Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А
Іменем України

19 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,
сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10
та обвинуваченої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0005375 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року щодо
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Вороньки Бобровицького району Чернігівської області, громадянки України, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Цим же вироком суд частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 та стягнув з ОСОБА_11 на його користь 22 193.31 грн. матеріальної шкоди і 100 000.00 грн. моральної шкоди, а також вирішив питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_11 проживала спільно з чоловіком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх неповнолітнім сином ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в кімнаті 145 гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

За час проживання у шлюбі між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 склалися неприязні стосунки.

Впродовж останніх двох років подружжя ОСОБА_16 сімейних стосунків не підтримувало та між ними виникали словесні конфлікти з приводу спільного проживання, на ґрунті не бажання ОСОБА_11 щоб її чоловік проживав у кімнаті гуртожитку за вищевказаною адресою.

ОСОБА_11 періодично запрошувала до кімнати гуртожитку чоловіків, з яким розпивала спиртні напої та залишала їх ночувати в даній кімнаті, де також ночували її неповнолітній син ОСОБА_15 та чоловік ОСОБА_14 . У зв`язку з чим між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 часто виникали словесні конфлікти, які переростали в бійки.

Так, 21.06.2015 року приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_11 разом зі своїм знайомим ОСОБА_17 знаходились у кімнаті 145 гуртожитку за вказаною вище адресою, де в цей час перебував також і ОСОБА_14 .

Між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння виник черговий словесний конфлікт з приводу перебування в кімнаті ОСОБА_17 , в який останній не вмішувався та вийшов з кімнати до загального коридору гуртожитку.

21.06.2015 року приблизно о 20 год. 45 хв. ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , залишившись у вищевказаній кімнаті, продовжуючи конфліктувати, стали наносити один одному тілесні ушкодження. Під час конфлікту ОСОБА_14 взяв до рук ножа господарсько-побутового призначення, який знаходився на столі даної кімнати.

Однак ОСОБА_11 , користуючись тим, що її чоловік перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (2.67 проміле) перехопила руку ОСОБА_14 в якій знаходився кухонний ніж з довжиною клинка ножа 14,5 см.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння і бажаючи настання смерті ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою умисного вбивства чоловіка ОСОБА_14 , викрутила кисть руки потерпілого таким чином, щоб клинок ножа було спрямовано в область його грудної клітини зліва, тобто в область життєво - важливих органів та прикладаючи фізичну силу до руки потерпілого, в якій він тримав ніж, нанесла один цілеспрямований удар клинком ножа в область грудної клітини зліва, тим самим спричинила потерпілому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця і розвитком крововтрати.
В результаті отриманого тілесного ушкодження потерпілий ОСОБА_14 помер на місці.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник адвокат ОСОБА_10 оскаржили вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 у своїй апеляційний скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати в частині призначеного їй покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник у своїх апеляційних скаргах просять вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_11 з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити їй покарання відповідно до санкції цієї статті, а обвинувачена, крім того, просить, щоб це покарання не було пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування поданої скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_11 та правильності правової кваліфікації її дій, посилається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, внаслідок м`якості.

Як вважає прокурор, при призначенні покарання, суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги, що в ході судового слідства ОСОБА_18 не визнала свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Крім того, судом проігноровано особливу суспільну небезпечність особи обвинуваченої, яка раніше не судима, але останнім часом вела аморальний та асоціальний спосіб життя. Обставини, які б пом`якшували покарання обвинуваченої відсутні, натомість наявна обставина, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, у скарзі прокурора звертається увага на те, що відповідно до показань свідків, які були допитані в судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_11 характеризується виключно з негативної сторони і що саме вона була ініціатором сварок та конфліктів у сім`ї, останнім часом випивала, водила додому чоловіків, влаштовувала бійки з чоловіком, наносила останньому тілесні ушкодження, останні роки ніде не працювала та вчинила злочин на ґрунті пияцтва, що також повинно бути враховано при призначенні їй покарання.

Без належної оцінки з боку суду залишились обставини вчинення злочину, що свідчать про невиправдану агресію обвинуваченої ОСОБА_11 , що робить її небезпечною для оточуючих.

