Справа № 152/150/17
Провадження1-кп/152/20/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 серпня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 22.09.2014 року за № 0006828 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соснівка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України не судимого,
Обох, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.136, ч.2 ст.185 КК України;

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 18.09.2014 року у вечірній час разом з ОСОБА_8 , вживали спиртні напої у приміщенні літньої кухні ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після вживання спиртних напоїв, ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , взяли ОСОБА_8 під руки, так як він не міг самостійно іти у зв`язку з алкогольним сп`янінням, та завели останнього до однієї з кімнат будинку ОСОБА_4 , де положили в ліжко, а самі пішли спати - ОСОБА_4 до іншої кімнати, а ОСОБА_3 в літню кухню.

19.09.2014 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшли до кімнати, в якій спав ОСОБА_8 , щоб розбудити його, однак на їхні дії останній не реагував. Усвідомлюючи те, що ОСОБА_8 знаходиться у небезпечному для життя стані, маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали особисто такої допомоги і не вжили заходів, необхідних для відведення небезпеки для життя потерпілого, а також не повідомили заклади охорони здоров`я або інших компетентних осіб про необхідність надання допомоги людині, а домовившись між собою, діючи зі спільним умислом, підбурювані жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, таємно викрали з безіменного пальця правої руки ОСОБА_8 золоту обручку вагою 2 г, вартістю 820 грн., яку ОСОБА_3 поклав в кишеню своїх штанів, далі положили ОСОБА_8 , який перебував без свідомості, на покривало та потягнули його з приміщення будинку до сусіднього нежилого домоволодіння, а саме до холодного підвального приміщення, та залишили його там більше ніж на добу, де ОСОБА_8 через стан сильного алкогольного сп`яніння, що призвело до його безпорадного стану, та низький температурний режим не більше +8 градусів Цельсія, не міг самостійно пересуватися та вчиняти значний обсяг цілеспрямованих дій, направлених на збереження свого життя, внаслідок чого в ніч з 19 на 20 вересня 2014 року, через загальне переохолодження організму наступила смерть ОСОБА_8

