АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/267/17 Справа № 204/938/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000888 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, представника цивільного відповідача- Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у с.Мальці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
за участю
прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційних скаргах /т.1 а.с.п.222-229, 233-241/ обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просять вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 за відсутністю в його діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В обґрунтування своїх вимог, обвинувачений та його захисник вказують, що вирок суду є незаконним, постановлений з порушенням норм процесуального права без належної перевірки і аналізу доказів по справі.
Так, сторона захисту вбачає, що неповнолітній свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надав лише свої припущення щодо подій, які мали місце 14 вересня 2015 року, як і те, що свідок ОСОБА_11 в своїх показах вказала про те, що самого моменту падіння потерпілої під автомобіль вона не бачила, а побачила її лише під середньою частиною транспортного засобу.
Вказують, що, а ні органом досудового слідства, а ні у подальшому судом не було проведено слідчий експеримент за участю вищевказаних свідків з метою з`ясування місця їх знаходження в момент скоєння пригоди, як і не було встановлено причин падіння потерпілої на проїзну частину в момент завершення маневру повороту автомобіля на перехресті.
Акцентують, що в ході досудового розслідування не були вилучені одяг та взуття потерпілої, не визнано їх речовими доказами, після скоєння пригоди автомобіль, а саме його низ не було оглянуто.
Не погоджуються й з тим, що суд безпідставно відмовив захисту у призначенні комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз, що призвело надалі до порушень ст.374 КПК України - ненадання аналізу доказам на підтвердження встановлених ним обставин, а лише посилання на наявність протоколу огляду місця події і схеми до нього, вказуючи на проведення слідчого експерименту за участю малолітнього свідка.
Що стосується позовних вимог, апелянти вважають, що визначена судом моральна шкода у розмірі 300 000 гривень є недоведеною, як і те, що чинним КПК України не передбачено право суду при задоволенні позову стягувати з обвинуваченого чи цивільного відповідача судовий збір за розгляд позовної заяви.
Відповідно до даних, які характеризують особу обвинуваченого зазначають, що ОСОБА_7 має родину, на його утриманні знаходиться матір, яка є особою похилого віку, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, а тому й вважають, що є всі правові підстави для його виправдання та негайного скасування останньому такого запобіжного заходу, як особисте зобов`язання.
В апеляційній скарзі /т.1 а.с.п.208-211/ представник цивільного відповідача ОСОБА_6 просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року в частині стягнення з ПАТ «СК «КРАЇНА» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30 935 гривень скасувати, позов потерпілого у цій частині залишити без задоволення.
В обґрунтування своїх вимог вбачає, що позивач не надав до страхової компанії заяви на виплату страхового відшкодування, ані жодних документів, які встановлені приписами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а суд в порушення п.27.4 ст.27 вищевказаного закону не звернув увагу на граничний розмір страхового відшкодування, який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі -16 536 гривень, внаслідок чого помилково поклав на вказану страхову компанію обов`язок про відшкодування витрат матеріального характеру.
В апеляційній скарзі /т.1 а.с.п.214-215/прокурор прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 , не оскаржуючи фактичних обставин по справі, з посиланням на вимоги ч.2 ст.25 КК України, просить вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року змінити, виключити посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Так, сторона обвинувачення вказує, що суд вийшов за рамки висунутого обвинувачення, оскільки останнє не має посилання на наявність такої обставини.
Звертає увагу, що обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень особі похилого віку.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки; стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави фактичну вартість проведення експертизи № 70/27-29 від 24 листопада 2015 року у розмірі 613 гривень 80 копійок на рахунок 0004 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, , одержувач платежу УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпра; стягнуто з Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 935 гривень; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 гривень; стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави судовий збір в розмірі 4 500 гривень.
За встановлених у вироку обставин, ОСОБА_7 14 вересня 2015 року близько 10 години 50 хвилин, керуючи автопоїздом, який складався з технічно справного автомобіля «DAF 95XF430» д.р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_13 та напівпричепу «МАЗ » д.р.н. НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_14 , рухався по проїзній частині вул. Робочої в м.Дніпропетровську (м. Дніпро), зі сторони вул. Криворізької в напрямку вул. Свердлова (вул. В.Антоновича).
Під час руху, водій ОСОБА_7 , здійснюючи рух перед перехрестям вул. Робочої з вул. Свердлова (вул. В.Антоновича), грубо порушуючи правила дорожнього руху, змінив напрямок руху ліворуч та виїхав на проїзну частину вул. Свердлова (вул. В.Антоновича) в напрямку вул. Камчатської, внаслідок чого на проїзній частині перехрестя вул. Робочої та вул. Свердлова (вул. В.Антоновича), скоїв наїзд передньою частиною автомобіля «DAF 95XF430» д. р. н. НОМЕР_1 , з послідуючим переїздом напівпричепом «МАЗ » д. р. н. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_15 , яка в момент зміни напрямку руху та виконання маневру повороту ліворуч автопоїзду знаходилась на проїзній частині зазначеного перехрестя та наближалась до лінії руху транспортного засобу.
