АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/626/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/418/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст.185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Борщівського районного суду від 25 жовтня 2016 року,-

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Полонне Хмельницької області, жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, базова загальна середня освіта, не працююча, раніше не судима, -

засуджена за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави 1105 гривень судових витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, 10 червня 2016 року біля 11 год. 20 хв. обвинувачена ОСОБА_9 , разом з двома невстановленими слідством жінками, з метою продажу речей, зайшла на територію житлового господарства, що в с.Ланівці Борщівського району, що належить ОСОБА_10 та підійшовши до житлового будинку, ОСОБА_9 , діючи умисно, з метою особистого збагачення, відчинила вхідні двері житлового будинку, проникла всередину приміщення, де з шухляди тумбочки трельяжу викрала грошові кошти в сумі 31000 грн., 565 євро на суму 16023 грн. 40 коп., 679 доларів США на суму 16975 грн., золоті вироби, а саме, перстень жіночий, вагою 3,76 грам, вартістю 980 грн. за 1 грам на суму 3684 грн. 80 коп., перстень жіночий - печатка, вагою 5 грам, вартістю 977 грн. за 1 грам на суму 4885 грн., перстень жіночий вставка корунд вагою 6.75 грам, вартістю 977 грн. за 1 грам на суму 6594 грн. 75 коп., обручку жіночу вагою 4 грами вартістю 817 грн. за 1 грам на суму 3268 грн., а всього вчинила крадіжку майна ОСОБА_10 на загальну суму 82430 грн. 95 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок суду змінити перекваліфікувати її дії з ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст.185 КК України та призначити їй більш м`яку міру покарання у виді громадських робіт, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, так як умисел вкрасти гроші у неї виник вже в момент перебування у будинку потерпілої, куди вона зайшла через відчинені двері, з метою побачитись із власниками будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинувачену ОСОБА_7 , в судових дебатах її захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просять вирок змінити перекваліфікувати її дії з ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст.185 КК України та призначити їй більш м`яку міру покарання у виді громадських робіт, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_11 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який її засуджено, відповідають фактичним обставинам справи, визнаних судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказах.

Доводи обвинуваченої про те, що умисел на викрадення майна потерпілої в неї виник в приміщенні будинку, куди зайшла через відчинені двері з метою знайти власників, аналогічні тим, що викладені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки суду першої інстанції та оцінені критично.

Зазначені у вироку цього мотиви, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Пункт 22 постанови пленуму Верховного суду України №10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» орієнтує суди на те, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом.

Під «проникненням» слід розуміти вторгнення в закрите чи незакрите (незамкнене) приміщення або житло, яке здійснюється винним протиправно (без відповідного дозволу) всупереч волі громадян, які проживають, працюють або через інші обставини законно перебувають (або в даний час відсутні) в цьому місці. Воно може здійснюватись як з подоланням перешкод (замків, закритих дверей, вікон, люків та ін.) чи опору людей, так і без цього, наприклад шляхом обману відповідних осіб або з використанням того, що ці особи (особа) залишили приміщення (житло) незакритим, без охорони. «Проникнення» може бути здійснене також за допомогою різних пристроїв (крюків, магнітів, шлангів тощо), коли винний не входить у відповідне приміщення.

Отже, обов`язковою ознакою проникнення у житло є його незаконність, тобто відсутність у особи права заходити та перебувати у місці, де знаходиться майно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 із потерпілою ОСОБА_10 та її сім`єю не перебувала у будь-яких соціальних зв`язках, які б дали їй право без відома власників зайти у її житло. Тобто, ОСОБА_7 була для сім`ї потерпілої сторонньою особою, тому її посилання на те, що вона зайшла в будинок через відчинені двері з метою знайти господарів суд вірно оцінив критично.

Житло є приватною власністю і доступ до нього може надаватися виключно з дозволу власника й не є вільним для сторонніх осіб. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що власник будинку запрошував обвинувачену чи оголошував заздалегідь свій намір щось у неї купити.

Обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердила, що на подвір`я будинковолодіння потерпілої її ніхто не запрошував, вона разом з незнайомими жінками зайшли без дозволу, на їх гукання власника будинку ніхто не виходив і не відзивався, тоді самовільно відчинила двері і зайшла у будинок, продовжуючи, як вказала, шукати власника.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, обґрунтував свої висновки на показаннях, які він безпосередньо сприйняв під час судового засідання, та отримав в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні ствердила, що вона проживає в с. Ланівці Борщівського району у власному будинку. 10 червня 2016 року зранку закрила вхідні двері будинку на два обороти і поїхала в м. Борщів. Повернулася біля 11 год. 20 хв., і коли зайшла на своє подвір`я побачила, що відкрилися вхідні двері їі будинку та вийшли три жінки циганської зовнішності та пояснювали, що вони торгують різним товаром. Одна з них швиденько вийшла на вулицю, а дві інших намагалися її заговорити. Зайшовши в будинок виявила, що в неї викрали гроші та золоті вироби. Вона вибігла на вулицю, однак циганок вже не було.

Потерпіла ОСОБА_10 вказала, що вхідні двері її будинку були закриті на замок, на два оберти, та ніхто інший, крім неї, не міг їх відкрити.

Будь-які інші докази, які б підтверджували доводи обвинуваченої щодо неправильності кваліфікації її дій відсутні, а тому вирок суду в частині кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України є законним та обґрунтованим.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_11 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд врахував, що вона раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно та відшкодувала завдані збитки.

З урахуванням наведеного, з додержанням вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції обвинувачення, наближеного до мінімального та на підставі ст.75 КК України звільнив її від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду є обґрунтованим і законним та підстав для його зміни, колегія суддів, не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду від 25 жовтня 2016 року щодо неї - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2