20.09.2014 року близько 23.00 год. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 перетягнули тіло ОСОБА_8 з підвального приміщення до річки та викинули в зарости верби біля річки.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 165-к/876 від 22.12.2016 року, причиною смерті ОСОБА_8 є загальне переохолодження організму, що виникло на фоні тяжкої алкогольної інтоксикації, яке через певний проміжок часу спричинило загрозливий для життя стан, пов`язаний з порушенням терморегуляції, та призвело до настання смерті ОСОБА_8 в ніч з 19 на 20 вересня 2014 року, тому за цією ознакою належить до тяжких тілесних ушкоджень. Між загальним переохолодженням організму та смертю ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.
При судово-медичному обстеженні трупа ОСОБА_8 будь - яких даних, які б вказували на факти надання медичної допомоги не встановлено. Хоча при своєчасному наданні, в повному обсязі, кваліфікованої медичної допомоги, в умовах стаціонару, можна було б запобігти настанню смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 винуватими себе у пред`явленому обвинуваченні визнали, не заперечували факту ненадання допомоги ОСОБА_8 , який перебував в небезпечному для життя стані, що спричинило смерть останнього при вище наведених обставинах. Також підтвердили факт вчинення ними крадіжки золотої обручки. При цьому ОСОБА_3 запевняв суд, що обручку з пальця ОСОБА_8 зняв ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 наполягав на тому, що обручку з пальця ОСОБА_8 зі словами: "Навіщо мертвому каблучка" зняв ОСОБА_3 . Обвинувачені розкаялися у скоєному, просили їх суворо не карати. Запевняли суд, що усвідомили свою протиправну поведінку і готові понести покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 16 вересня 2014 року в м. Вінниці він зустрів свого давнього знайомого ОСОБА_8 , з яким вони домовилися поїхати в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області, де він мав отримати кошти за оренду землі. 17.09.2014 року вони приїхали в с. Джурин, він отримав орендну плату за землю в розмірі 3600 гривень, придбали у місцевому магазині горілку, пиво, пішли до нього додому, де до вечора вживали спиртні напої, переночували і на слідуючий день знов пили горілку і закушували кавуном. Потім закликали до себе ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , які прийняли участь у розпитті спиртних напоїв. ОСОБА_4 запропонував піти до нього насмажити картоплі і там допити горілку. У ОСОБА_4 розпили три пляшки горілки втрьох: він, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 . Всі були п`яні, ОСОБА_8 дуже сп`янів, вони взяли його під руки і завели до хати, роздягнули, поклали спати в ліжко в кімнаті. Він пішов спати в кухню. Вранці його розбудив ОСОБА_11 , попросив принести пива. Він приніс пива, яке вони випили і пішли будити ОСОБА_8 , але побачили, що останній не подає ознак життя. ОСОБА_11 налякався і запропонував перенести ОСОБА_8 в підвальне приміщення нежилої садиби по сусідству, при цьому зняв з пальця правої руки ОСОБА_8 золоту обручку зі словами: "Навіщо мертвому каблучка" і передав йому, каблучку він поклав в кишеню штанів. Далі, ОСОБА_11 приніс рядно, на яке вони поклали ОСОБА_8 і потягнули в погріб сусіднього домогосподарства, маючи намір пізніше вирішити, що робити з потерпілим. Після цього повернулися в будинок, він забрав речі і одяг ОСОБА_8 - штани, куртку, в кишені якої був телефон, босоніжки, рюкзак. Вказані речі викинув на смітник. З ОСОБА_4 домовилися, що будуть всім розповідати, що ОСОБА_8 поїхав у Вінницю, пішли в село, виміняли у ОСОБА_12 каблучку на один літр горілки, яку розпили і розійшлися по домівках. Наступного дня, увечері приїхав батько ОСОБА_8 ОСОБА_6 , шукав сина, стукав до нього до хати, кликав, але він не відчинив. Коли батько ОСОБА_8 пішов, він вийшов з будинку і пішов до ОСОБА_4 , повідомив його, що ОСОБА_13 шукає батько. Тоді вони вирішили позбутися тіла ОСОБА_8 , пішли в погріб, будучи впевненими, що ОСОБА_8 мертвий, в тому ж самому рядні, на якому приволочили його з хати, потягнули до річки, викинули в очерет біля річки, сподіваючись на те, що при його виявленні подумають, що ОСОБА_8 втопився.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду показав, що 18.09.2014 року він разом з ОСОБА_10 проходили повз домогосподарства ОСОБА_3 , який на подвір`ї розпивав спиртні напої з незнайомим йому чоловіком, яким виявився ОСОБА_9 . ОСОБА_3 покликав їх і вони спільно продовжили розпивати спиртні напої, але, оскільки закушували лише кавуном, він запропонував піти до нього додому, насмажити картоплі і там допити горілку. У нього вдома розпили ще три пляшки горілки втрьох: він, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 . Всі були п`яні, ОСОБА_13 , який дуже сп`янів, вони з ОСОБА_3 взяли під руки, завели до хати, поклали спати на ліжко в кімнаті. Вранці він прокинувся, пішов в кухню де спав ОСОБА_3 , попросив останнього принести пива. ОСОБА_3 приніс пиво, вони випили його і пішли будити ОСОБА_8 , але побачили, що останній не подає ознак життя. Він налякався і запропонував ОСОБА_3 перенести ОСОБА_8 в підвальне приміщення нежилої садиби по сусідству. ОСОБА_3 погодився, він приніс рядно, на яке вони поклали ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_3 зняв з пальця правої руки ОСОБА_8 обручку зі словами: "Навіщо мертвому каблучка" і поклав в кишеню штанів. Далі вони потягнули ОСОБА_13 в погріб, маючи намір пізніше вирішити, що робити з потерпілим. Після цього повернулися в будинок, ОСОБА_3 забрав речі і одяг ОСОБА_8 , які, говорив, що викине. З ОСОБА_3 домовилися, що будуть всім розповідати, що ОСОБА_8 поїхав у м. Вінницю, пішли в село, виміняли у ОСОБА_12 каблучку на один літр горілки, яку розпили і розійшлися по домівках. Увечері наступного дня до нього прийшов ОСОБА_3 і повідомив, що ОСОБА_13 розшукує батько. Тоді вони вирішили позбутися тіла ОСОБА_8 , пішли в погріб, в тому ж самому рядні, на якому приволочили ОСОБА_13 з хати, потягнули до річки, викинули у очерет біля річки, сподіваючись на те, що при його виявленні подумають, що ОСОБА_8 втопився.