Враховуючи вищезазначене, наведені у скарзі дані про особу обвинуваченої та вчинене нею діяння, що відноситься до особливо тяжких злочинів, а також беручи до уваги спосіб її життя, прокурор робить висновок про те, що ОСОБА_11 необхідно призначити покарання у межах санкції інкримінованої їй статті, але більш суворе за своїм розміром, яке буде сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник адвокат ОСОБА_10 , в обґрунтування поданих апеляційних скарг, посилаються на те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду, наведені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, проаналізувавши досліджені під час судового розгляду докази та встановлені обставини кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_11 та її захисник вважають, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 1 ст. 115 КК України, так як наявні у справі докази давали суду достатньо підстав для перекваліфікації скоєного нею на ст. 118 КК України, тобто на умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони.

При цьому, сторона захисту звертає увагу на те, що в день події, яка сталася 21.06.2015 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_14 влаштував сварку, під час якої заподіяв ОСОБА_11 тілесні ушкодження та погрожував їй ножем, який тримав у своїй руці.

Викладені обставини, а також факт спричинення тілесних ушкоджень, який підтверджений висновком експерта, на думку сторони захисту, свідчать про те, що обвинувачена ОСОБА_11 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку свого чоловіка, яке носило реальний характер, у зв`язку з чим, враховуючи його попередню поведінку, вона мала всі підстави побоюватися за своє життя і здоров`я, а тому, не маючи можливості уникнути подальшого насильства, скористалась своїм правом на застосування захисту шляхом заподіяння фізичної шкоди нападнику, використавши для цього предмет, який знаходився в руці потерпілого кухонний ніж.

Такі дії, на думку обвинуваченої та її захисника, відповідають вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 36 КК України, щодо права особи на необхідну оборону, а тому у разі перевищення її меж, обвинувачена повинна нести відповідальність за ст. 118 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, і обвинувачена, і її захисник, вважають, що за наслідками апеляційного розгляду вирок суду щодо ОСОБА_11 необхідно змінити, перекваліфікувати її дії з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України та призначити їй покарання у межах санкції цього закону, з урахуванням конкретних обставин справи та даних про особу обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої та її захисника, які підтримали апеляційні скарги один одного та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні; пояснення прокурора та представника потерпілого, які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному проваджені та заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що жодна з цих скарг не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 в умисному протиправному заподіяння смерті іншій людині, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, незважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_11 визнає свою вину в умисному вбивстві свого чоловіка ОСОБА_14 лише при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки захищала від нього своє життя, вина обвинуваченої саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме її чоловіку ОСОБА_14 підтверджується наступними доказами.

З показань допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 (брата загиблого), свідків ОСОБА_15 (сина загиблого), ОСОБА_19 (матері загиблого), ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (сусідів та знайомих обвинуваченої і загиблого по гуртожитку) вбачається, що за останні два роки між ОСОБА_11 та її чоловіком ОСОБА_14 склалися дуже напружені стосунки, які супроводжувалися постійними конфліктами, що переростали у бійки зі спричиненням один одному тілесних ушкоджень, на ґрунті того, що обвинувачена почала зловживати спиртними напоями та приводити до гуртожитку інших чоловіків.

Крім того, потерпілий ОСОБА_13 показав, що 21 червня 2015 року, коли до нього приходив брат він бачив у останнього синці під очима, а на його запитання про те, що трапилося той відповів, що побився з дружиною та її коханцем ОСОБА_25 .

Приблизно через дві години після того, як брат пішов додому, йому зателефонував племінник та повідомив, що його мама зарізала тата.

Коли вони з дружиною прибігли до гуртожитку, ОСОБА_26 , який знаходився на коридорі кричав, що це не він, а обвинувачена, яка знаходилася в кімнаті та перебувала у стані алкогольного сп`яніння сказала дослівно: «Я Вас просила заберіть його, не забрали, забирайте труп». У цей час брат лежав на дивані, а біля його правої руки лежав ніж.

Свідок ОСОБА_15 показав, що приблизно об 11 годині 21 червня 2015 року, коли він повернувся до гуртожитку від бабусі, то побачив у кімнаті батька, який спав на одному ліжку, а на іншому матір зі своїм коханцем на ім`я ОСОБА_27 . У батька та ОСОБА_27 були синці. На його запитання, що трапилося батько відповів, що напередодні ввечері, між ними відбувся конфлікт і вони побилися.

