Єдиний унікальний номер 722/378/17
Номер провадження 1-в/722/85/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

та засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Рожин Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк з наведених в ньому підстав.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що під час відбування покарання зрозумів протиправність своїх дій, має хвору мати, яка потребує його догляду та матеріальної допомоги.

Прокурор ОСОБА_3 та представник колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання вважаючи, що засуджений ОСОБА_5 на даний час своєю поведінкою та відношенням до праці не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА Чернівецької області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вирішення клопотання засудженого поклав на розсуд суду та просив провести судове засідання без його присутності.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та особову справу засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Пунктом 3 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 18.05.2011 року за ч.1 ст.115, ч.2 ст.125, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 08 років позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з 11.09.2010 року.
Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 19.02.2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 11.09.2010 року по 12.09.2011 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_5 10.09.2017 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 06 років 07 місяців 01 день позбавлення волі, тобто більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 04 місяці 28 днів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого, судом встановлено наступні обставини.

Згідно характеристики, затвердженої 07.04.2017 року начальником ДУ «СВК (№67)», до колонії засуджений ОСОБА_5 прибув 25.09.2011 року. З моменту прибуття до установи по січень 2013 року був працевлаштований в якості вибірника-складальника стінового каменю в гірничому цеху №1. До роботи відноситься погано, встановлені обсяги робіт у повному обсязі не виконував. З лютого 2013 року по лютий 2014 року до будь-яких оплачуваних робіт не залучався, з приводу працевлаштування до персоналу колонії не звертався. З березня 2014 року по березень 2015 року та в періоди з травня по серпень 2015 року та з квітня по травень 2016 року працював в якості вибірника-складальника стінового каменю в гірничому цеху №1. До виконання змінних завдань відносився безвідповідально і в повному обсязі їх не виконував. З червня 2016 року по даний час, до будь-яких оплачуваних робіт не залучається у зв`язку з небажанням працювати. Роботи з благоустрою установи виконує неохоче і лише під контролем. У відносинах з іншими засудженими вживчивий, не конфліктний, підтримує стосунки з засудженими різної спрямованості. По відношенню до представників адміністрації колонії тактовний, стриманий. Здобув спеціальність «токар» в навчальному центрі, що функціонує при установі. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом телефонних розмов, побачень, отримання посилок та передач.

Відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання у виді позбавлення волі, двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не має.
З довідки, виданої медичною частиною ДУ «СВК (№67)» №122 від 06.04.2017 року вбачається, що ОСОБА_5 був комісійно оглянутий лікарями медичної частини. Працездатний, в теперішній час стан здоров`я засудженого задовільний.
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно атестаційних листів засудженого, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-період атестації з 15.07.2011 року по 23.01.2012 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 20.07.2012 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 20.07.2012 року по 24.01.2013 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 24.01.2013 року по 12.07.2013 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 12.07.2013 року по 17.01.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 17.01.2014 року по 24.07.2014 року «не став на шлях виправлення»;
-період атестації з 24.07.2014 року по 13.07.2015 року «дотримується вимог режиму»;
-станом на 28.01.2016 року «не став на шлях виправлення»;
-станом на 12.01.2017 року «не став на шлях виправлення».
Відповідно до протоколів засідання комісії ДУ «СВК (№67)» від 16.09.2014 року №19/2014, від 14.01.2016 року №1/2016, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в переведенні до ДСР та клопотанні перед судом про застосування ст.82 КК України як особі, яка не довела, що стала на шлях виправлення.

Частиною 2 ст.65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Згідно ст.127 КВК України, самодіяльні організації засуджених до позбавлення волі створюються в колоніях з метою розвитку в засуджених корисної ініціативи, соціальної активності, здорових міжособових взаємовідносин, участі у вирішенні питань організації праці, навчання, відпочинку, побуту, впливу на виправлення засуджених, розвитку корисних соціальних зв`язків. Участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.

Судом встановлено, що під час відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо.

На даний час, програми диференційованого виховного впливу не реалізовує, участі в самодіяльних організаціях та культурному житті установи не приймає.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.
Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання не були сумлінними, в його особистості не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6, ч.2 ст.65, ст.127 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: