дійсно не були ні очевидцями даної події, ні конкретно не бачили, що ОСОБА_8 зайшов в домоволодіння батька, а лише вказують, що той вийшовши з будинку попрямував в сторону домогосподарства покійного, куди саме ніхто не сказав, по-друге, час смерті потерпілого, відповідно до висновку експерта не збігається з тим часом коли ОСОБА_8 ніби то йшов до ОСОБА_10 , оскільки за словами свідків ОСОБА_8 йшов в сторону батька у період з 12 по 13 годину, смерть же останнього відповідно до висновку настала за 18-20 годин до моменту дослідження трупу в морзі, тобто в період часу з 13.45 по 15.45 год. при цьому допитаний в ході судового розгляду справи експерт ОСОБА_22 вказав, що смерть потерпілого від отриманих травм настала через декілька хвилин після ударів, по-третє, за словами свідка ОСОБА_14 , який в той день разом з ОСОБА_8 вживав спиртне, вбачається те, що перед обідом ОСОБА_8 виходив з домоволодіння, куди саме він не бачив, в сторону хати батька, близько через годину він повернувся з пивом, вони його випили, пішли «на точку» ще за спиртним, його теж випили в будинку ОСОБА_8 після чого той ліг спати, а він близько 14 години пішов додому теж відпочивати, при цьому з вказаних обставин вбачається те, що у вказаний експертизою проміжок часу, а саме з 13.45 по 15.45 год. ОСОБА_8 перебував з ОСОБА_20 , а потім зі слів самого ж ОСОБА_20 спав у себе вдома, що теж викликає суперечності між подіями, по-четверте, свідок ОСОБА_15 хоч і вказувала про те, що спиртного в неї ОСОБА_8 ні 08 ні 09 квітня 2014 року не купував, однак зазначає, що він міг його придбати і в сусідньому продуктовому магазині, а зважаючи на те, що він перебував як в стані алкогольного сп`яніння так і в хворобливому психічному стані, то колегія суддів, не виключає такої можливості, що ОСОБА_8 міг і переплутати де саме він його купував. З огляду на вказані обставини, колегія суддів, не може погодитись з доводами прокурора в цій частині та вважає їх сумнівними.

Щодо факту наявності в ОСОБА_8 при розрахунку за спиртне 100 купюри за словами свідка ОСОБА_16 , на який прокурор вказує як на підставу причетності ОСОБА_23 до вбивства свого батька ОСОБА_10 в якого він теж ніби то забрав купюру номіналом в 100 грн., то їх колегія суддів вважає припущенням, оскільки вказана обставина нічим не підтверджена, а саме в ході досудового розслідування не було встановлено, що передана ОСОБА_8 . ОСОБА_16 купюра в 100 грн. як розрахунок за спиртне, містить хоча б якісь сліди від загиблого та отримана ним саме в результаті вчинення суспільно небезпечного діяння. Наявність у ОСОБА_8 грошових коштів вказаним номіналом не може прямо свідчити про вчинення ним вбивства.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами прокурора про взяття судом першої інстанції до уваги пояснень ОСОБА_8 , який заперечував вчинення ним суспільно небезпечного діяння по відношенню до свого батька в той час коли визнав всі пояснення надані ОСОБА_8 в ході досудового розслідування як недопустимі з огляду на його психічний стан, оскільки як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції хоч і вислухав пояснення ОСОБА_8 щодо подій, які відбувалися в день вбивства його батька, однак не поклав їх в основу свого рішення, оскільки навів ряд обставин, через які суд не може дійти висновку про беззаперечну причетність ОСОБА_8 до вбивства свого батька та висвітлив всі суперечності наявних в матеріалах провадження доказів, дав їм оцінку та порівняв їх між собою. З вказаного слідує, що причиною відмови суду у застосуванні відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру за вчинення ним суспільно небезпечного діяння відносно потерпілого ОСОБА_10 стало його не доведення стороною обвинувачення, а не вагомість пояснень останнього.

Також, доводи апеляційної скарги прокурора, на які він посилається як на підставу причетності ОСОБА_8 до вбивства свого батька, а саме на те, що характер нанесених тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 та потерпілому ОСОБА_10 є схожий, а саме ушкодження в області голови та обличчі завдані тяжким предметом, на думку колегії суддів є безпідставними та виступають лише як припущення сторони обвинувачення вчинення ОСОБА_8 вбивства свого батька.

Не може погодитись колегія судді і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції у викладі фактичних обставин справи зазначив, що ОСОБА_8 спричинив смерть своєму батькові 09.04.2014 року о 12 годині дня, оскільки такі твердження прокурора не відповідають дійсності, так як зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається інше, а саме те, що у викладі фактичних обставин справи суд вказав, що 09.04.2014 року о 12 годині ОСОБА_8 вирішив попросити грошей у батька, прийшов до домоволодіння, побачив сплячого батька, перебуваючи в будинку знайшов молоток та завдав потерпілому не менше 2-х ударів в область голови від яких той помер на місці події. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, суд у викладі фактичних обставин справи не вказує конкретного часу спричинення ОСОБА_8 смерті своєму батькові, а тому вказані доводи прокурора вважає безпідставними.

Враховуючи всі наведені обставини справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні ним суспільно-небезпечного діяння відносно свого батька ОСОБА_10 стороною обвинувачення дійсно не доведена, тому ухвала суду першої інстанції про закриття провадження в цій частині з відмовою застосувати до особи примусові заходи медичного характеру є вірною, а доводи апеляційної скарги прокурора про спростування таких висновків, безпідставними.

Крім того, в ході апеляційного перегляду кримінального провадження, колегія суддів не встановила таких істотних порушень кримінального процесуального закону України допущених судом при винесенні рішення, чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування рішення та направленню матеріалів кримінального провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Тому, керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 січня 2017 року, якою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

та відмовлено у застосуванні примусових заходів медичного характеру за вчинення ним суспільно небезпечного діяння передбаченого п.6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України з огляду на їх недоведеність та в цій частині кримінальне провадження закрито, - залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою в той самий строк з моменту отриманні копії зазначеної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.