Ввечері цього ж дня, коли він пішов у душ, в кімнаті нікого не було, а коли повернувся, приблизно через 20 хв., то побачив батька, який лежав на дивані із закривавленою раною на грудях, а справа від нього лежав ніж. На питання до матері, хто це зробив, остання відповіла, що вона.

Більш того, як показали свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , під час конфліктів з чоловіком ОСОБА_11 неодноразово заявляла про те, що вб`є ОСОБА_14 якщо він не залишить гуртожиток і не поїде жити до матері в село.

Окрім наведених показань потерпілого та свідків, а також показань самої ОСОБА_11 , яка фактично не заперечувала своєї вини в умисному вбивстві свого чоловіка, її вина у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується також іншими доказами, які були досліджені під час судового розгляду та наведені у вироку, а саме:
- Протоколом огляду місця події від 21 червня 2015 року (т. 2 а.с. 7-24), з якого вбачається, що у кімнаті 145 гуртожитку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено труп ОСОБА_14 , який лежав на одному з диванів з ножовим пораненням грудної клітини. Під час проведення огляду в приміщенні зазначеної кімнати було виявлено та вилучено кухонний ніж;
- Висновком судово-медичного експерта № 1583/2 від 23 липня 2015 року (т. 2, а.с. 51-55), яким встановлено, що смерть ОСОБА_14 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням серця і розвитком крововтрати. Рана (веретеноподібної форми) розташована по передній поверхні грудної клітини ліворуч. Рановий канал, який відходить від рани, розташованої по передній поверхні грудної клітини ліворуч в напрямі спереду-назад, декілька знизу до верху, по ходу якого пошкоджується шкіра, проникає в грудну порожнину, по ходу якого ушкоджується передня стінка перикарда, правий шлуночок серця, міжшлуночкова перетинка і сліпо закінчується в порожнині лівого шлуночка серця. Довжина ранового каналу по зонду біля 11 см. Між колото-різаним пораненням грудної клітини і смертю убачається прямий причинний зв`язок;
- Актом судово-медичного дослідження № 199-МК від 01 липня 2015 року (т. 2, а.с. 56-59) встановлено, що рана на передній поверхні грудної клітки зліва ОСОБА_14 є колото-різаною та утвореною від колюче-ріжучої дії плаского односторонньо-гострого предмета типу клинка ножа, що має обушок П - подібного перетину та лезо;
- Актом судово-медичного дослідження № 520 від 14 липня 2015 року (т. 2, а.с. 63), яким встановлено, що кров трупа ОСОБА_14 відноситься до групи АВ (ІV);
- Висновком експерта № 174/ц від 16 липня 2015 року (т. 2, а.с. 78-82),яким встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні клинка кухонного ножа, знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові від потерпілого ОСОБА_14 та виключає від підозрюваної ОСОБА_11 ;
- Висновком експерта-імунолога № 275 від 22 липня 2015 року (т. 2, а.с. 85-89), яким встановлено, що в бурих плямах на футболці (зр. №№ 1, 2, 4) та на джинсах (зр. № 5), які належать ОСОБА_11 , знайдена кров людини, виявлені антигени Ата В. Якщо ця кров походить від однієї особи, то цією особою міг бути потерпілий ОСОБА_14 . Присутність крові гр. ОСОБА_11 в цих плямах можлива у вигляді домішки. В бурій плямі на футболці (зр. № 3) знайдена кров людини, при встановленні групової належності якої виявлений антиген А. Ця кров могла походити від гр. ОСОБА_11 ;
- Висновком експерта № 515 від 15 липня 2015 року (т. 2, а.с. 92-99), згідно якого сліди пальців рук № 2 і № 5, вилучені в ході огляду місця події 21.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , залишені громадянкою ОСОБА_11 . Сліди пальців рук № 1, 3, 4, 7, залишені не ОСОБА_11 і не ОСОБА_17 , а іншою особою (особами). Порівняльне дослідження сліду папілярного узору № 8 з відбитками пальців рук ОСОБА_11 та ОСОБА_17 не проводилося у зв`язку з непридатністю даного сліду для ідентифікації особи;
- Висновком експерта № 215 - МК від 10 серпня 2015 року (т. 2, а.с. 102-108), відповідно до якого колото-різана рана на клапті шкіри від трупа ОСОБА_14 , могла утворитися від дії клинка ножа, наданого на експертизу. Індивідуальні особливості клинка травмуючого предмету в морфології колото-різаної рани на клапті шкіри не відобразились;
- Результатом тесту на алкоголь від 22 червня 2016 року (т.2, а.с. 133), який проводився за допомогою технічного приладу «Драгер», який показав наявність у ОСОБА_11 алкоголю з результатом 0,97 проміле;
- Протоколом слідчого експерименту від 22 червня 2015 року (т. 2, а.с. 159-161) та відеозаписом вказаної слідчої дії, під час якої обвинувачена ОСОБА_11 повідомила про всі обставини вчинення нею злочину та показала як це відбувалося, зокрема ОСОБА_11 зазначила, що коли ніж був у лівій руці ОСОБА_14 , вона своєю правою рукою перехопила руку чоловіка із ножем, викрутила її так, щоб лезо ножа було спрямовано в бік чоловіка, та лівою рукою, прикладаючи фізичну силу, спрямувала ніж в область грудної клітки ОСОБА_14
- Висновком експерта ОСОБА_28 № 30/1583/2 від 28 липня 2015 року (т. 2, а.с. 66-67), підтвердженим в суді апеляційної інстанції показаннями вказаного експерта, який не виключив можливості виникнення проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини, яке було виявлене при дослідженні трупа ОСОБА_14 , за обставин, які вказала підозрювана ОСОБА_11 в ході відтворення обстановки та обставин події при проведенні слідчого експерименту 22 червня 2015 року, враховуючи перебування потерпілого у стані сильного алкогольного сп`яніння.
Надаючи оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності досліджених під час судового розгляду доказів з точки достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, в даному випадку для постановлення обвинувального вироку, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо формулювання обвинувачення ОСОБА_11 , визнаного судом доведеним, із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому слід також зазначити, що суд першої інстанції, не тільки не залишив поза своєю увагою доводів обвинуваченої ОСОБА_11 про те, що вона лише захищалась від протиправних дій свого чоловіка та вчинила його умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони, а й навів у вироку відповідні мотиви, на підставі яких він дійшов висновку про те, що ці доводи є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в суді.
Перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника про те, що дії ОСОБА_11 необхідно перекваліфікувати з ч. 1 ст. 115 на ст. 118 КК України, а саме на умисне вбивство, вчинене при перевищенні меж необхідної оборони, оскільки вона захищала своє життя від небезпечного посягання з боку чоловіка, який погрожував їй ножем, колегія суддів, так само як і суд першої інстанції, вважає їх безпідставними, оскільки, незважаючи на показання обвинуваченої про те, що вона не хотіла та не збиралась вбивати свого чоловіка, а лише захищалась від його небезпечного посягання, вони не тільки не знайшли свого підтвердження, а й були спростовані доказами, на які суд послався у своєму вироку і які не викликають сумнівів у своїй достовірності.