Згідно висновку експерта № 1941/429 Е від 22 жовтня 2015 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_15 спричинено наступні тілесні ушкодження: на задній поверхні правого ліктьового суглобу синець, біля нижнього краю синця садно; на передній поверхні правого передпліччя, в нижній третині, синець; у проекції правої підколінної ямки та задньої поверхні правого стегна синець, на тлі якого 7 переривчастих дефектів (надривів) шкіряних покровів; на внутрішній бічній поверхні правої гомілки та задній її поверхні синець; на задній поверхні нижньої третини лівого стегна, підколінної ямки та верхньої третини лівої гомілки синець, на тлі якого рвано-забійна рана; на задній та зовнішньо-бічній поверхні лівого стегна, у нижній третині, 2 ділянки осадження; на зовнішній бічній поверхні лівого стегна, в нижній третині, синець; на задній поверхні лівого ліктьового суглобу синець; на зовнішній бічній поверхні лівого стегна, у верхній третині та передній її поверхні 2 синця, на тлі яких 2 садна; на передній поверхні правого колінного суглобу, з переходом на внутрішню його поверхню та верхньої середньої третини гомілки численні синці; на передній поверхні правої гомілки на всьому протязі, з переходом на внутрішню її поверхню, у проекції гомілково-ступневого суглобу, рвано-забійна рана; на тильній поверхні правої стопи та гомілково-ступневого суглобу численні садна; на передній поверхні нижньої третини лівого колінного суглобу рвано-забійна рана; на тильній поверхні лівої стопи синець; на тлі вище зазначеного синця, рвано-забійна рана у просвітку якої 2 гумові стрічки білого кольору (дренажі); уламковий перелом середньої третини лівої ключиці; праворуч закриті переломи 1, 2, 3, 4, 5 ребер без ушкодження пристінкової плеври, які розташовані у проекції середньо-ключичної лінії; 6, 7 ребер у проекції біля хребтової лінії; 9 ребра у проекції лопаткової лінії; 6, 7 ребер у проекції між середньо-ключичної та середньо-пахової лінії; ліворуч виявлено закриті переломи 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 ребер подекуди з ушкодженням пристінкової плеври, у проекції лопаткової та біля хребтової лінії; 8, 9, 10 ребер у проекції лопаткової та задньо-пахвової лінії; ліворуч закриті переломи 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 ребер подекуди з ушкодженням пристінкової плеври, які розташовані в проекції між передньою пахвовою та середньо-пахвовою лінією; у проекції суглобових дисків з`єднання між 5 та 6 грудними хребцями виявлено перелом тіл вищезазначених грудних хребців з частковим руйнуванням суглобових дисків між ними без ушкодження спинномозкового каналу та спинного мозку; праворуч повний розрив клубово-крижового з`єднання; ліворуч, у нижній третині крижово-клубового суглобу неповний розрив клубово-крижового з`єднання; уламковий перелом лівої плечової кістки у середній та нижній третині; у проекції воріт селезінки крововилив; на зовнішній бічній поверхні правого стегна, у середній третині до стопи включно, ділянка відшарування шкіряних покровів та підшкірного жирового шару (клітковини) від підлеглих м`язів; на задній поверхні та зовнішній бічній поверхні правої гомілки крововилив; у товщі м`язів лівого стегна крововилив; у верхній третині проксимальної голівки лівої малогомілкової кістки уламковий перелом; на задній поверхні лівої гомілки у товщі м`яких тканин, розташований крововилив; на передній та зовнішньо-бічній поверхні лівої нижньої кінцівки від нижньої третини стегна до основ пальців стопи, ділянка відшарування шкіряних покровів та підшкірного жирового шару (клітковини) від підлеглих м`язів; нерівномірне кровенаповнення судин внутрішніх органів; свіжий інфільтруючий крововилив у м`яких тканинах лівого плеча, задньо-зовнішньої поверхні лівої гомілки, задньо-зовнішньої поверхні правої гомілки, м`яких тканинах грудної клітини відповідно переломам ребер; стрес-реакція у наднирниках; у жовчному міхурі значна кількість камінців; крововиливи у товщі м`яких тканин у ділянках переломів, під плеврою легень, епікардом, у товщі брижі; нерівномірне забарвлення внутрішніх органів; у порожнинах серця та великих судин темно-червона рідка кров.
Виявленні тілесні ушкодження прижиттєві, виникли за деякий час до настання смерті від дії тупого твердого предмету (предметів), або при ударі об такий (такі) за умов дорожньо-транспортної події.
Вищезазначені тілесні ушкодження розділенню не підлягають, у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень тяжкого ступеню.
Смерть ОСОБА_15 настала о 14 годині 10 хвилин 14 вересня 2015 року, в приміщені КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» Дніпропетровської обласної ради» за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, 16, від сумісної тупої травми тіла: численних переломів кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилася шоком.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилось в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом автопоїздом, який складався з автомобіля «DAF 95XF430» д. р. н. НОМЕР_1 з напівпричепом «МАЗ » д. р. н. НОМЕР_3 , порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3 (б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
при цьому, невиконання п.10.1 Правил дорожнього руху України перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, проти вимог апеляційної скарги прокурора та представника цивільного відповідача заперечували, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних скарг інших учасників, думку представника цивільного відповідача, яка підтримала доводи апеляційної скарги цивільного відповідача та в подальшому просила проводити розгляд справи без її участі, думку представника потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг учасників, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, захисника, представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на те, що досудове розслідування і судовий розгляд кримінального провадження проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, а саме:
-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що прямувала 14.09.2015 року приблизно о 10-50 год. по лівому узбіччю вул.Свердлова в напрямку перехрестя з вул.Робочою у м.Дніпропетровську та бачила як на перехрестя повільно виїхав автомобіль «DAF95XF430» з напівпричепом, в просвіті між кабіною водія та проїзною частиною переверталася поміж колесами жінка, вона подала водію знак про зупинку, той зупинився, на проїзній частині за напівпричепом вони побачили травмовану потерпілу. Початку механізму пригоди свідок не бачила,

