АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/468/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1 Справа: № 635/6655/16-к
Категорія: ст.459 КПК
У Х В А Л А

Іменем України
16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у залі суду в м.Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року, у відповідності з якою заяву
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Гаваноси Вулканештського району республіки Молдова, засудженого 25 квітня 2000 року вироком Харківського обласного суду за ч.1 ст.222, ст.69, ч.3 ст.142, ч.3 ст.144, ст.190-1, ч.2 ст.17, п.п. «а, г, з, і» ст.93, п.п. «а, з, і» ст.93, ст.42 КК України (в редакції закону 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
про перегляд вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року за нововиявленими обставинами, залишено без задоволення.
Приймаючи таке рішення, суд в ухвалі зазначив, що викладені в заяві ОСОБА_8 обставини про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду справи органом досудового розслідування та судом були порушені вимоги п.п. 3, 4 ч.1 ст.45, ст.ст. 19, 128, 142, 246, 281 КПК України (в редакції закону 1961 року), чим було порушено його право на захист, не є нововиявленими, а обставини, які б давали підстави для скасування вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року, який набув статус остаточного після перегляду судом Верховного Суду України, відсутні.
В апеляційній скарзі засуджений просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити перегляд вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року, посилаючись на те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції він не володів ані російською, ані українською мовами, на момент затримання йому не було забезпечено право на захист, показання він давав без захисника. Про ці обставини він повідомляв у судовому засіданні, але судом була оголошена перерва, під час якої до нього підійшов адвокат ОСОБА_9 та пообіцяла йому покарання у виді 15 років позбавлення волі, якщо він визнає свою вину. Також посилається на істотні порушення кримінально-процесуального законодавства, що стосується оцінки доказів судом, зокрема невстановлені причини смерті деяких потерпілих. Водночас зазначив, про те, що він засуджений за вчинення злочинів по епізодам, частину яких він не вчиняв та участі у них не брав.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення цієї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року ОСОБА_8 було засуджено за ч. 1 ст. 222, ст. 69, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 144, ст. 190-1, ч. 2 ст. 17, п.п. «а, г, з, і» ст. 93, п.п. «а, з, і» ст. 93, ст. 42 КК України (в редакції закону 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 6 березня 2001 року цей вирок в частині засудження ОСОБА_8 за ч.3 ст.144 КК України (в редакції закону 1960 року) скасовано і справу в цій частині закрито. ОСОБА_8 вважається засудженим за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 222, ст. 69, ч. 3 ст. 142, ст. 190-1, ч. 2 ст. 17, п.п. «а, г, з, і» ст. 93, п.п. «а, з, і» ст. 93 КК України (в редакції закону 1960 року) до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
У відповідності з положеннями ч.ч.1, 2 ст.459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими визнаються, зокрема, штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора під час кримінального провадження; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку, що належить переглянути.
Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для справи; їх наявність в об`єктивній дійсності до постановлення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та постановлення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу.
До таких обставин, на думку засудженого ОСОБА_8 , відноситься те, що на час проведення досудового розслідування та судового розгляду у відношенні останнього, він, будучи громадянином Молдови, не володів ані російською, ані українською мовами, також з моменту затримання йому не було забезпечено участь перекладача та захисника, копії вручених йому процесуальних документів на його рідну мову не перекладались, що позбавило його можливості належним чином захищатися від пред`явленого обвинувачення та призвело до його незаконного засудження за вчинення злочинів, які він не вчиняв. Така думка засудженого є помилковою, виходячи з наступного.

За змістом вимог кримінального і кримінального - процесуального закону, правова безпосередність є обов`язком державного органу забезпечити учасникам розгляду кримінального провадження розуміння їх прав і можливостей реалізувати вказані права, знати обсяг пред`явленого обвинувачення, мати реальну можливість захищати і одстоювати свої процесуальні права в судовому засіданні.
Відповідно до матеріалів кримінальної справи при її розгляді судом першої інстанції виконання зазначених вимог було дотримано. Зокрема, матеріали справи, а саме протоколи судових засідань, містять дані щодо роз`яснення засудженому ОСОБА_8 його процесуальних прав у судовому засіданні, в тому числі мати захисника та перекладача, всі судові засідання проводилися російською мовою за участю захисника, засуджений надавав пояснення також російською мовою, крім того, всі скарги та заяви засудженого, у тому числі касаційна скарга написані останнім власноручно російською мовою.
Поряд з цим, як вбачається з аналізу змісту касаційної скарги ОСОБА_8 від 22 травня 2000 року, яка ним написана власноручно російською мовою, всі ті порушення кримінально-процесуального законодавства, на які засуджений посилається у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, як на підставу для скасування вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року, у тому числі щодо порушення його права на захист та права мати перекладача, були викладені ним в даній касаційній скарзі. Крім того, про всі ці обставини, ОСОБА_8 зазначав у своїх заявах, адресованих Генеральному прокурору України від 03 травня 2000 року, Голові Харківського обласного суду від 20 червня 2000 року, Міністерству Юстиції України від 10 липня 2000 року, Голові Верховного Суду України від 28 жовтня 2000 року, Голові Верховної Ради України та Голові Комітету з прав людини від 28 жовтня 2000 року, Голові Верховного Суду України від 11 січня 2001 року, а також в доповненні до вищевказаної касаційної скарги ОСОБА_8 від 23 січня 2001 року, при цьому, всі перелічені заяви написані ОСОБА_8 також власноручно російською мовою.
Таким чином, всі порушення кримінально-процесуального законодавства, на які засуджений посилається у заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, як на підставу для скасування вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року, були предметом перевірки у Верховному Суді України, який переглядав вирок Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року, про що вбачається зі змісту Ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 06 березня 2001 року, яка містить висновок в тому числі про те, що посилання ОСОБА_8 на незаконність його засудження через те, що він не володіє мовою (російською), слід визнати непереконливими.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано залишив заяву засудженого без задоволення, оскільки дійшов правильного висновку, що підстави, на які посилається засуджений ОСОБА_8 не є нововиявленими в розумінні ст. 459 КПК України (2012 р.), так як були відомі суду під час ухвалення рішення та предметом його розгляду, а доводи його апеляційної скарги правильності цього висновку не спростовують. Тому апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України ухвала суду першої інстанції перевірялась в межах апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2016 року про відмову у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 25 квітня 2000 року за нововиявленими обставинами без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Головуючий -

Судді: