АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/19/17 Справа № 205/7762/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000784 від 02 вересня 2015 року за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню освіту, працює контролером АПП у КП «Дніпропетровський метрополітен», заміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

-обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України,

За участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_8 , ОСОБА_6
представника цивільного позивача- ОСОБА_9
обвинуваченої: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_10
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та виправдано в зв`язку з відсутністю в її діях складу зазначеного кримінального правопорушення.

Цивільний позов УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська про відшкодування матеріальних збитків, заданих вчиненням злочину, в розмірі 91661 гривня 29 копійок залишено без розгляду.

Також, вирішено питання згідно ст. 100 КПК України щодо речових доказів.
Згідно до вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що вона, маючи намір на заволодіння шляхом обману чужим майном, що належить державі, у невстановлений досудовим розслідуванням день у 2004-2005 роках, діючи з корисливих спонукань, знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступила у попередню змову на заволодіння чужим майном шляхом обману з невстановленою досудовим розслідуванням особою, попросивши її виготовити для неї підроблені документи, та подати їх до управління Пенсійного фонду України з метою оформлення фіктивної пільгової пенсії, на що невстановлена досудовим розслідуванням особа дала згоду.
25 січня 2005 року ОСОБА_7 , створюючи умови для заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами, відкрила на своє ім`я банківський спеціальний картковий пенсійний рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), для управління яким працівниками банку їй була надана банківська пенсійна карта і код доступу до зазначеного рахунку.
Далі ОСОБА_7 , за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, передала їй копії своїх особистих документів, а саме: паспорту громадянки України та копію ідентифікаційного коду, а також оригінал трудової книжки НОМЕР_2 та заяву із вказівкою банківського спеціального карткового пенсійного рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), відкритого ОСОБА_7 для заволодіння шляхом обману грошовими коштами, які належать державі, з метою використання фактичних і анкетних даних, що знаходяться в них, при підробці документів невстановленою слідством особою.
Невстановлена досудовим розслідуванням особа, за попереднім зговором з ОСОБА_11 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виготовила підроблені документи, а саме: довідку, уточнюючу особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії №08/11 від 15.03.2005 року, довідку про заробіток для обчислення пенсії №38 від 24.02.2005 року, довідку про заробіток для обчислення пенсії №39 від 24.02.2005 року, а також подання №5 від 28.03.2005 року, підтверджуючому факт роботи ОСОБА_7 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з реквізитами перелічених підприємств, виконала рукописні цифрові і буквені записи в зазначених бланках, внесла в їхній зміст завідомо неправдиві відомості щодо працевлаштування ОСОБА_7 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху і розміру її заробітної плати, а також при невстановлених слідством обставинах виконала підписи від імені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у зазначених вище документах, прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію Дніпропетровського метизного промислового об`єднання у завод «Червоний Профінтерн», прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію заводу «Червоний Профінтерн» у ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн». Крім того, невстановлена досудовим розслідуванням особа, використовуючи відомості, вказані у справжній трудовій книжці ОСОБА_7 НОМЕР_2 , виготовила підроблений документ, а саме - трудову книжку НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , у яку внесла завідомо неправдиві відомості щодо працевлаштування ОСОБА_7 в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, нанесла відбитки круглої печатки та відбитки прямокутного штампу ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн», нанесла відбитки круглої печатки та відбитки прямокутного штампу Дніпропетровського метизного промислового об`єднання, прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію Дніпропетровського метизного промислового об`єднання у завод «Червоний Профінтерн», прямокутний штамп з інформацією про реорганізацію заводу «Червоний Профінтерн» у ВАТ «Дніпропетровський завод «Червоний Профінтерн».
Таким чином, невстановлена досудовим розслідуванням особа підробила офіційні документи, що видаються підприємством, які надають права, з метою їхнього використання, а також бланки підприємства, після чого надала в управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Будьоного, буд.22, зазначені вище завідомо підроблені документи та заяву ОСОБА_7 , виконану особисто нею, із вказівкою розрахункового рахунку для отримання пенсії ОСОБА_7 № НОМЕР_4 у ПАТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), а також виготовлену за невстановлених слідством обставин заяву про призначення пенсії від імені ОСОБА_7 від 28.03.2005 року, із вказівкою завідомо неправдивих даних щодо наявності у ОСОБА_7 права на одержання пенсії.
Працівники управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська, завідомо неосвідомлені про скоєння кримінального правопорушення, введені в оману ОСОБА_7 та невстановленою особою, на підставі виготовленої за невстановлених досудовим розслідуванням обставин заяви від імені ОСОБА_7 від 28 березня 2005 року, з внесеними в неї завідомо неправдивими даними щодо наявності в останньої права на одержання пенсії і вищевказаних підроблених документів, склали протокол №12214 від 29.03.2005 року за результатами засідання комісії управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська і призначили ОСОБА_7 щомісячне пенсійне забезпечення з 27.02.2005 року - 284 грн. 69 коп. довічно.
ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, 29.01.2010 року, 03.01.2012 року та 08.01.2014 року особисто подала до УПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська заповнені нею заяви про перерахунок пенсії по стажу та заробітку, до кожної з яких додала ксерокопії сторінок трудової книжки НОМЕР_3 на її ім`я, у якій містились завідомо неправдиві відомості щодо її працевлаштування в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3-го розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 по 19.03.1994 у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3-го розряду на нагрівальних печах.
У період з 01 лютого 2005 року по 30 вересня 2015 року Пенсійним фондом України на пенсійний рахунок ОСОБА_7 було перераховано грошові кошти в розмірі 91 661 гривень 29 копійок, які ОСОБА_7 знімала з пенсійного рахунку, тим самим заволоділа коштами, що належать державі на зазначену суму та розпорядилась ними на свій розсуд.
ОСОБА_7 , маючи у своєму розпорядженні банківську пенсійну картку на своє ім`я, код доступу до управління пенсійним рахунком, діючи умисно, шляхом обману, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, контролювала надходження їй коштів, перерахованих Пенсійним фондом України, і в період з 01 лютого 2005 року по 30 вересня 2015 року використала на власний розсуд грошові кошти, що надійшли на її банківський рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» від Пенсійного фонду України на загальну суму 91 661 гривень 29 копійок, що в 242 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, чим завдала значної шкоди державі.
Суд першої інстанції виправдав ОСОБА_7 за відсутності в її діях складу злочину та вказав, що обвинувачення щодо ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська скасувати та призначити розгляд в апеляційному суді Дніпропетровської області та провести судове слідство в межах апеляційної скарги.

