Справа № 739/1313/17
Провадження № 1-в/739/50/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2017 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника УВП ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність до закону,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотання на підставі статті 537 КК України про приведення вироку Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року у відповідність до законодавства і міжнародних норм шляхом заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє клопотання мотивує тим, що вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року його засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. Призначене покарання не має строку і не передбачає можливості умовно-дострокового звільнення, амністії, а передбачена законодавством можливість помилування Президентом України засуджених до довічного позбавлення волі жодного разу не була останнім реалізована. Вказане, на думку засудженого, свідчить про фактичне засудження його до «повільної смертної кари», що є порушенням Україною своїх міжнародних зобов`язань та протирічить практиції Європейсього суду з прав людини. Вказане засуджений обгрунтовує, серед іншого, рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» та «Ласло Магьяр проти Угорщини».

У судовому засіданні засудежний своє клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Захисник засудженого заявив, що за наявності відповідних підстав клопотання має бути задоволене.

Прокурор у судовому засіданні висловилася проти задоволення клопотання та пояснила свою позицію тим, що призначення засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі відповідало законодавству України.

Представник УВП у судовому засіданні при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши засудженого, його захисника, прокурора та представника УВП, дослідивши матеріали справи та особову справу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого пунктами 4, 12 частини першої статті 115 Кримінального кодексу України (далі КК України) та на підставі статті 71 КК України призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 537 КПК України, на яку посилається засуджений обґрунтовуючи своє клопотання, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК України.

Згідно з частиною третьою статті 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленого санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахування за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Після засудження ОСОБА_4 до довічного позбавлення волі законами України про кримінальну відповідальність покарання за злочин, вчинений останнім, не пом`якшувалося.

Таким чином суд приходить до висновку, що покарання, призначене ОСОБА_4 , відповідало положенням КК України, які діяли на час вчинення ним інкримінованих йому злочинів, і підстави для застосування положень частини третьої статті 74 КК України відсутні.

Також суд бере до уваги, що призначення такого виду покарання як довічне позбавлення волі згідно рішення Конституційного Суду України №1-рп/2011 від 26 січня 2011 року відповідає Конституції України, яка має найвищу юридичну силу порівняно з усіма іншими нормативними актами, що видаються та діють в Україні.
Посилання засудженого ОСОБА_4 на порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань, а також на практику Європейського суду з прав людини у справі «Вінтер та інші проти Сполученого Королівства» та «Ласло Магьяр проти Угорщини» у частині необхідності з боку держави передбачення можливість та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, також є безпідставним.

Так, частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Той факт, що Президент України не здійснював помилування засуджених до довічного позбавлення волі жодним чином не свідчить, що вказані повноваження не можуть бути реалізовані ним за наявності для того відповідних підстав.

Вказане вище в сукупності свідчить, що клопотання засудженого ОСОБА_4 є необгрунтованим і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 82, 87 Кримінального кодексу України, статтями 371, 372, 532, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність до закону відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом 7 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, у вказаний строк з момету отримання нею копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали оголошено о 08 год. 30 хв. 21 серпня 2017 року.