Справа №578/1152/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/323/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2017 року, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Краснопілля Сумської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в яких:

- прокурор не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_8 просив вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

В подальшому, до початку апеляційного розгляду, прокурор на підставі ст. 403 КПК України відмовився від своєї апеляційної скарги.

- обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи просить колегію суддів звернути увагу на призначену йому міру покарання, оскільки вважає її надто суворою, при цьому наводить ряд обставин, які на його думку повинні бути враховані апеляційним судом при його оцінці;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 не погоджується з кваліфікацією дій свого підзахисного, вважає, що вона підлягає зміні, а саме з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України тому, просить вирок суду скасувати як незаконний та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 118 КК України, а саме умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, з призначенням покарання у виді 2 років позбавлення волі з врахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України. Крім цього, просить дослідити протокол огляду місця події від 04.10.2016 року, який є протоколом огляду трупа.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 04.10.2016 року з часу його затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 04.10.2016 року по 09.02.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто на користь держави з ОСОБА_8 1 430 грн. 65 коп. судових витрат за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Скасовано накладений ухвалами Краснопільського районного суду Сумської області від 07.10.2016 року та від 12.10.2016 року арешт на тимчасово вилучене майно, яке вилучалося в ході огляду місця події та в ході складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_8 .

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 стверджував про неврахування судом першої інстанції того, що свою вину у вчиненому він визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, сприяв слідству, оскільки особисто написав в день його затримання заяву про вчинений ним злочин, має позитивну характеристику за місцем проживання, утримує неповнолітню дитину, є не судимим, кається у вчиненому та стверджує про те, що перебуваючи під слідством зробив для себе вірні висновки.

Захисник ОСОБА_7 не погоджуючись з кваліфікацією дій її підзахисного ОСОБА_8 стверджує, що хоч останній і визнав свою вину, дав послідовні пояснення, однак вони, на думку захисника, залишились не спростовані судом та повинні кваліфікуватись за ст. 118 КК України.

Так, захисник наголошує, що 03.10.2016 року в ході розпиття спиртного між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла суперечка, в результаті якої той хватався за лежачий на столі ніж, промовляв «я колись уб`ю», розмахував ним, кричав щоб ОСОБА_8 йшов додому бо колись заріже його чи вб`є, порізав йому палець, після чого обвинувачений взяв лежачий за столом металевий молоток та двічі вдарив ОСОБА_10 в область голови. При цьому вони один від одного знаходились через стіл, ОСОБА_10 сидів на дивані, а потім привстав за ножем та взяв його в руки і почав ним розмахувати в напрямку ОСОБА_8 , та порізав йому палець і лише після того, як ОСОБА_8 побачив кров, то взяв молоток і двічі вдарив в голову ОСОБА_10 .

З огляду на вказані обставини захисник наголошує на тому, що ударам ОСОБА_8 в голову ОСОБА_10 передував його напад на ОСОБА_8 . При цьому він, не змінюючи своїх показів, дійсно говорив про те, що швидка вже не потрібна, оскільки вважав, що ОСОБА_10 вже не допоможеш. І свідків вказаної події немає, оскільки свідок ОСОБА_11 в той час відпочивав в іншій кімнаті будинку, хоч в судовому рішенні вказано інше що він перебував в коридорі будинку. При Також ОСОБА_8 підтвердив факт розпиття в той вечір спиртного, факт сварки потерпілого і обвинуваченого, наявність на столі ножа та те, що ОСОБА_8 дійсно просив не викликати швидку.

Крім того, захисник вважає, що обставинам зазначеним в покладеній в основу судового рішення заяві ОСОБА_8 , про його зізнання у вчиненні злочину, судом не надано належної оцінки, а саме «что он ( ОСОБА_12 ) с агресеей взял нож, порезав мне палец», а в ході проведення освідування ОСОБА_8 взагалі не було звернуто уваги на те, чи маються в останнього на тілі якісь пошкодження, хоч він і вказував про них.

Не надав суд оцінки і поясненням свідка ОСОБА_11 в частині того, що той дійсно бачив на столі якийсь ніж, при цьому в ході огляду місця події вже не на столі, а на грубі було виявлено ніж зі слідами бурої речовини.

