Справа № 211/6904/15-к
Провадження № 1-кп/211/61/17
У Х В А Л А
18 липня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.2 ст.307 КК України - ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу в рамках кримінального провадження №0000429,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:
В судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 було заявлено клопотання, яке підтримав ОСОБА_3 , про заміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт з забороною залишати житло за адресою постійного місця реєстрації АДРЕСА_1 в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. Вказане клопотання вмотивоване тим, що ОСОБА_3 наразі інвалід III групи, відповідно до Виписки із медичної картки хворого має ряд тяжких захворювань, наявність яких є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Також ОСОБА_3 має постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_6 , яка відповідно до своєї заяви не заперечує проти перебування її сина під домашнім арештом за вказаною адресою. Також мати ОСОБА_7 є інвалідом III групи у зв`язку із трудовим каліцтвом, стан здоров`я якої наразі погіршується, у зв`язку з чим остання була направлена на стаціонарне лікування, ще в лютому 2017 року, але ОСОБА_6 не змогла його отримати внаслідок перебування її сина тривалий час під вартою. Крім того, її підзахисний з 11.10.2015 року тримається під вартою 21 місяць, наразі змінено склад суду, у зв`язку з чим судове розслідування повинно бути розпочато з початку, що знов ж призведе до тривалого розгляду справи та як наслідок необгрунтовано тривалого перебування її підзахисного під вартою без вироку суду. Вказане клопотання отримано прокурором особисто 18.07.2017 о 14:10 год.
Прокурор ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечувала проти зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт вказавши, що ухвалою суду від 01.06.2017 на законних підставах та при наявності ризиків було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , було враховано, що останній вже має судимість за ст.309 КК України і може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. З моменту обрання відносно ОСОБА_3 даного запобіжного заходу ризики не змінились.
Суд, вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши надані до суду матеріали, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Згідно з ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий 11.10.2015 р. (т.1 а.с.к.п.35/91 протокол про затримання), запобіжний захід у виді тримання під вартою був обраний йому ухвалою суду від 13.10.2015 р. (т.1 а.с.к.п.76-77/132-133 - копія ухвали). Обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 надійшов до суду 03.11.2015 р.
Під час розгляду справи в судовому засіданні під головуванням судді ОСОБА_8 ухвалою суду дія запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому продовжувалася неодноразово. Згідно з розпорядженням №101 пр від 30.05.2017 вказане кримінальне провадження було повторно автоматично розподілене у зв`язку із неможливістю подальшого розгляду судових справ суддею ОСОБА_8 . Розгляд справи під головуванням судді ОСОБА_1 розпочато спочатку.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 перебуває під вартою з 11.10.2015 року без постановлення вироку по справі та враховуючи терміни попереднього розгляду справи, обумовлені в тому числі і неналежним забезпеченням явки свідків, неможливо однозначно стверджувати про швидкий розгляд справи.
З наданих до суду разом із клопотанням про зміну запобіжного заходу матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом III групи, що підтверджується довідкою МСЕК №398424, відповідно до виписки із медичної картки хворого має ряд захворювань, які потребують медикаментозного лікування та підтримуючої терапії. ОСОБА_3 має постійне місце проживання та реєстрацію за адресою АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить його матері ОСОБА_6 , і яка згідно з письмовою заявою не заперечує проти перебування її сина під домашнім арештом за вказаною адресою. Мати обвинуваченого ОСОБА_6 є інвалідом III групи у зв`язку із трудовим каліцтвом, що підтверджується довідкою МСЕК № 943018 та виписним епікризом, за станом здоров`я в лютому 2017 року була направлена на стаціонарне лікування.
Таким чином, наразі судом встановлено, що ОСОБА_3 має стійкі соціальні зв`язки, фактично має обов`язок щодо піклування за своєю матір`ю похилого віку, має постійне місце проживання, яке в тому числі буде забезпечене з боку його матері. Внаслідок перебування під вартою 21 місяць позбавився наркозалежності, про що було зазначено в судовому засіданні.
З приводу можливих ризиків переховування від органів досудового розслідування та/або суду, про які зазначила прокурор, а також тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд зазначає, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Рішення ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії»).
Ризик втечі мас оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Справа «Бекчиєв проти Молдови).
Рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справ «Мамедова проти Росії», визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою (ст. 5 Конвенції та рішення ЄСПЛ від 12.01.2012 року у справі «Тодоров проти України»).
У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 2008 року у справі «Вренчев проти Сербії»).
Враховуючи обставини справи, тривалість перебування обвинуваченого під вартою без постановлення вироку, відсутність доведеності тих ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які суд може прийняти як підставу для залишення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 найсуворішого запобіжного заходу, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для запобігання зазначених прокурором ризикам.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 331 КПК України, суд, -
ухвалив:

змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на шістдесят днів з 18 липня 2017 року по 15 вересня 2017 року включно, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти негайно в залі судового засідання.
Виконання ухвали доручити Тернівському ВП Криворізького відділу Національної поліції ГУНП України в Дніпропетровській області.
Контроль за виконанням ухвали доручити Криворізькій місцевій прокуратурі № 1.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1