П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його оголошення в розшук,
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі та із застосуванням ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки з покладенням зобов`язань передбачених ст. 76 КК України.

До суду надійшло клопотання інспектора Дніпровського РВ КВІ в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_3 та оголошення його в розшук. Оскільки він покладені на нього у порядку ст. 76 КК України обов`язки не виконує, місце знаходження не відоме.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак суд, враховуючи положення абз. 2 ч. 4 ст. 539 КПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд провадження у їх відсутність.

Суд, вивчивши наявні матеріали, заслухавши думки учасників процесу, приходить до наступного.

У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Частиною 1 статті 539 КПК України регламентовано, що питання, які виникають … після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) … органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

При цьому, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 5, 8, 9 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Аналогічні правові положення містяться у п.п. 1.2 п. 1 Розділу І Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань від 19.12.2003 року № 270/1560 (далі Інструкція).

Тобто, системний аналіз зазначених правових норм імперативно свідчить про те, що питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком може бути вирішене судом за місцем проживання засудженого на момент подання до суду такого клопотання.
Однак, як убачається безпосередньо з самого клопотання місця мешкання його у м. Києві відсутнє, а вказано лише, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до даних АДП ГУДМС засуджений по м. Києву не значиться (а.с. 75).

Те, що засуджений не мешкає у м. Києві свідчить і те, що він системно не з`являється на реєстрацію до ВКВІ.

За таких умов, вищезазначені дані свідчать про те, що засуджений, на час розгляду цього клопотання ВКВІ, у Дніпровському районі м. Києва не проживає.

Відповідно до п. 4.21 Розділу IV Інструкції, стосовно осіб, які змінили місце постійного проживання до закінчення виконання судового рішення, надсилається повідомлення до підрозділу інспекції за новим місцем проживання засудженої особи через територіальні органи управління Департаменту. Особові справи на запит підрозділу інспекції за новим місцем проживання засуджених осіб пересилаються також через територіальні органи управління Департаменту.

Розгляд же цього клопотання Дніпровським районним судом м. Києва по суті призведе до істотних порушень КПК України та, незалежно від наслідків такого розгляду, до скасування прийнятого судового рішення, як такого, що прийняте не уповноваженим складом суду та судом.

З ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року в справі № 5-7149впс15 слідує, що зміна підсудності розгляду клопотання поданого заявником в порядку статей 537, 539 КПК України процесуальним законом не передбачена.
Також, слід зазначити, що інспектор подав до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання відносно засудженого та оголошення його в розшук, однак в силу положень ст.ст. 537, 539 та їх конструкції, за наслідками розгляду клопотань такого типу суд має можливість постановити тільки судове рішення про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком і все, вищевказані статті цього Кодексу не регламентують питання розгляду клопотання ВКВІ про розшук особи.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що клопотання заявника, за своєю суттю, є сумнівним, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), а тому останнє підлягає поверненню заявнику для приведення у відповідності до норм КПК України, КВК України та Інструкції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-7, 22, 26, 369-372, 372,392, 537, 539 КПК України, суд

у х в а л и в:
Клопотання інспектора Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві про скасування звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оголошення його в розшук, - повернути заявнику для виконання вимог Кримінального процесуального Кодексу України, КВК України.

Повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до належного суду згідно п. 3 ч. 2 ст. 539 КПК України в порядку КПК України, КВК України.

Матеріали особової справи стосовно засудженого повернути до Дніпровського районного відділу кримінально - виконавчої інспекції в м. Києві.

Ухвала, яка набрала законної сили в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним Кодексом України, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
С у д д я: ОСОБА_1