Прокурор просить повторно дослідити обставини встановленні під час кримінального провадження в частині допиту свідків обвинувачення та дослідження письмових матеріалів, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження.

Апелянт просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 1275 гривень.

Обґрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції в порушення вимог п.6 ч.2 ст.374 КПК України у вступній частині вироку не зазначено, що розгляд кримінального провадження судом здійснювався за участю представника потерпілого ОСОБА_16 та захисника обвинуваченої ОСОБА_10 .

Крім того, виправдовуючи ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, суд допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставно не взявши до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Зазначає, що відповідно до тексту вироку суд під час прийняття рішення по справі керувався показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 , які ним були оцінені в сукупності з іншими доказами, які були надані для дослідження та з`ясування обставин справи, як стороною обвинувачення так і захистом.

Вважає, що з таким формулюванням суду, що ним були оцінені докази надані сторонами, важко погодитись, оскільки як вбачається з тексту вироку в ньому детально зазначено показання самої обвинуваченої, показання свідків. Щодо письмових доказів, то судом першої інстанції лише зазначено та перелічено, які письмові докази надані стороною обвинувачення.

Так, в матеріалах кримінального провадження маються трудові книжки БТ-1 № НОМЕР_5 (вилучена під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 ), БТ-2 №1464100 (вилучена за місцем роботи ОСОБА_7 ), про що стороною обвинувачення наголошувалося про необхідність детального аналізу відомостей зазначених у вказаних трудових книжках.