Винуватість ОСОБА_4 , ОСОБА_3 у ненаданні допомоги особі, яка перебувала в небезпечному для життя стані, при можливості надати таку допомогу та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого та у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненому за попередньою змовою групою осіб крім визнання ними вини, підтверджується перевіреними, дослідженими і оціненими судом доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що він є батьком ОСОБА_9 . З 16 по 18 вересня 2014 року він неодноразово телефонував синові, але останній не відповідав на телефонні дзвінки, а з 20.09.2014 року телефон вже був відключений. Він почав хвилюватися і намагався з`ясовувати де подівся син. Від знайомого сина вони з дружиною дізналися, що ОСОБА_13 поїхав з ОСОБА_3 в с. Джурин Шаргородського району. Увечері 20 вересня 2014 року вони з дружиною приїхали в село Джурин, знайшли будинок ОСОБА_3 . Стукали у вікна, двері, кликали сина, але їм ніхто не відповів. Було темно і вони поїхали додому. Вранці 21.09.2014 року з дружиною і зятем поїхали написали заяву в поліцію і знову приїхали в с. Джурин, знайшли ОСОБА_10 , який розповів їм, що розпивав спиртні напої разом з їх сином, об`їздили всі місця, на які вказували жителі села як на неблагонадійні, але нікого не знайшли. Сусіди повідомили, що ОСОБА_3 розповідав, що син поїхав в Вінницю. Потім поїхали до ОСОБА_4 , знов до хати ОСОБА_3 , і оскільки стемніло, поїхали додому. 22.09.2014 року знов приїхали в село, пішли до ОСОБА_4 , який запевняв їх, що ОСОБА_13 поїхав у Вінницю, але вони продовжували пошуки і біля річки у очереті він знайшов труп свого сина ОСОБА_8 , який був скручений у неприродній позі, без верхнього одягу, лише в майці, прикритий гілками. ОСОБА_4 весь час спостерігав за їхніми діями із за корчів, а коли побачив, що виявили труп, почав тікати, зять догнав його, потім вони викликали поліцію. Кримінальними правопорушеннями йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Просив стягнути з обвинувачених на його користь матеріальну шкоду в сумі 820 гривень, яка полягає у вартості золотої обручки сина, витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень, та моральну шкоду, яку він зазнав у зв`язку з втратою сина, і оцінює у 1000000 гривень, а також просив призначити обвинуваченим найсуворіше покарання, передбачене за вчинені ними кримінальні правопорушення.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що її чоловік ОСОБА_8 17 вересня 2014 року зранку повідомив їй, що їде в м. Шаргород, з ким їде і до кого не говорив і не телефонував ні цього дня, ні наступного. Більше чоловіка живим вона не бачила.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що 17 вересня 2014 року він проходив повз подвір`я ОСОБА_3 , де останній розпивав спиртні напої з ОСОБА_8 , він приєднався до них, деякий час вони пили горілку, спілкувалися, а потім він пішов додому. На слідуючий день він також пішов до ОСОБА_3 , там був також ОСОБА_4 . Всі пили горілку і закушували кавуном. ОСОБА_4 запропонував піти до нього додому, насмажити картоплі і там допити горілку. Всі разом вони пішли до ОСОБА_4 , але там його вигнала тітка ОСОБА_4 ОСОБА_15 і він пішов додому. 19 вересня він бачив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_8 з ними не було, тому він запитав: "Де ОСОБА_16 ?", на що ОСОБА_3 відповів, що ОСОБА_13 поїхав у м. Вінницю. Через день до нього приходили батьки ОСОБА_17 , запитували, чи не бачив ОСОБА_18 , він розповів їм коли і при яких обставинах бачив їхнього сина. Разом з батьками ОСОБА_8 вони шукали останнього в селі, заходили до ОСОБА_4 , але його тітка ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_4 немає вдома і їй нічого невідомо про ОСОБА_9 . Пізніше ОСОБА_4 йому розповідав, що обручку з пальця ОСОБА_8 зняв ОСОБА_3 , коли вранці вони побачили, що ОСОБА_13 не подає ознак життя, говорячи при цьому, що йому вже обручка не потрібна. Цього ж дня вони з ОСОБА_3 виміняли обручку на горілку у ОСОБА_12 .