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_10 , який пояснив суду, що 14.09.2015 року приблизно о 10-50 год. він йшов по правому узбіччю вул.Свердлова в напрямку перехрестя з вул.Робочою у м.Дніпропетровську та бачив як потерпіла перетинала зазначене перехрестя з боку магазину «АТБ-маркет» по діагоналі, на перехрестя повільно виїхав автомобіль «DAF95XF430» з напівпричепом, потерпіла вийшла на смугу руху автомобіля та впала під передню частину автомобіля, з яких причин вказати не може, в зустрічному напрямку рухався автомобіль іноземного виробництва, який пропустив потерпілу перед тим, як вона впала під передню частину автомобіля, яким керував обвинувачений,

-протоколами огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.09.2015 року і схемою до нього, на якій зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, слідчого експерименту за участю малолітнього свідка ОСОБА_10 , під час проведення якого встановлено обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди,

-висновком експерта №70/27-29 від 24.11.2015 року, відповідно до якого дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з настанням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, який підтримав в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 ,

-висновком експерта №1941/429-Е від 22.10 2015 року, відповідно до якого пішоходу ОСОБА_15 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинено тілесні ушкодження, що у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, смерть ОСОБА_15 настала о 14-10 годині 14.09.2015 року в лікарні від сумісної тупої травми тіла: численних переломів кісток скелету та ушкодженням внутрішніх органів і ускладнилось шоком.