Зіставленням відомостей, зазначених у вказаних трудових книжках встановлено, що у них обох вказано, що 16.08.1982 року ОСОБА_7 прийнято до відділу технічного контролю контролером 3-го розряду у Дніпропетровське метизне виробниче об`єднання, однак у подальшому у них вказані різні місця роботи ОСОБА_7 . У трудовій книжці НОМЕР_6 (вилученій під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 ), вказано що ОСОБА_7 24.09.1985 року звільнено за власним бажанням, однак у трудовій книжці НОМЕР_7 (вилученій за місцем роботи ОСОБА_7 ) вказано, що її переведено до інструментального цеху учнем терміста на нагрівальних печах.

Далі, у трудовій книжці БТ-1 № НОМЕР_5 (вилученій під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 ) вказано, що з 26.09.1985 року по 01.06.1992 року ОСОБА_7 працювала на різних посадах у ВО «Південний машинобудівний завод», в той час, як у трудовій книжці БТ-2 № НОМЕР_8 (вилученій за місцем роботи ОСОБА_7 ) вказано, що вона весь цей час працювала у Дніпропетровського метизному виробничому об`єднанні (яке реорганізовано в завод «Червоний Профінтерн») на посадах учня терміста на нагрівальних печах та терміста 3-го розряду.

У трудовій книжці НОМЕР_6 (вилученій під час обшуку місцем мешкання ОСОБА_7 ) вказано, що з 11.09.1992 року по 01.08.1997 ОСОБА_7 працювала в сталепроволочному цеху прибиральником виробничих приміщень Заводу «Червоний Профінтерн», в той час як у трудовій книжці НОМЕР_7 (вилученій за місцем роботи ОСОБА_7 ) вказано, що вона у той же самий термін працювала на тому ж самому підприємстві до 20.03.1994 року термістом 3-го розряду, а з 20.03.1994 року до 01.08.1997 року - в сталепроволочному цеху прибиральником виробничих приміщень до Заводу «Красний Профінтерн».

Таким чином, у вказаних трудових книжках, у період з 11.09.1992 року по 20.03.1994 року є відомості про те, що ОСОБА_7 одночасно працювала на заводі «Красний Профінтерн» прибиральником виробничих приміщень і термістом на нагрівальних печах, однак жодних відомостей про сумісництво, про роботу одночасно на двох посадах у одному підприємстві немає. Також, у трудових книжках відсутні відомості про роботу за сумісництвом ОСОБА_7 одночасно термістом у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні та стрілком воєнізованої охорони, контролером КПП у ВО «Південний машинобудівний завод». Також, у оглянутих трудових книжках немає відомостей про роботу за сумісництвом ОСОБА_7 одночасно термістом у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні та прибиральником службових приміщень у МДПП «Проба». Далі, у період з 01.08.1997 року по 31.10.2007 року відомості в оглянутих трудових книжках співпадають.

Вважає, що вказані відомості, які зазначені в трудових книжках щодо часу та місця роботи обвинуваченої ОСОБА_7 , повністю спростовують показання самої обвинуваченої даних в суді.

На підставі ст.351 КПК України проведено допит обвинуваченої ОСОБА_7 в суді, під час якого остання повідомила, що їй було відомо, що у неї мається 3 трудові книжки, в яких записи щодо її трудової діяльності різняться, і що вона знала, що до Пенсійного Фонду України надавалася трудова книжка БТ-2 № НОМЕР_8 в якій зазначені відомості про нібито її роботу термістом.

Вищезазначене свідчить, що до управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська були подані підроблені документи, на підставі яких ОСОБА_7 була нарахована пільгова пенсія, а ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на використання завідомо підробленого документу, 29.01.2010 року, 03.01.2012 року та 08.01.2014 року особисто подала до УПФ України в Ленінському районі м. Дніпропетровська заповнені нею заяви про перерахунок пенсії по стажу та заробітку, до кожної з якої додала ксерокопії сторінок трудової книжки НОМЕР_3 на її ім`я, (хоча достовірно знала та розуміла, що вона не працювала на посаді терміста та дана трудова книжка є підробленою) у якій містились завідомо неправдиві відомості щодо її працевлаштування в період з 05.01.1986 року по 31.12.1990 року у Дніпропетровському метизному промисловому об`єднанні м. Дніпропетровська на посаді учня терміста та в подальшому - терміста 3 розряду на нагрівальних печах в інструментальному цеху, з 01.01.1991 року по 19.03.1994 року у заводі «Червоний Профінтерн» на посаді терміста 3 розряду на нагрівальних печах.