Допитана судом свідок ОСОБА_15 показала, що ОСОБА_4 її племінник, проживає біля неї, допомагає їй по господарству. У 2014 році дійсно був такий випадок, що ОСОБА_4 приводив до неї додому ОСОБА_3 з невідомим їй хлопцем. З ними був також ОСОБА_10 , якого вона вигнала. Про обставини вчинення злочину їй нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що влітку на початку осені 2014 року, точної дати він не пам`ятає, в першій половині дня до нього прийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . ОСОБА_4 запропонував купити у них обручку ОСОБА_3 , він погодився, ОСОБА_4 взяв у ОСОБА_3 обручку, яку передав йому. За обручку обвинуваченим він дав один літр горілки. ОСОБА_4 ще пропонував телефон ОСОБА_3 , але він відмовився купити його. Приблизно через рік після вказаних подій здав обручку на лом за 600 гривень у м. Шаргород. Про те, що обручка належить ОСОБА_8 йому було невідомо, оскільки обвинувачені пояснили, що ця річ належить ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що проживає по сусідству з ОСОБА_3 18.09.2014 року він бачив ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , які проходили повз його домогосподарство. ОСОБА_3 розповідав, що вони приїхали увечері напередодні. У цей день він бачив їх двічі. 20.09.2014 року до нього приходив батько ОСОБА_13 ОСОБА_6 , розповів, що сина немає вдома і запитував, чи він не бачив ОСОБА_13 . Разом з ОСОБА_6 вони ходили до ОСОБА_3 стукали у вікна, двері, але їм ніхто не відповів. Пізніше від односельців йому стало відомо, що ОСОБА_8 знайшли мертвим біля річки.

Клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , з врахуванням думки сторони захисту та потерпілого, знято стороною обвинувачення із тих мотивів, що відомості, які їм відомі, не мають визначального значення для кримінального провадження.
Судом, згідно ст. 349 КПК України, за згодою учасників кримінального провадження, задоволено клопотання сторони обвинувачення про зміну обсягу доказів.
Крім показань обвинувачених, потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 , ОСОБА_4 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених в судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:
- рапортом чергового Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області від 21.09.2014 року №1422, з якого вбачається, що 21.09.2014 року надійшло повідомлення по телефону від гр. ОСОБА_6 , жителя АДРЕСА_3 , про зникнення його сина гр. ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1 а.с.197);
- протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.09.2014 року, в якій гр. ОСОБА_6 просить прийняти заходи по розшуку його сина ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пішов з дому 17.09.2014 року та до цього часу не повернувся. Останній раз його бачили 19.09.2014 року в с. Джурин Шаргородського району Вінницької області (т.1 а.с.200);
- протоколом огляду квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 від 21.09.2014 року, в якій проживав гр. ОСОБА_8 разом з дружиною і дітьми. З місця події вилучено бритву, належну гр. ОСОБА_8 , зубну щітку та мікрооб`єкти, а саме волосся (т.1 а.с. 201 - 202);
- рапортом чергового Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області від 22.09.2014 року №1426, з якого вбачається, що 22.09.2014 року надійшло повідомлення по телефону від гр. ОСОБА_24 , жителя АДРЕСА_3 , про те, що в АДРЕСА_2 виявлено труп гр. ОСОБА_23 (т.1 а.с.198);
- даними протоколу огляду місця події від 22.09.2014 року із фототаблицею вказаної слідчої дії та відеозаписом, де зафіксовано сліди волочіння на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_2 . При огляді місця події виявлено та вилучено: футболку чорного кольору, ґудзик білого кольору, рідину схожу на кров, відріз тканини з занавіски із слідами крові, змиви слідів крові з поверхні стіни, скляну пляшку коричневого кольору, капюшон від куртки темного кольору, зріз тканини із простирадла та підодіяльника із слідами крові (т.1 а.с. 203 -219);