Суд належним чином дослідив докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм належну оцінку. Зазначені докази в кримінальному провадженні узгоджуються між собою і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані в апеляційних скаргах.
Доводи сторони захисту в апеляційних скаргах про те, що обвинувачений ОСОБА_7 наїзд на потерпілу не скоював, є безпідставними. Такі посилання обвинуваченого перевірялись як на стадії досудового розслідування, так і в судовому засіданні і підтвердження доказами, яким надано належну оцінку судом, не знайшли, про що обґрунтовано зазначено у вироку.
Судом надано аналіз показанням свідка ОСОБА_10 щодо траєкторії руху пішохода ОСОБА_15 та автомобіля під керуванням ОСОБА_7 та обґрунтовано зазначено, що вони перетнулися на полосі руху зазначеного автомобіля. Те, що вказаний свідок бачив потерпілу біля лівого боку передньої частини автомобіля керованого обвинуваченим, не спростовано іншими доказами, крім того, свідок ОСОБА_11 бачила потерпілу в просвіті між кабіною водія та проїжджою частиною. Як свідок ОСОБА_11 , так і неповнолітній свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції надали пояснення щодо того, де вони йшли, що бачили з місця їх розташування, отже, місце знаходження свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з`ясовувалось судом під час їх допиту, про що зазначено у вироку суду, у зв`язку з чим посилання обвинуваченого та захисника на те, що судом не з`ясовано, де знаходились свідки, що вони могли бачити, не заслуговують на увагу.

Отже, показання зазначених свідків обґрунтовано взято судом до уваги.

Доводи сторони захисту щодо припущення свідка ОСОБА_10 внаслідок чого сталося падіння потерпілої під автомобіль, не заслуговують на увагу, оскільки в суді першої інстанції детально допитувався зазначений свідок про обставини події, судом перевірялися його пояснення, що зафіксовані у протоколі слідчого експерименту, в тому числі і щодо напрямку руху потерпілої, яка знаходилась на проїжджій частині перехрестя, та обвинуваченого, який виконував маневр повороту ліворуч, оскільки такі показання свідка підтверджуються схемою до протоколу дорожньо-транспортної пригоди (а.к.п.9), на якій зафіксовано напрямок руху автомобіля, його місце розташування, сліди у вигляді плями бурого кольору. Дана схема є невід`ємною частиною протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, що складався за участю водія ОСОБА_7 , який зауважень щодо встановлених обставин не мав, та згідно із якою об`єкти, що обмежують оглядовість для водія- не виявлені. А тому посилання обвинуваченого на те, що потерпіла могла несподівано вийти із-за габаритної техніки та попасти під причіп автомобіля не підтверджуються доказами, що досліджені судом першої інстанції та яким надано належну оцінку. Як не підтверджується посилання сторони захисту на відсутність у протоколі огляду даних щодо оглядовості проїзної частини. Показання свідка ОСОБА_10 про наявність на проїжджій частині автомобіля іноземного виробництва, не спростовують висновків суду, оскільки згідно із показаннями цього ж свідка цей автомобіль рухався у зустрічному напрямку, пропустив потерпілу та поїхав далі. Перевірялись дані обставини також під час допиту експерта ОСОБА_16 , який не вказував на об`єкти, що могли обмежувати оглядовість для водія.

Те, що свідок ОСОБА_11 не бачила момент попадання під автомобіль потерпілої, не спростовують встановлених судом обставин, які підтверджуються наведеними вище доказами, дослідженими судом першої інстанції та які обґрунтовано взято до уваги.