Зазначає, що в трудовій книжці БТ-2 № НОМЕР_8 існують лише записи зроблені на Дніпропетровському метизиому виробничому об`єднанні та в подальшому на заводі «Червоний Профінгерн», що дозволяє дійти беззаперечного висновку, що трудова книжка НОМЕР_7 являється підробкою, і обвинувачена про це чудово знала, оскільки відомості у вказаних трудових книжках різняться тільки за період пільгового стажу ОСОБА_7 її удаваної роботи термістом на нагрівальних печах у Дніпропетровському метизному виробничому об`єднанні.
Крім того, обвинувачена ОСОБА_7 під час допиту судом стверджує, що вона працювала на 2 роботах одночасно і встигала виконувати свою роботу, проте, 26.09.1985 року ОСОБА_7 прийнята на роботу у відділ №146 стрілком воєнізованої охорони ВО «Південний машинобудівний завод», де графік роботи відповідно до довідки даного підприємства складав доба роботи (22 години) з трьома днями вихідними до наступної робочої зміни, тобто раз в 3 дні вона перебувала обов`язково 22 години на посту зі зброєю на ВО «Південний машинобудівний завод», що виключає її можливість перебувати і працювати як вона стверджує на гарячому виробництві термістом, де графік роботи повний (8 годин) робочий день. Вказане свідчить про неможливість такого сумісництва.

Вказує, судом вказані письмові докази визнані неналежними та судом безпідставно не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, оскільки дані документи підтверджують факт обізнаності та наявності умислу обвинуваченої на вчинення кримінального правопорушення.

Так, судом в якості доказу визнано документи пенсійної справи обвинуваченої ОСОБА_7 у прошитому вигляді на 83 (вісімдесяти трьох) аркушах, а також довідку про розмір призначеної і фактично отриманої обвинуваченою пенсії на 3 (трьох) аркушах. Вказані документи долучені до матеріалів кримінального провадження протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2015 року, дозвіл на, що було надано ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2015 року в УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська, однак суд в порушення вимог ст.85 КПК України при винесенні вироку визнав протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2015 року неналежним доказом зазначивши, що даний протокол, ніяким чином не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягали доказуванню скоєного злочину в даному кримінальному провадженню, хоча вказаний протокол тимчасового доступу до речей і документів від 17.09.2015 року підтверджує, що пенсійна справа обвинуваченої ОСОБА_7 отримана у встановленому КПК України порядку, і може бути допустимим доказом.

Вважає, що за аналогічним формулюванням суд визнав неналежними доказами протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.10.2015 року, відповідно до якого на виконання ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.09.2015 року в КП «Дніпропетровський метрополітен» було вилучено оригінал трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , особова картка №649 «Д» на ім`я ОСОБА_7 та наказ №73КД від 16.11.2007 року про прийом останньої на роботі у вказане підприємство; протокол огляду від 15.10.2015 року, із якого слідує, що слідчий СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_17 провів огляд раніше вилученої пенсійної справи ОСОБА_7 ; протокол огляду від 17.10.2015 року, згідно якого слідчий СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_17 провів огляд раніше вилучених особистих записів ОСОБА_7 на аркушах паперу різного розміру, в блокноті та зошиті в клітинку; трудових книжок серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_9 , які видані на ім`я ОСОБА_18 ; копії пенсійного посвідчення ОСОБА_7 серії НОМЕР_10 ; договору між ОСОБА_7 та ЗАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2005 року; договору між ОСОБА_7 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» від 15.11.2007 року з додатками; оригіналу трудової книжки серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , особової картки №649 «Д» на ім`я ОСОБА_7 та наказу №73КД від 16.11.2007 року про прийом останньої на роботу у вказане підприємство.