- даними протоколу огляду місця події від 22.09.2014 року із фототаблицею вказаної слідчої дії та відеозаписом, де зафіксовано, що в притул з водою на березі річки в заростях верби зліва по ходу течії виявлено труп чоловіка та описано позу трупа. При діставанні трупа на рівну поверхню берега встановлено на трупі наступний одяг: штани сірого кольору, труси-плавки чорного кольору, які мають візерунок білого та синього кольору, шкарпетки чорного кольору, взуття та одяг на тулубі відсутні, в тім`яній частині голови виявлено підшкірну гематому (т.1 а.с. 220 - 230);
- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_8 , який проводився у секційній кімнаті судово медичної експертизи Вінницького обласного бюро СМЕ 23.09.2014 року, де зафіксовано та описано одяг, в який був одягнутий ОСОБА_8 , характер та дислокацію тілесних ушкоджень. При огляді трупа ОСОБА_8 вилучено одяг трупа штани, шкарпетки, плавки, шнурок з хрестиком з білого металу (т.1 а.с. 231 -233);
- даними висновку первинної судово - медичної експертизи трупа ОСОБА_8 ,1976 року народження з фото таблицею, яка розпочата 23.09.2014 року і закінчена 06.10.2014 року, із якого вбачається, що при судово медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлені садни голови тулуба, рук, поверхневі ранки лівої руки, синці правої руки, які виникли від дії твердих тупих предметів, незадовго до смерті мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю не стоять. Смерть ОСОБА_8 настала від токсичної дії етанолу, про що свідчить наявність алкоголю в крові та сечі в концентрації 6,7 о/оо і 6,1 о/оо відповідно та ознаки швидконасталої смерті. Між смертю ОСОБА_8 і токсичною дією алкоголю є причинний зв`язок (т.1 а.с. 236 238);
- копією свідоцтва про смерть ОСОБА_23 серія НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану РС Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 23 вересня 2014 року (а.с.239);
- даними протоколу огляду речей, з якого вбачається, що 23.09.2014 року о/у СКР Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_25 , в присутності понятих, оглянуто наступні речі: сумку рюкзак сірого кольору, мобільний телефон "Samsung" - C5212 чорного кольору із двома сім картами, банківські картки "Приват Банк" та "А-банк "Gold", гаманець для зберігання ключів чорного кольору, в якому наявні 5 ключів з брилком, два календарики на 2014 рік, два чоловічих сандалі чорного кольору із липучками, чоловіча спортивна куртка, чоловічі штани чорного кольору із поясом чорного кольору, які згідно постанови слідчого СВ Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_26 від 23.09.2014 року визнано речовими доказами і передано в кімнату зберігання речових доказів Шаргородського РВ УМВС України у Вінницькій області (т.1 а.с. 241 - 242);
- даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 228-к/д від 22.10.2015 року, із якого вбачається, що виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 садна голови, тулуба, рук, поверхневі ранки лівої руки, синці правої руки, які виникли від дії твердих тупих предметів незадовго до смерті, мають ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю не стоять; що смерть ОСОБА_8 настала не менше як за 3 доби до моменту розтину; що в зв`язку з наявністю значної кількості алкоголю в крові та сечі виключається те, що алкоголь в тіло ОСОБА_8 був залитий посмертно; що отримання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді саден голови, тулуба, рук, поверхневі ранки лівої руки, синців правої руки не виключається і при неодноразовому падінні з положення стоячи чи близько до такого, та часткове їх отримання під час переміщення його тіла; що слідів носіння каблучки на пальцях рук ОСОБА_8 не виявлено (т.1 а.с. 245 - 248);
- даними протоколу огляду місця події від 20.04.2016 року, із якого вбачається, що при огляді підвального приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 встановлено, що вхід до підвалу здійснюється через одностворчасті дерев`яні двері без запираючих пристроїв, за дверима є поріг з чотирма східцями у виді блоків. Підлога являє собою насип мучки та землі. З лівої сторони від входу розміщений насип землі висотою до 30 см. З метою вимірювання температури, в даному погребі було встановлено термометр для вимірювання температури повітря з показником +150С, через 25 хвилин температура на термометрі становила +60С (т.1 а.с. 249 250);
- даними висновку судово медичної експертної комісії № 91-к Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, яка розпочата 28.04.2016 року та закінчена 10.08.2016 року, згідно з яким, було виявлено конкуренцію причин смерті ОСОБА_9 . Для остаточного визначення причини смерті, комісія вважає за необхідне провести додаткову судово-медичну експертизу після ексгумації трупа ОСОБА_8 , з метою усунення розбіжностей та взяття трупного матеріалу на планктон та на повторну судово - гістологічну експертизу. Розташування трупних плям на передній та задній поверхнях тіла ОСОБА_8 свідчать про те, що тіло переміщалось між 16 та 24 годинами після настання смерті з одної поверхні тіла на іншу в період стазу згідно Таблиці динаміки змін трупних плям залежно від давності настання смерті. Судово медична експертна комісія прийшла до висновку, що наявність різко вираженої мацерації шкіри (рукавички та шкарпетки смерті) може свідчити про перебування тіла ОСОБА_8 у воді не менше 12 24 годин. Сліди крові на підлозі погребу могли бути наслідком перебування там ОСОБА_17 , який міг потрапити туди 19.09.2014 року. Температурний режим згідно "Довідки" обласного центру гідрометеорологї за період з 18 по 23 вересня 2014 року дає підставу комісії вважати і про вірогідність настання смерті від загального переохолодження організму ( т.2 а.с. 5 12);
- постановою першого заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_27 від 03.10.2016 року про проведення ексгумації та огляду трупа ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , захороненого в АДРЕСА_5 , місце 52 (т.2 а.с. 13);
- даними протоколу огляду трупа ОСОБА_8 , пов`язаного з ексгумацією від 17.10.2016 року, згідно з якими 18.10.2016 року здійснено вилучення труна з могили з метою транспортування в Вінницьке обласне бюро СМЕ. Після огляду експертами, тіло було поміщено в нове труно та з залишками попереднього труна повернуто на могилу, де проведено повторне поховання (т.2 а.с. 14 - 17);
- даними висновку комісійної судово медичної експертизи ексгумованого трупа ОСОБА_8 , 1976 року народження № 165-к/876, яка розпочата 18.10.2016 року та закінчена 22.12.2016 року із фототаблицею, із яких вбачається, що причиною смерті ОСОБА_8 є загальне переохолодження організму, що виникло на фоні тяжкої алкогольної інтоксикації, яке через певний проміжок часу спричинило загрозливий для життя стан, пов`язаний з порушенням терморегуляції, та призвело до настання смерті ОСОБА_8 в ніч з 19 на 20 вересня 2014 року, тому за цією ознакою належить до тяжких тілесних ушкоджень. Між загальним переохолодженням організму та смертю ОСОБА_8 існує прямий причинний зв`язок (т.2 а.с. 18 - 31);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року з фото таблицями, із яких вбачається, що підозрюваний ОСОБА_3 , в присутності понятих розповів і показав коли і де разом з потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_4 розпивали спиртні напої, де спав ОСОБА_8 , показав погріб, в який перетягнули потерпілого та місце біля річки куди перетягнули труп ОСОБА_8 , і смітник, на який він викинув речі ОСОБА_8 ( т.2 а.с. 34 - 41);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13.01.2017 року з фото таблицями, із яких вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 , в присутності понятих розповів і показав коли і де разом з потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_3 розпивали спиртні напої, де спав ОСОБА_8 , показав погріб, в який перетягнули потерпілого та місце біля річки куди перетягнули труп ОСОБА_8 ( т.2 а.с. 42 - 49);
- довідкою про вартість одного грама золота станом на вересень 2014 року, яка становить 410 грн.(т.2 а.с.49).
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Згідно з ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в тому, що вони 18.09.2014 року після розпивання спиртних напоїв спільно з ОСОБА_28 у приміщенні літньої кухні ОСОБА_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , взяли ОСОБА_8 під руки, так як він не міг самостійно йти, у зв`язку з алкогольним сп`янінням, та завели останнього до однієї з кімнат будинку ОСОБА_4 , де положили в ліжко, а самі пішли спати - ОСОБА_4 до іншої кімнати, а ОСОБА_3 в літню кухню. 19.09.2014 року приблизно об 11.00 годині ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зайшли до кімнати, в якій спав Юр. Д.В., щоб розбудити його, однак на їхні дії останній не реагував. Усвідомлюючи те, що ОСОБА_8 знаходиться у небезпечному для життя стані, маючи реальну можливість надати потерпілому допомогу, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не надали особисто такої допомоги і не вжили заходів, необхідних для відведення небезпеки для життя потерпілого, а також не повідомили заклади охорони здоров`я або інших компетентних осіб, про необхідність надання допомоги людині, а домовившись між собою, діючи зі спільним умислом, підбурювані жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань, таємно викрали з безіменного пальця правої руки ОСОБА_8 золоту обручку вагою 2 г, вартістю 820 грн., яку ОСОБА_3 поклав в кишеню своїх штанів, далі положили ОСОБА_8 , який перебував без свідомості, на покривало, потягнули його до погребу сусідньої присадибної ділянки, де ніхто не проживає та залишили його там більше ніж на добу, де ОСОБА_8 через стан сильного алкогольного сп`яніння, що призвело до його безпорадного стану, та низький температурний режим не більше +8 градусів Цельсія, не міг самостійно пересуватися та вчиняти значний обсяг цілеспрямованих дій, направлених на збереження свого життя, внаслідок чого в ніч з 19 на 20 вересня 2014 року, через загальне переохолодження організму помер. 20.09.2014 року близько 23.00 год. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 перетягнули тіло ОСОБА_8 з підвального приміщення до річки та викинули в зарості верби біля річки.