Також колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що одних показань обвинуваченої недостатньо для того, щоб зробити висновок про те, що її дії необхідно перекваліфікувати на менш тяжкий злочин, оскільки в будь-якому випадку, в тому числі при кваліфікації дій винної особи за ст. 118 КК України, убивство людини вчиняється умисно, тобто особа, яка вчиняє злочин усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і якщо не бажає, то свідомо припускає їх настання.

Крім того, для того щоб зробити висновок про те, що ОСОБА_11 вчинила умисне вбивство свого чоловіка, при перевищенні меж необхідної оборони, необхідно встановити чи перебувала вона в стані необхідної оборони взагалі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони, а перевищенням меж необхідної оборони, відповідно до вимог ч. 3 цієї статті,визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Зважаючи на вказані вимоги закону, а також фактичні обставини вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, які визнані судом доведеними, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про те, що обвинувачена, під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 , знаходилась у стані необхідної оборони, оскільки події, які передували вбивству, а також характер, обстановка та обставини конфлікту, під час якого ОСОБА_11 вбила свого чоловіка, не дозволяють зробити такий висновок, що в свою чергу виключає саму можливість перевищення меж необхідної оборони.

Більш того, надаючи критичну оцінку показанням обвинуваченої ОСОБА_11 , в частині її суб`єктивного відношення до інкримінованих їй дій та мотивів вчиненого злочину, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності належними та допустимими доказами того факту, що її умисел був спрямований виключно на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 , про свідчить не лише смерть останнього від ножового поранення, а й неодноразові погрози вбивством з боку обвинуваченої саме таким способом, про що повідомили допитані в судовому засіданні свідки, зокрема свідки ОСОБА_15 (син обвинуваченої) та ОСОБА_19 (мати загиблого).