Крім цього, сторона захисту не погоджується з висновкам суду про ширину столу до 2-х м. за яким того дня сиділи потерпілий та обвинувачений та значну відстань між ними, оскільки вважає, що суд безпідставно послався лише на пояснення свідка ОСОБА_11 , так як він не був очевидцем події, а будь яких замірів стола чи відстані між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 не проводилось.

Не спростовані судом першої інстанції і пояснення ОСОБА_8 в тій частині, що його дії були в даному випадку перевищенням меж необхідної оборони та його відповідальність повинна бути за ст. 118 КК України.

Також, на думку сторони захисту не допустимим доказом є протокол огляду місця події від 04.10.2016 року, який фактично є протоколом огляду трупу, оскільки в ньому відсутній не лише підпис експерта, як зазначено у вироку суду, а і відсутність даних експерта, який був залучений. Висновок по огляду трупу судом визнаний правдивим, законним, обґрунтованим та допустимим з тих підстав, що при огляді трупу експерт дійсно був присутній, ці дії проводились в її, як адвоката, присутності, але в експертизі відсутній підпис спеціаліста.

Крім цього, захисник вважає, що її підзахисного ОСОБА_8 притягнуто до кримінальної відповідальності на підставі лише його показів, що є порушенням ст. 62 Конституції України.

Також, захисник просить врахувати і ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, неповнолітню дитину, сусіди на нього не скаржаться, претензій матеріального характеру потерпіла до нього не має, він визнав свою вину, а саме те, що від його дій настала смерть ОСОБА_10 .

Крім цього, захисник вказує і на те, що суд безпідставно вказав у своєму рішенні, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 було розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка в режимі відеоконференції, оскільки в такому режимі було допитано виключно лише свідка ОСОБА_13 , інші учасники справи були допитані безпосередньо в залі суду.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_8 03 жовтня 2016 року близько 23 години в житловому будинку по АДРЕСА_2 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, під час вживання спиртного із ОСОБА_10 , вчинив сварку щодо порядку та кількості вживання спиртного. На цьому ґрунті між обвинуваченим та потерпілим виникли неприязні стосунки. Після того, як потерпілий ліг відпочивати на ліжко, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій та бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , з метою вбивства, наніс металевим молотком 10 ударів в життєво важливий орган, а саме : голову ОСОБА_10 , від чого настала смерть останнього.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_7 які просили змінити правову кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_8 злочину на ст.118 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , який просив відмовити в задоволенні апеляційний скарг обвинуваченого та його захисника, а вирок суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Так, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про повторне дослідження протоколу огляду місця події від 04.10.2016 року, який є протоколом огляду трупа, яке апелянт мотивував тим, що суд безпідставно визнав вказаний доказ допустимим та поклав в основу судового рішення.

Колегія суддів заслухавши думку інших учасників апеляційного розгляду щодо заявленого клопотання, відмовила в його задоволенні з огляду на вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості повторно досліджувати докази, що вже були досліджені судом першої інстанції, як того вимагає захисник в даному випадку, бо він як в апеляційній скарзі так і в ході апеляційного розгляду справи не навів жодних аргументів того, що ці докази судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушенням, чи взагалі вони не були предметом такого дослідження, оскільки стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Крім того, відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та позиції обвинуваченого ОСОБА_8 , висловленої в ході апеляційного розгляду, зводяться до незгоди з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України оскільки вважають, що дії останнього необхідно кваліфікувати виключно за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Так, захисник наголошує, що 03.10.2016 року в ході розпиття спиртного між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виникла суперечка, в результаті якої той хватався за лежачий на столі ніж, промовляв «я колись уб`ю», розмахував ним, кричав щоб ОСОБА_8 йшов додому бо колись заріже його чи вб`є, порізав йому палець, після чого обвинувачений взяв лежачий за столом металевий молоток та двічі вдарив ОСОБА_10 в область голови. При цьому вони один від одного знаходились через стіл, ОСОБА_10 сидів на дивані, а потім привстав за ножем та стоячи взяв його в руки, при цьому із-за столу не виходив, почав ним розмахувати в напрямку ОСОБА_8 , руки якого були на столі, після того, як він привстав ОСОБА_10 порізав йому палець і лише після того, як він побачив кров взяв молоток і двічі вдарив в голову останнього. З огляду на вказані обставини, захисник зазначає на те, що ударам ОСОБА_8 в голову ОСОБА_10 передував його напад на ОСОБА_8 . При цьому він, не змінюючи своїх показів, дійсно говорив про те, що швидка вже не потрібна, оскільки вважав, що ОСОБА_10 вже не допоможеш. При цьому свідків вказаної події немає, оскільки свідок ОСОБА_11 в той час відпочивав в іншій кімнаті будинку, хоч в судовому рішенні вказано інше що він перебував в коридорі будинку. Також він підтвердив факт розпиття в той вечір спиртного, факт сварки потерпілого і обвинуваченого, наявність на столі ножа та те, що ОСОБА_8 дійсно просив не викликати швидку.