Таким чином, суд, дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що дії обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які полягають у ненаданні допомоги особі, яка перебувала в небезпечному для життя стані при можливості надати таку допомогу та неповідомлення про такий стан особи належним установам чи особам, що спричинило смерть потерпілого, та у крадіжці (таємному викрадені чужого майна), вчиненому за попередньою змовою групою осіб органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість їх доведена і вони повинні нести кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 136 та ч.2 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнаючи вину у вчинених кримінальних правопорушеннях, стверджував, що каблучку з пальця правої руки ОСОБА_8 зі словами: "Навіщо мертвому каблучка" зняв не він, а ОСОБА_4 . Ці ствердження суд не приймає до уваги, і розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , суперечливими показаннями самого ОСОБА_3 , який спочатку наполягав на тому, що взагалі не приймав участі у крадіжці обручки, потім повідомив суд, що лише ходив до ОСОБА_12 з ОСОБА_4 , але каблучки не бачив, пізніше запевняв суд, що ОСОБА_4 передав йому каблучку відразу, як зняв її з пальця руки ОСОБА_8 і він поклав її в кишеню штанів.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретних кримінальних правопорушень й обставини їх вчинення, особи винних, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Згідно довідки Шаргородської центральної районної лікарні від 21.12.2016 року за №1927, ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 28.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 в силу статті 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, власного житла не має, проживає в будинку разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_29 , 1975 року народження, умови проживання задовільні, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, психічних розладів не має, інколи вживає спиртні напої, агресії ОСОБА_3 з боку сусідів та односельчан не виявлено, підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою, які схильні до вживання спиртних напоїв. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків від вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього людьми. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести вживання спиртних напоїв. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк ( т.1 а.с.38 - 40 ).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.136 КК України - вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.

Із довідки Шаргородської центральної районної лікарні від 21.12.2016 року за №1928 вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 28.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 в силу статті 89 КК України не судимий, характеризується за місцем проживання задовільно, власного житла не має, проживає в будинку разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_15 , 1939 року народження, умови проживання задовільні, не працює, проживає за рахунок пенсії співмешканки, яку доглядає як незрячу особу, має невелике домашнє господарство, психічних розладів не має, інколи зловживає спиртними напоями, втрачає контроль над собою, агресії ОСОБА_4 з боку сусідів та односельчан не виявлено, підтримує спілкування з особами з антисоціальною поведінкою, які схильні до вживання спиртних напоїв. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків від вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього людьми. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень можна віднести зловживання спиртними напоями, внаслідок яких він втрачає контроль над собою та вчиняє правопорушення. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк) за умови проходження ним лікування від алкоголізму (т.1 а.с.41 - 43 ).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику, надану представником органу пробації обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але не погоджується із висновком про можливість виправлення останніх без позбавлення волі, з огляду на конкретні обставини справи та поведінку обвинувачених після вчинення кримінального правопорушення.
Вирішуючи питання щодо наявності щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суд вважає, що обвинувачені не у повній мірі розкаялися у вчинених кримінальних правопорушеннях, про що свідчить їх поведінка після вчинення кримінальних правопорушень. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду показали, що насправді вони налякалися, тому нікому не повідомили про вчинене, не викликали швидку допомогу, але і в подальшому, тоді як батько шукав ОСОБА_13 , нічого не повідомили про його долю, а навпаки, намагалися знищити й приховати кримінальне правопорушення та його сліди, і лише після викриття їх органом досудового розслідування, почали давати показання щодо обставин вчинення ними кримінального правопорушення. Отже, обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнали вину під тиском зібраних у справі доказів, що свідчить про відсутність щирого каяття винних.
Таким чином, з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ч.3 ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинувачених, особи ОСОБА_3 , який позитивно характеризується по місцю проживання та особи ОСОБА_4 , який задовільно характеризується по місцю проживання, наявність обставин, що обтяжують покарання, їх поведінки після вчинення кримінального правопорушення, думки потерпілого ОСОБА_6 та його представника - адвоката ОСОБА_7 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке відповідно до ч.1 ст.63 КК України, полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу.
Призначаючи таке покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує поведінку обвинувачених, які після вчинення кримінальних правопорушень, умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою знищення й приховування кримінального правопорушення та його слідів викинули труп ОСОБА_8 в зарости верби біля річки, а речі на сміттєзвалище, і всупереч загальноприйнятим нормам моралі продемонстрували зневажливе ставлення до тіла людини, яка померла в результаті їх дій, труп викинули в корчі біля річки і залишили на поругу тваринам і розпад у зв`язку з взаємодією з природними умовами, а викрадену обручку виміняли на горілку.
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Приймаючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