Посилання на показання свідка ОСОБА_11 , що надавались нею під час досудового розслідування, не можуть бути покладені в обґрунтування судового рішення згідно із положеннями ч.4 ст.95 КПК України.

Твердження сторони захисту щодо не проведення перевірки психічного та фізичного стану потерпілої на момент дорожньо-транспортної пригоди не є слушними, оскільки за висновком експерта №1941/429-Е спирти при дослідженні крові потерпілої не виявлені, потерпіла була доставлена до лікарні, де померла, будь-яких даних щодо її поганого самопочуття на час дорожньо-транспортної пригоди матеріали кримінального провадження не містять.

Твердження сторони захисту щодо невилучення речових доказів- одягу та взуття потерпілої, які були на ній в день дорожньо-транспортної пригоди, які могли б вказувати на контакт потерпілої з окремими частинами автомобілю, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки обставини контактування потерпілої з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження доказами, зазначеними у вироку суду.

Доводи сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні не встановлено, з якого саме моменту ОСОБА_7 побачив потерпілу, не відповідають поясненням самого обвинуваченого, який заперечував той факт, що він бачив потерпілу, хоча відповідно до пояснень експерта ОСОБА_16 водій ОСОБА_7 не мав перешкод для виконання п.10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У зв`язку із зазначеним є необґрунтованим твердження сторони захисту щодо не проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 для встановлення можливості бачити потерпілу.
Твердження обвинуваченого та захисника про те, що не встановлено, на підставі яких об`єктивних даних експерт прийшов до висновку, що водій ОСОБА_7 бачив потерпілу, також спростовуються поясненнями експерта ОСОБА_16 , що були надані в суді першої інстанції, відповідно до яких водій ОСОБА_7 за наявної дорожньої обстановки мав виконувати п.10.1 Правил дорожнього руху України, незалежно від конструктивних особливостей автомобіля, про які водій має знати, та має виконувати зазначений пункт, вживаючи необхідні заходи на власний розсуд, зокрема, шляхом залучення інших осіб у разі необхідності, а тому повинен бачити обстановку на дорозі, в тому числі, пішохода.
Місце виявлення пішохода до наїзду свідком ОСОБА_10 зафіксовано під №1 на схемі до протоколу слідчого експерименту, а місце наїзду на пішохода- під №2, що не суперечить місцю виявлення слідів у вигляді плями бурого кольору, зафіксованому на схемі до протоколу огляду, крім того, на схемі до протоколу слідчого експерименту зазначено місце розташування пішохода та автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди зі слів свідка ОСОБА_10 , місце виявлення пішоходу після наїзду не вказане, тоді як на схемі до протоколу дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано положення автомобіля та сліду у вигляді плями бурого кольору після дорожньо-транспортної пригоди, тобто після наїзду на пішохода, у зв`язку з чим положення автомобіля зафіксовано на вказаних схемах відносно пішохода по-різному-до наїзду та після, що спростовує твердження сторони захисту про виявлення пішохода за зафіксованим місцем наїзду. Не підтвердив такі обставини і допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_16 .

Доводи сторони захисту про те, що ні слідством, ні судом не було встановлено, чи порушив водій ОСОБА_7 п.12.3 Правил дорожнього руху України, виходять за межі висунутого обвинувачення, відповідно до якого йому інкриміновано порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, що перебуває в причинному зв`язку з наслідками, що настали. Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Саме порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 встановлено висновком експерта, який підтвердив його в судовому засіданні та пояснив, що водій мав діяти згідно із п.10.1 Правил дорожнього руху України.

Не проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки свідок та обвинувачений не вказували на обставини, що передували потраплянню потерпілої під автомобіль.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, тоді як ОСОБА_7 при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування будь-яких клопотань щодо проведення за його участю слідчих дій не заявляв, згідно журналу судового засідання клопотань про проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 в суді першої інстанції не мав.

З урахуванням викладеного, та згідно із ч.3 ст.26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішував лише ті питання, що були винесені на розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Посилання обвинуваченого на ті обставини, що з двигуна та заднього моста автомобіля витікало мастило, не підтверджуються протоколом огляду місця події зі схемою, а тому посилання обвинуваченого та його захисника на те, що двигун і задній міст не були якимось чином витерті після дорожньо-транспортної події, не заслуговують на увагу.