Крім того, не зважаючи на безпідставне не взяття до уваги доказів сторони обвинувачення, які могли істотно вплинути на його висновки, судом в порушення положень ч.12 ст.290 КПК України допущено в якості доказу показання свідків захисту, а саме ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які пояснили, що вони пам`ятають, що в інструментальному цеху заводу «Червоний Профінтерн» працювала ОСОБА_7 .

Зазначає, що під час судового розгляду стороною захисту заявлено клопотання про допит в судовому засіданні свідків захисту, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Проте, стороною захисту проігноровано вимоги п. 11 ст.290 КПК України і стороні обвинувачення не були відкриті відомості, щодо показань вказаних свідків, у зв`язку з чим сторона обвинувачення була позбавлена можливості повноцінно, в повному обсязі допитувати даних свідків, чим і було порушено принцип змагальності сторін передбачений ст.ст. 7, 22 КПК України.

Не зважаючи на пряму вимогу Закону суд у своєму вироку посилається на показання ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ( правильно вважати ОСОБА_21 ), тобто визнає отримані відомості як доказ.

Вважає, що твердження суду про вичерпаність можливості збирання доказів по справі стосовно ОСОБА_7 є хибним.

Вважає, що відомості отримані від проведення техніко-криміналістичної експертизи документів, а також долучення вироку відносно ОСОБА_22 можуть підтвердити чи спростувати обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, однак судом в задоволенні таких клопотань стороною обвинувачення відмовлено.
Від захисника ОСОБА_10 надійшли заперечення, в яких він просить в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі.

Вважає, що вирок суду законний, обґрунтований та вмотивований, а в судовому засіданні не встановлено та навіть не досліджувалось безпосередніх доказів, щодо доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані можливості їх отримання. Крім того, немає підстав сумніватися, що до справжності підписів службових осіб, печаток і штампів на документах, які офіційно надані до УПФ для нарахування пенсії ОСОБА_7 . Зазначає, що судом досліджено три трудові книжки ОСОБА_7 із дійсними записами про фактичне працевлаштування, а невнесення відомостей про сумісництво при працевлаштуванні не є злочином.

Також, від начальника управління Правобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську ОСОБА_23 надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких остання просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким цивільний позов управління задовольнити та стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 91661,29 грн. Також, здійснити процесуальне правонаступництво - управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Дніпропетровська замінити його правонаступником Правобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Вислухавши суддю- доповідача, доводи прокурорів,які просили скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_24 винною за ч2 ст. 190 КК України, думку представника потерпілого- ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, доводи ОСОБА_7 та її захисника, які вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, за клопотанням сторін кримінального провадження допитавши свідків та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Не можна визнати обґрунтованою підставою для скасування вироку суду саме відсутність у вступній частині вироку відомостей про участь у судовому засіданні представника потерпілого та захисника обвинуваченої,оскільки вказане може бути вирішено у відповідності до ст. 379 КПК України та не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону які б тягнули скасування вироку.

Відповідно доч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі,якщо не доведено, що:

1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа,

2)кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим,

3)в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції на думку колегії суддів обґрунтовано прийшов до висновку про те, що органами досудового розслідування не доведено що в діяннях обвинуваченої ОСОБА_7 є склад кримінального правопорушення.

Не можливо погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпосередньо не дослідив докази надані стороною обвинувачення,оскільки судом першої інстанції з достатньою повнотою були досліджені всі надані сторонами кримінального провадження докази та суд надав їм належну оцінку у вироку суду.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України, суд в мотивувальній частині виправдувального вироку зазначив формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 та визнано судом недоведеним та навів докази сторони обвинувачення.

