Провадження № 11-кп/779/192/2017
Категорія ч.1 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря с/з ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами (далі АС) заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року по кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (далі-КК),-

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, неодружений, має одну неповнолітню дитину, українець, громадянин України,
визнаний винуватим і засуджений за ч.1 ст.121 КК та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з відбуванням у кримінально-виконавчій установі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з 19.07.2016 року - з моменту фактичного затримання.

Постановлено зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення: з 19.07.2016 року до дня набрання вироком законної сили, за правилами, передбаченими ст.72 КК - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в дохід держави 879 гривень 60 копійок судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК). За вироком суду ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння за наступних обставин.

Так, 19.07.2016 року приблизно о 17.40 год. ОСОБА_7 , після вживання спиртних напоїв на березі річки Бистриця-Надвірнянська, разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , прийшли до приміщення житлової кімнати АДРЕСА_2 . Відкриваючи двері своєї житлової кімнати ОСОБА_7 побачив, як до сусідньої кімнати № 17 входили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, у який втрутились ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , намагаючись його припинити. Однак ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, використавши вказаний незначний конфлікт як привід до вчинення неправомірних дій щодо потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вихопив ножа та умисно наніс ним один удар в ділянку грудної клітки зліва ОСОБА_12 , внаслідок чого ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 , згідно висновку експертизи тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент спричинення. Після вчинення вказаних злочинних дій ОСОБА_7 залишив місце події, а потерпілого ОСОБА_12 було доставлено до Івано-Франківської ОКЛ. У подальшому ОСОБА_7 на вул. Привокзальній в м. Івано-Франківську було затримано працівниками поліції при спробі покинути м. Івано-Франківськ.

У своїй апеляційній скарзі (далі-АС) прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2017 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що суд належним чином не обґрунтував свого рішення про призначення покарання із застосуванням ст.69 КК, оскільки наведена у вироку сукупність обставин не дає підстав для її застосування; не в повній мірі врахував ту обставину, що обвинувачений вчинив даний злочин у стані алкогольного сп`яніння та ступінь суспільної небезпеки вчиненого.

Просить вирок суду з цих підстав скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання 5 років позбавлення волі.

У своїй АС обвинувачений ОСОБА_7 просить суд врахувати ті обставини, що він на обліку в наркологічному диспансері не перебував до вчинення злочину, виховує малолітню дитину та 3 неповнолітніх дітей своєї цивільної дружини та на момент затримання працював на посаді в,язальника в ДП ВО Карпати, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити йому менш суворе покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить АС прокурора залишити без задоволення, а вирок суду щодо її підзахисного змінити, призначивши йому менш суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі. Також звертає увагу суду на ті обставини, що обвинуваченого ОСОБА_7 було поставлено на облік після вчинення ним злочину, а в ході досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено ступінь його сп`яніння у день вчинення злочину, тому просить не брати до уваги як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В судове засідання апеляційного суду не з,явився потерпілий ОСОБА_12 , хоча він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_2 , пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану прокурором АС, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 суворіше покарання, а також заперечив АС обвинуваченого та його захисника; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечили доводи АС прокурора та просили вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_7 менш суворе покарання, не пов`язане із позбавленням волі; перевіривши матеріали кримінального провадження та додані під час апеляційного розгляду документи, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів приходить до висновку, що АС прокурора підлягає до задоволення, АС обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 - не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах АС. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його неправомірних дій за ч.1 ст.121 КК, відповідають встановленим судом фактичним обставинам і в АС не оспорюються.

Як вбачається із вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року, ОСОБА_7 , в порядку ч.3 ст.349 КПК, правильно зрозумів зміст обставин справи, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних під час досудового розслідування, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили. Колегія суддів не вбачає порушень проведення судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевірялися.

Відповідно до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Згідно з положеннями ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно до ст.50 цього ж Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Покликання прокурора на незаконність вироку суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного йому покарання, є слушними.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику призначення судами кримінального покарання №7 від 24 жовтня 2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей), матеріальний стан.

Як вбачається із вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання, судом першої інстанції взято до уваги, що обвинувачений перебуває на обліку в Івано-Франківському ОНД з приводу вживання алкоголю, раніше не судимий, позитивно характеризується, має одну неповнолітню дитину, його щире каяття у вчиненому, думку потерпілого про призначення не суворого покарання обвинуваченому та добровільне часткове відшкодування завданих потерпілому збитків.