З вказаними доводами як захисника ОСОБА_7 так і обвинуваченого ОСОБА_8 колегія суддів погодитись не може, оскільки вони повністю спростовуються як фактичними обставинами встановленими в суді першої інстанції, так і матеріалами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема звукозапису судового засідання та змісту вироку суду, така ж позиція обвинуваченого та його захисника була і в суді першої інстанції. При цьому колегія суддів першої інстанції детально перевірила версію обвинуваченого, та його захисника про те, що нанесенню обвинуваченим ударів молотком по голові потерпілого ОСОБА_10 передував напад на ОСОБА_8 з боку останнього, а саме ОСОБА_10 розмахуючи ножем наніс йому поріз пальця лівої руки при цьому вказував про те, що «колись його вб`є», в результаті чого ОСОБА_8 схопивши з під столу молоток і вдарив потерпілого в область голови два рази, тобто в даному випадку, за наведених обставин, мав місце саме захист від нападу потерпілого при якому ОСОБА_8 перевищив межі необхідної оборони та вбив останнього.

Перевіривши таку версію, суд першої інстанції у вироку мотивовано виклав свої висновки щодо кожного доводу обвинуваченого та захисника і з такими висновками погоджується колегія суддів Апеляційного суду.

Так, ключовим питанням кваліфікації злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи чи перевищення меж необхідної оборони для суду у кожному випадку є конкретні обставини справи, наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Згідно тлумачення статей 115 і 118 КК та судової практики умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін характерні й для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони.

Проте, на відміну від умисного вбивства, передбаченого статтею 115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого статтею 118 КК, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, передбаченого статтею 118 КК, характеризується ще й наявністю такої обов`язкової ознаки, як обставини вчинення злочину - умисне вбивство має вчинятися за обставин необхідної оборони. Потерпілим же від цього злочину може бути лише особа, яка вчинила суспільно небезпечне посягання.

Так, в ході судового розгляду справи місцевим судом було встановлено, що при вживанні спиртного потерпілий та обвинувачений перебували по різні сторони столу ширина якого складає близько 2-х метрів та зокрема з пояснень свідка ОСОБА_11 вбачається, що з огляду на значну відстань навіть за допомогою ножа дотягнутись потерпілий до обвинуваченого не мав можливості.

Також даючи оцінку показанням обвинуваченого суд першої інстанції дійшов висновку, що якщо за основу взяти покази ОСОБА_8 , який пояснив, що в цій ситуації, на якій він наполягає, він дістав з-під столу важкий металевий молоток, коли витратив певний час дістаючи його з під столу на своїй половині, відволікся головою униз під стіл, потерпілий нападу не чинив, маючи таку реальну можливість, залишався на своїй половині, а він вбив останнього, нанісши два удари по голові.

Також приходячи до висновку саме про умисні дії ОСОБА_8 при нанесенні ударів молотком по голові, суд першої інстанції обґрунтовано послався і на висновок судово-медичного експерта від 18.11.2016 року п, згідно якого потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді чотирьох наскрізних пошкоджень (ран) та Садна в кількості 5 шт.

Смерть ОСОБА_10 настала внаслідок відкритої тупої травми черепа, що супроводжувалася численними переломами кісток склепіння і основи черепа та ускладненням роздавлення речовини головного мозку.

Як слідує з експертизи спричинено чотири наскрізних ран голови. Що свідчить, що удари наносилися з великою силою, саме з метою вбивства потерпілого.

Згідно вказаного висновку експертизи, численні удари завдано залізною частиною молотка по голові ОСОБА_10 , який знаходився в горизонтальному положенні головою на дивані у вітальні вказаного житлового будинку, повернутий задньою або лівою задньо-боковою поверхнею тіла до нападника, свідчить, що нападу з боку потерпілого достовірно не було. Цей висновок суд першої інстанції поклав в основу вироку, вважаючи його достовірним, який ґрунтується на фактичних матеріалах справи.

Крім того, характер спричинених пошкоджень з розташуванням тіла загиблого саме в такому горизонтальному положенні, як вказав експерт, достовірно на 100 % підтверджують висновок судово-медичного спеціаліста, що ОСОБА_10 був вбитий, перебуваючи під час відпочинку на ліжку ОСОБА_8 з допомогою молотка.

Як видно із дослідженої судом першої інстанції фототаблиці, потерпілий знаходився біля дивану, на якому він перебував під час його забиття, поруч стіна біля вікна та стеля кімнати забризкані слідами крові, тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновку, що вбивство було вчинено саме на цьому місці, а не за столом, як вказує обвинувачений.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що всі покази ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_10 тримав у руках ніж, розмахував ним біля себе, порізав палець ОСОБА_8 , тобто, що ОСОБА_8 на момент нанесення ударів молотком по голові ОСОБА_10 перебував в стані необхідної оборони та перевищив її, є безпідставними і суд першої інстанції визнав їх такими, що дані вони з метою завести суд в оману, уникнути покарання за більш тяжкий злочин і є нічим іншим, як обраним способом захисту.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на ту обставину, що спочатку останній вказував, що вбивство ОСОБА_10 міг вчинити і його сусід ОСОБА_14 , однак ці показання знайшли своє спростування в поясненнях ОСОБА_14 який вказував на те, що дійсно 03.10.2016 року близько 21 год. він відвідував домогосподарство ОСОБА_8 , однак після відмови останнього спільно вживати спиртне пішов звідти та більше не приходив. В подальшому зміст таких пояснень не заперечив і сам обвинувачений ОСОБА_8 . І такі показання суд першої інстанції правомірно визнав, як бажання ОСОБА_8 заплутати органи досудового розслідування.

З огляду на викладені обставини колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи захисника ОСОБА_7 про не спростування судом першої інстанції показань її підзахисного обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають дійсності, оскільки всі надані ним пояснення в деталях проаналізовані в сукупності з іншими наявними в матеріалах провадження доказами колегією суддів районного суду, та їм надана належна оцінка, тому позиція обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що вбивство ОСОБА_10 він вчинив лише з метою свого захисту від нападу останнього не відповідає дійсності та не може заслуговувати на увагу.

Щодо посилань апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що обставинам зазначеним в покладеній в основу судового рішення заяві ОСОБА_8 , про його зізнання у вчиненні злочину, судом не надано належної оцінки, а саме «что он ( ОСОБА_12 ) с агресеей взял нож, порезав мне палец», а в ході проведення освідування ОСОБА_8 взагалі не було звернуто уваги на те, чи маються в останнього на тілі якісь пошкодження, хоч він і вказував про них, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки суд першої інстанції дав оцінку вищезазначеній позиції обвинуваченого ОСОБА_8 в цілому, визнаючи не правдивими його показання про здійснення на нього з боку потерпілого ОСОБА_10 нападу, тому давати оцінку кожній заяві де про це зазначав ОСОБА_8 колегія суддів вважає недоцільним.

Не можуть заслуговувати на увагу з огляду на їх безпідставність і доводи захисника про те, що суд першої інстанції не надав оцінки поясненням свідка ОСОБА_11 в частині того, що той дійсно бачив на столі якийсь ніж, при цьому в ході огляду місця події вже не на столі, а на грубі було виявлено ніж зі слідами бурої речовини, оскільки суд першої інстанції встановив, що нападу на ОСОБА_8 з боку ОСОБА_10 не було, останній ножа в руках не тримав та поріз пальця ОСОБА_8 вчинено зовсім не виявленим в будинку ножем. Крім того, захисником в ході досудового розслідування, щодо зазначених обставин жодних зауважень чи клопотань не заявлялось.

Щодо незгоди сторони захисту з встановленою судом обставиною про ширину столу до 2-х м. за яким того дня сиділи потерпілий та обвинувачений та значну відстань між ними, то її колегія суддів вважає недоречною, оскільки окрім наданих пояснень свідка ОСОБА_11 вона підтверджується ще і протоколом огляду місця події та доданою до нього фототаблицею.