Також судом відповідно до вказаної норми зазначено мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення,тому доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом вимог кримінального процесуального закону при ухвалені виправдувального вироку є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги прокурора вказують на те,що обвинувачення основане саме на тому, що під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 було вилучено трудові книжки на ім`я ОСОБА_7 та саме у вказаних трудових книжках відсутня запис про роботу ОСОБА_7 з 05.01. 1986 по 31.12. 1990 року та з 01.01. 1991 по 19.03. 1994 року на посаді терміста 3 розряду на нагрівальних печах, що дало їй право на отримання пенсії, однак ОСОБА_7 як у ході досудового розслідування , так і в суді першої та апеляційної інстанції наголошувала на тому, що наявність кількох трудових книжок викликана тим, що дана особа працювала на декількох підприємствах, та не мала змоги у відділі кадрів забирати трудову книжку, тому на іншому підприємстві виписували іншу трудову книжку,що ніяким чином не підтверджує висунуте обвинувачення ОСОБА_7 .

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, яка виготовила підроблені документи та подала їх до ПФУ, ОСОБА_7 незаконно заволоділа чужим майном ( отримувала пенсію).

Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив пенсійну справу ОСОБА_7 та допитав у якості свідка ОСОБА_22 , яка працювала на заводі « Червоний Профінтерн» з 1975 року по 1999 рік та з 1991 року займала посаду спеціаліста у відділі кадрів.

При допиті у судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_22 підтвердила свої покази, які надавала суду першої інстанції та вказала на те,що робітники, які працюють на підприємстві після їх звернення до відділу кадрів для оформлення документів на отримання пенсії тільки надають необхідні документи, а далі всі документи оформляються та подаються спеціалістом відділу кадрів до ПФУ, тобто сама особа, яка претендує на отримання пенсії не має на руках трудової книжки та необхідних довідок для звернення до ПФУ.

Крім того, свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні апеляційного суду зазначала, що для подачі документів до ПФУ необхідно дані трудової книжки перевірити кількома відділами підприємства, та підробити трудову книжку, які знаходиться у відділі кадрів та інші документи на виплату заробітної плати за період роботи та інші статистичні дані, неможливо, оскільки вони знаходяться та підпорядковані різним відділам на особам.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано послався на покази вказано свідка, які спростовують обвинувачення відносно ОСОБА_7 , оскільки відповідно до діючого законодавства заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. (Стаття 80 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2981-III ( 2981-14 ) від 17.01.2002 ).
Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України( Стаття 81 в редакції Закону N 2981-III ( 2981-14 ) від 17.01.2002 ).