Вказані обставини та дані про особу обвинуваченого суд визнав такими, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до п.3 вказаної вище Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчинення злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Однак, суд першої інстанції лише формально врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК, який відповідно до положень ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії тяжких, оскільки він умисно заподіяв потерпілому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення, а саме - проникаюче ножове поранення в грудну клітку зліва, що свідчить про більшу суспільну небезпеку вчиненого.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст.69 КК.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст.69 КК, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується, має одну неповнолітню дитину, його щире каяття, думку потерпілого про призначення не суворого покарання обвинуваченому, добровільне часткове відшкодування заподіяних потерпілому збитків.

Як вбачається із обвинувального акту, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , було визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а обставин, що пом`якшують покарання, не було встановлено.

Тому покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 в частині встановлення обставин, що пом`якшують покарання, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції визнав кілька обставин, не зазначених в обвинувальному акті, такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому, зокрема його щире каяття, позитивну характеристику, те, що раніше не судимий, має на утриманні одну неповнолітню дитину, думку потерпілого ОСОБА_12 про несуворе покарання та добровільне часткове відшкодування завданих потерпілому збитків.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії.

Судом встановлено обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_7 , передбачену п.13 ч.1 ст.67 КК, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп,яніння.

Щодо покликання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про те, що в ході досудового розслідування та судового розгляду не було встановлено ступінь сп`яніння ОСОБА_7 у день вчинення злочину, то КК не передбачає необхідності встановлення ступеня алкогольного сп`яніння, а лише підтвердження самого факту алкогольного сп`яніння обвинуваченого, що засвідчується відповідною довідкою Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру (а.с.73).

Разом з тим, як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта №250/2016, ступінь алкогольного сп`яніння ОСОБА_7 у день вчинення злочину згідно Drager-індикатора становив 1,8 проміле (а.с.74-77).

Крім того, разом із позитивними характеристиками з місця реєстрації ОСОБА_7 - Чорноославської сільської ради (а.с.88) та місця фактичного проживання Бортниківської сільської ради (а.с.90), в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт-характеристика старшого інспектора Івано-Франківського ВП ГУНП ОСОБА_13 , згідно з яким за період проживання ОСОБА_7 протягом місяця в орендованій ним квартирі по АДРЕСА_3 , надходили звернення про зловживання ним алкогольними напоями (а.с.81).

Тому наведена вище сукупність обставин, що визнані судом першої інстанції такими, що пом`якшують покарання, не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину настільки, щоб призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, встановленої санкцією ч.1 ст.121 КК.

Таким чином, місцевим судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , апеляційний суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке було небезпечне для життя в момент спричинення, оскільки ножове поранення було нанесено в грудну клітку зліва життєво важливий орган, що свідчить про більшу суспільну небезпеку вчиненого, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків (а.с.94), а також дані про його особу, зокрема суперечливі характеристики з місць проживання, його участь у вихованні своєї малолітньої дитини (а.с.89) та 3 неповнолітніх дітей його співмешканки (а.с.145-147), вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, згідно довідки Івано-Франківського обласного наркологічного диспансеру ОСОБА_7 перебуває під консультативним наглядом з 19.07.2016 року внаслідок вживання алкоголю, діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю; гостра інтоксикація неускладнена (а.с.73,84).

Відсутність претензій з боку потерпілого та його прохання про призначення ОСОБА_7 не суворого покарання, не є безумовною підставою для його пом`якшення, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти життя та здоров,я потерпілого, однак суд враховує його при призначенні покарання.

Санкція ч.1 ст.121 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про застосуванням положень ст.69 КК при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, оскільки таке покарання не буде достатнім для його виправлення та перевиховання і є несправедливим.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок, зокрема, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості, що передбачено ст.409 цього ж Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, АС обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, АС прокурора - задовольнити, а вирок щодо ОСОБА_7 скасувати з наведених вище підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_9 , задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 скасувати частково та постановити новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.1 ст.121 КК та призначити йому покарання 5 ( п,ять) років позбавлення волі.

Час перебування ОСОБА_7 під вартою з 19.07.2016 року до 05.05.2017 року зарахувати йому в строк покарання, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК, в розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у цей же строк з часу отримання копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4