Також, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись і з твердженнями захисника в тій частині, що судом першої інстанції не спростовані пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що його дії повинні бути кваліфіковані за ст. 118 КК України як перевищення меж необхідної оборони, оскільки судом першої інстанції позиція ОСОБА_8 про здійснення на нього ОСОБА_10 нападу повністю спростована про, що свідчить зміст вироку суду. При цьому, ні обвинуваченим ні захисником не доведено самого факту порізу пальця ОСОБА_8 , навпаки ж висновком експерта № 308 від 15.11.2016 року (а.с. 17 т.2) встановлено те, що на виявленому в ході огляду домоволодіння ножі крові ОСОБА_8 не мається.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами захисника про визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 04.10.2016 року, який, як стверджує захисник, фактично є протоколом огляду трупу, оскільки як вбачається з журналу судового засідання від 08.02.2017 року (а.с. 102 т.2) в судовому засіданні це питання (належності та допустимості доказів) вирішувалося судом. При цьому допитувався як слідчий ОСОБА_15 так і експерт ОСОБА_13 , які підтвердили, що зазначена слідча дія огляд місця події дійсно була проведене за участі експерта ОСОБА_13 , і доводи захисника щодо незаконності цієї дії у зв`язку з відсутність підпису експерта, суд першої інстанції не взяв до уваги.

Тобто наведені захисником доводи апеляційної скарги в цій частині вже були предметом розгляду суду першої інстанції , який повністю спростував такі доводи, належно мотивувавши свої висновки, з якими погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Також, на думку колегії суддів є безпідставними і доводи захисника про те, що її підзахисного ОСОБА_8 притягнуто до кримінальної відповідальності виключно на підставі лише його показів, що є порушенням ст. 62 Конституції України, оскільки вказані доводи повністю суперечать змісту оскаржуваного судового рішення з якого вбачається, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 знаходить своє підтвердження і в ряді інших наявних в матеріалах кримінального провадження доказах, зокрема поясненнях свідка ОСОБА_11 , висновках експертів, протоколах огляду місця події з фототаблицями та протоколах огляду речових доказів, які визнані судом як допустимі, оцінені ним та покладені в основу судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно кваліфіковані дії ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Також колегія суддів не погоджується і з доводами апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції при призначенні покарання, не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні вбивства ОСОБА_10 , щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину на його утриманні перебуває син 2008 року народження, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілої, то, оскільки ці обставини суд першої інстанції врахував при призначенні ОСОБА_8 покарання, про що прямо і зазначив у вироку та дійшов, на думку колегії суддів, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, вірного висновку про можливість його виправлення лише в 12-річних умовах ізоляції від суспільства.

Щодо тієї обставини, на яку посилається захисник як на підставу для скасування судового рішення, а саме на те, що суд безпідставно вказав у своєму рішенні, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 було розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка в режимі відеоконференції, оскільки в такому режимі було допитано виключно лише свідка ОСОБА_13 , інші учасники справи були допитані безпосередньо в залі суду, то вона в розумінні ст. 412 КПК України не виступає істотною та не впливає на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про суворість призначеного йому покарання у виді 12 років позбавлення волі, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 просить апеляційний суд врахувати ряд пом`якшуючих покарання обставин та призначити йому більш м`яке покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону судом дотримані.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєного, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують відповідальність. Зокрема, такими, що обтяжують покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, до пом`якшуючих обставин відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та наявність на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_16 , 2008 року народження.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів та вважає таке покарання розумним та справедливим.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на неврахування судом при призначенні покарання того, що свою вину у вчиненому він визнав в повному обсязі, щиро розкаявся, сприяв слідству, оскільки особисто написав в день його затримання заяву про вчинений ним злочин, утримує неповнолітню дитину та кається у вчиненому, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки з судового рішення вбачається протилежне, а саме те, що суд звернув увагу на вказані обвинуваченим обставини та прямо вказав їх у вироку.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, у виді 12 років позбавлення волі, на думку колегії суддів, є законним, справедливим і сприятиме перевихованню обвинуваченого, а тому доводи його апеляційної скарги про суворість призначеного покарання є необґрунтованими і підстав для зміни вироку і пом`якшення призначеного покарання, як про це просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають.

Крім того, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення з 10 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2017 року відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк тримання під вартою із 10 лютого 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі згідно вимог ч.5 ст.72 КК України.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.