Крім того, судом першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_25 , яка підтвердила факт опрацювання саме нею документів ОСОБА_7 з приводу призначення пільгової пенсії, які були їй надані представником підприємства на якому працювала ОСОБА_7 ,що виключає причетність обвинуваченої до подачі документів для нарахування пенсії, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов до висновку, що органами досудового розслідування не доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_7 у попередній змові з невстановленою особою, яка виготовила підроблені документи та надала їх до ПФУ.
Крім того, саме свідок ОСОБА_25 перевіряла документи на їх відповідність законодавству та правилам складання та не було сумнівів у їх достовірності, тому була призначена на законних підставах пенсія ОСОБА_7 .
Інші трудові книжки, які були предметом дослідження органами досудового розслідування та судом першої інстанції не були надані до ПФУ та не були предметом перевірки ПФУ з підстав призначення пенсії, тому колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги саме з приводу розбіжностей між трудовою книжкою на підставі якої було призначено пільгову пенсію ОСОБА_7 та трудовими книжками, які були вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 не є належним доказом винуватості ОСОБА_7 у пред`явленому їй обвинувачені,тому доводи прокурора у даній частині неспроможні.
Необґрунтовані доводи прокурора , що суд визнав неналежними доказами протокол тимчасового доступу до речей і документів від 07.10.2015 року, оскільки суд у вироку вказав що письмові докази надані стороною обвинувачення не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, що стосується документів пенсійної справи, то суд дослідивши ці документи дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність у даних документах фактів, які вказують на винуватість ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції у ході аналізу доказів обвинувачення, обґрунтовано прийшов до висновку, що письмові докази, надані стороною обвинувачення ніяким чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню як у ході досудового розслідування так і судового розгляду( ст.91 КПК ) , з чим повністю погоджується апеляційна інстанція.
Кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».
Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Аналізуючи відповідне законодавство, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 82 ЗУ « Про пенсійне забезпечення» повідомлення про відмову в призначені пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів, після винесення відповідного рішення.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено в апеляційній інстанції , шляхом допиту свідка ОСОБА_22 та представника цивільного позивача- ОСОБА_9 ,якщо б перевіркою було встановлено невідповідність документів, працівником ПФУ було б винесено рішення про відмову в призначенні пенсії або припиненні виплати пенсії, однак таких підстав не було встановлено.
Крім того,з матеріалів які було приєднано до кримінального провадження у тому числі пенсійної справи ( акту перевірки від 04 жовтня 2006 року ) вбачається, що за анонімною заявою була проведена перевірка підстав для призначення пенсії ОСОБА_7 та вказана перевірка, яка провадилася ПФУ у тому числі на підприємстві не встановила жодних обставин для скасування рішення про призначення пенсії. На запити ПФУ надавалися архівні документи з кількох відділів підприємства та ПФУ не мав сумнівів у законності призначення пенсії ОСОБА_7 , тому пенсія після перевірки 2006 року продовжувала нараховуватися( тільки в 2011 році було утилізовано архів підприємства).
Не можливо погодитися з висновками прокурора про істотні порушення судом вимог КПК з огляду на допит свідків , які були заявлені у суді стороною захисту, оскільки вказані свідки ( ОСОБА_19 та ОСОБА_26 ) були встановлені стороною захисту у ході проведення судового розгляду та за клопотанням сторони захисту були допитані судом з метою встановлення фактичних обставин на які посилається сторона обвинувачення.
Вказані свідки засвідчили,що саме ОСОБА_7 працювала на заводі у шкідливих умовах.
Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду ,свідок сторони обвинувачення- ОСОБА_27 також засвідчив,що ОСОБА_7 працювала на заводі , однак не мала відношення до праці в шкідливих умовах. На питання суду, чому він будучи директором підприємства,яке нараховувало до 1200 працівників знає саме де працювала ОСОБА_7 не міг обґрунтувати свої доводи стосовно ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 в апеляційній інстанції підтвердила те,що свідок ОСОБА_27 працював директором, однак вона ніколи по роботі не зверталася до нього та зазначила,що наразі даний свідок дуже хворий тому дає такі покази.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що показами свідків в даному випадку не може бути спростовано документів, які були надані підприємством та які були неодноразово перевірені ПФУ як при призначені пенсії так і по скарзі та не було встановлено їх фальсифікації, тому вони були визнані ПФУ поза сумнівом достовірними.
Не спростовано їх достовірність також проведеною органами досудового розслідування експертизою № 62/04/ 343 від 09. 10. 2015 року, яка встановила, що заява від 25.01. 2005 року підписана ОСОБА_7 та заяви від 2010, 2012, 2014 року теж підписані ОСОБА_7 . Крім того, експертом встановлено що рукописні тексти та підписи від імені службових осіб у наданих до ПФУ документах виконані не ОСОБА_7 , що обґрунтовано визнано судом як обставини невинуватості обвинуваченої, з чим погоджується колегія суддів.
Не має також доказів, які б спростовували,що підписи та печатки на документах поданих у ПФУ підроблені, навпаки перевірка, яка провадилася ПФУ підтвердила їх достовірність.
Таким, чином не можна погодитися з доводами апеляційної скарги про те,що суд неповно дослідив докази надані суду сторонами кримінального провадження та з огляду на те, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, суд дослідив всі надані докази та аналізував їх що знайшло своє відображення у виправдувальному вироку суду.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
З огляду на ухвалення виправдувального вироку з підстав відсутності складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_7 , суд обґрунтовано відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України залишив цивільний позов без розгляду.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2016 року , яким ОСОБА_7 за ч.2 ст. 190 КК України визнано невинуватою та виправдано в зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді
Апеляційного суду :
------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4