Відмова у проведенні комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи судом першої інстанції не свідчить про порушення прав сторони захисту, оскільки порушення Правил дорожнього руху пішоходом не потребує застосування спеціальних технічних пізнань, а тому не може бути предметом дослідження експерта, стороною захисту не надано нових вихідних даних та не обґрунтовано неповноту проведеної автотехнічної експертизи, висновки якої підтверджено експертом в судовому засіданні.
Жодних об`єктивних доказів про те, що потерпіла отримала тілесні ушкодження, від яких настала смерть, за інших обставин, ніж викладено у вироку, матеріали кримінального провадження не містять.
Вирок суду ґрунтується на досліджених доказах, на які міститься посилання у вироку суду та яким надано належну оцінку. Так, при посиланні на протокол огляду, судом зазначено про те, що ним зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди, а обставини проведення слідчого експерименту перевірялися під час допиту свідка ОСОБА_10 , який був допитаний судом першої інстанції та його показання наведені у вироку суду і їм надано належну оцінку, що спростовує посилання сторони захисту про порушення вимог ст.374 КПК України.
Вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, а тому відсутні підстави вважати, що у ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, яка викликає необхідність скасування вироку і закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, на що в апеляційних скаргах посилаються обвинувачений та захисник.
Таким чином, суд, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України та визнав його винним за висунутим обвинуваченням.

Посилання на порушення порядку обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що полягають у відсутності обґрунтування його застосування, не впливають на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 та не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування вироку суду.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 не міститься посилання на наявність у обвинуваченого обтяжуючих обставин, оскільки він вчинив злочин, якій відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень саме особі похилого віку ОСОБА_15 .
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.
Отже, суд першої інстанції допустив помилкове застосування положень п.6 ч.1 ст.67 КК України, у зв`язку з чим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, а саме: із мотивувальної частини вироку слід виключити посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів доводи обвинуваченого та захисника щодо необхідності врахування в повному обсязі судом особи обвинуваченого заслуговують на увагу.
Так, виключення обставини, що обтяжує покарання, в сукупності з іншими встановленими судом першої інстанції обставинами-вчинення необережного злочину не у стані алкогольного сп`яніння, вік обвинуваченого, який не є молодою особою, відсутність у нього судимості, наявність позитивної характеристики, дають підстави колегії суддів дійти висновку, що вказані обставини недостатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, внаслідок чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, у зв`язку з чим призначене основне покарання у виді позбавлення волі підлягає пом`якшенню, однак, враховуючи відношення обвинуваченого до скоєного та наслідків, що настали, неприйняття заходів щодо відшкодування шкоди, - його строк має бути більшим від мінімальної межі основного покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, та з призначенням додаткового покарання на строк, визначений судом першої інстанції.
У зв`язку із зазначеним вирок суду на підставі п.3 ч.1 ст.413, ст.414 КПК України підлягає зміні.
Що стосується вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , то колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілого, не вказав, якими нормами матеріального права він керувався при ухваленні рішення про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, не повідомив належним чином Публічне акціонерне товариство страхова компанія «Країна» про місце та час розгляду справи, не вказав щодо зазначеного відповідача правових підстав, мотивів та обґрунтування прийнятого рішення, всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову, тим самим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які ведуть до скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим апеляційні вимоги обвинуваченого, захисника, представника Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» підлягають частковому задоволенню.
Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу, відповідно до яких колегія суддів дійшла висновку щодо призначення нового розгляду в суді першої інстанції цивільного позову потерпілого в порядку цивільного судочинства.
При новому судовому розгляді суду належить розглянути цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 відповідно до вимог чинного законодавства, постановивши законне та мотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» ОСОБА_6 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року задовольнити частково.
Апеляційній скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року-задовольнити повністю.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України до 4 (Чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_7 , Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати, призначивши новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4