Таким чином, виходячи з формулювання обвинувачення ОСОБА_11 , яке суд першої інстанції визнав доведеним; висновку експерта-психіатра про те, що в період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_11 діяння, а також на даний час, вона не виявляла і не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, не перебувала у стані тимчасового розладу психічної діяльності та за своїм психічним станом могла і може усвідомлювати свої дії та керувати ними; колегія суддів вважає правильною правову кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України, внаслідок чого вимоги апеляційних скарг сторони захисту про перекваліфікацію дій останньої на ст. 118 цього Кодексу не можуть бути задоволені, через відсутність для цього законних підстав.

Призначаючи ОСОБА_11 вид і міру покарання суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину проти життя та здоров`я особи, особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не визнала своєї вини у вчиненні злочину, який їй інкриміновано та заявленого у кримінальному провадженні цивільного позову, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, виключно негативно характеризується за місцем проживання, заміжня, не працює.

Також суд послався у вироку на те, що обставини, які пом`якшують покарання не встановлені, а обставиною, яка згідно вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги тяжкість наслідків, які настали в результаті вчиненого злочину, а також те, що обвинувачена перебувала у стані алкогольного сп`яніння, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчинення нею нових злочинів у майбутньому.

У зв`язку з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає їх недостатніми для висновку про те, що призначене ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання, у виді позбавлення волі строком на вісім років, за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його м`якість, з огляду на таке.

Загальними засадами призначення покарання, передбаченими ч. 1 ст. 65 КК України встановлено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України, на яку обґрунтовано послався у вироку суд першої інстанції, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зважаючи на приписи вказаної вище норми закону, а також конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої, які наведені у вироку, колегія суддів вважає що судом першої інстанції були дотримані загальні засади призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обставини, на які посилається у своїй скарзі прокурор у кримінальному провадженні, в тому числі на негативні дані про особу обвинуваченої, на відсутність обставин, які пом`якшують покарання та на наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченої вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не тільки були відомі суду першої інстанції, а й враховані ним при призначенні обвинуваченій покарання, про що прямо зазначено у вироку суду.

Що ж стосується посилання прокурора у скарзі на те, що судом залишено без належної оцінки обставини вчинення злочину, що свідчать про невиправдану агресію ОСОБА_11 , що робить її небезпечною для оточуючих, то його, як окремо, так і в сукупності з іншими обставинами, наведеними у скарзі, не можна визнати достатньою підставою для скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання, оскільки встановлені під час судового розгляду обставини, які повинні бути враховані судом при призначенні покарання, на переконання колегії суддів, є недостатніми для прийняття такого рішення.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що ОСОБА_11 раніше не судима і вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Той факт, що на момент інкримінованих дій ОСОБА_11 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не давав прокурору достатніх підстав для висновку про те, що злочин було вчинено на ґрунті алкоголізму, оскільки згідно висновку експерта-психіатра № 590 від 14 липня 2015 року у ОСОБА_11 не виявлено клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії і вона не потребує лікування з цього приводу.

Крім того, відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин кримінального правопорушення, яких не заперечує прокурор у кримінальному провадженні, у стані алкогольного сп`яніння знаходилась не тільки обвинувачена, а й потерпілий ОСОБА_14 , який, під час конфлікту з обвинуваченою, також застосовував до останньої фізичне насильство, що підтверджується як її показаннями, так і висновком судово-медичного експерта, відповідно до якого у обвинуваченої були виявлені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені обставини, а саме поведінка потерпілого до та під час конфлікту з обвинуваченою, також мають бути та були враховані судом при призначенні ОСОБА_11 покарання, а тому, з урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги прокурора про особливу суспільну небезпечність особи обвинуваченої є перебільшеними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних підстав для задоволення, як апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , так і апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, а тому, за наслідками апеляційного розгляду за вказаними скаргами, вважає за необхідне прийняти рішення, яким вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , обвинуваченої ОСОБА_11 та її захисника адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_11 без змін.
На підставі вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_11 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 21 червня 2015 року по 19 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1133/2016

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_29

Доповідач - суддя ОСОБА_1