На думку суду, призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Покарання обвинуваченим слід призначити за сукупністю злочинів, за правилами ч.1 ст. 70 КК України, а саме: призначити покарання окремо за кожний із злочинів, що входять в сукупність і остаточно визначити покарання за сукупністю злочинів.

Відповідно до вимог ч.2 ст.70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією Особливої частини КК, яка передбачає більш суворе покарання, тобто остаточне покарання не може перевищувати максимального покарання за цією статтею.

Пленум ВС України у п.21 постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання»" (з наступними змінами) роз`яснив, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинання менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен врахувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 статей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають:кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.
Долю речових доказів по даному кримінальному провадженню слід вирішити згідно з положеннями ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. ст.22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку … з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

За правилами ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_6 (цивільний позивач) та його представник адвокат ОСОБА_7 надали суду належні та допустимі докази про заподіяння потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченими ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (цивільними відповідачами) матеріальних збитків і моральних страждань, внаслідок яких позивач змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, щоб усунути негативні наслідки, заподіяні кримінальними правопорушеннями.

Цивільні відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 пред`явлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов визнали частково, зокрема, позов в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 820 грн. визнали повністю, в частині відшкодування моральної шкоди позов визнали частково.
Таким чином, позов про відшкодування матеріальної шкоди не оспорюється і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінальних правопорушень, підлягає задоволенню частково.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з принципів розумності та справедливості, характеру кримінальних правопорушень, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини осіб, які завдали моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, таких як відношення обвинувачених до вчинених кримінальних правопорушень, їх сімейний і матеріальний стан та стан здоров`я (ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_30 смертю сина, суд враховує, що потерпілий поніс непоправну втрату, втратив спокій, порушилися його нормальні життєві зв`язки, змінився звичайний спосіб життя, душевні страждання, яких зазнав і зазнає у зв`язку з протиправними діями обвинувачених, а тому вважає, що розмір компенсації за спричинену моральну шкоду слід визначити у сумі 250000 грн., яка підлягає стягненню з обвинувачених в солідарному порядку.

Потерпілий ОСОБА_6 просив також стягнути з обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь витрати, понесені на правову допомогу в сумі 3000 грн.
Вимога ОСОБА_6 про відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, оскільки право на правову допомогу є конституційним правом кожного громадянина, гарантованим статтею 59 Конституції України.

Крім того, згідно з ч.1 ст.118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат. За правилами ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 136, ч.2 ст.185 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 136 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_3 призначити у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 136, ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 136 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточне покарання ОСОБА_4 призначити у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази: сумку рюкзак сірого кольору, мобільний телефон "Samsung" - C5212 чорного кольору із двома сім картами, банківські картки "ПриватБанк" та "А-банк "Gold", гаманець для зберігання ключів чорного кольору, в якому наявні 5 ключів з брилком, два календарики на 2014 рік, пару чоловічих сандалів чорного кольору із липучками, чоловічу спортивну куртку, чоловічі штани чорного кольору із поясом чорного кольору повернути потерпілому ОСОБА_31 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково і стягнути на його користь із засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на відшкодування матеріальної шкоди 820 (вісімсот двадцять) гривень та на відшкодування моральної шкоди 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень, в рівних частинах.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1