Справа № 164/888/17
п/с 1-кп/164/61/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2017 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -
ОСОБА_4 , 22 вересня 2015 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які на даний час відповідно до вироків Маневицького районного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року та 12 листопада 2015 року, визнані винними та засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, маючи умисел, направлений на вчинення незаконного видобутку бурштину сирцю, на власному автомобілі «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виїхали з м. Кузнецовськ (м. Вараш) Рівненської області на територію Маневицького району. Приїхавши 22 вересня 2015 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин до лісового масиву, що розташований між селами Вовчицьк та Лісово Маневицького району Волинської області, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , залишили автомобіль «Fiat Ducato» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким вони приїхали до лісових угіддь Вовчецького лісництва ДП «Маневицьке лісове господарство», а саме у виділ №28 квартал №42, що поблизу с. Вовчицьк Маневицького району, де, переслідуючи корисливу зацікавленість, направлену на незаконний видобуток корисних копалин загальнодержавного значення, порушуючи порядок встановлений Законом України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними», всупереч п. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», яка передбачає надання дозволу (ліцензії) на видобуток дорогоцінного каміння органогенного утворення, в порушення вимог ст. 19 Кодексу Українипро надра, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення в установленому порядку документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, за допомогою штикової лопати, яку привіз з собою саме для цієї мети, в період з 19 години 00 хвилин по 20 годину 00 хвилин 22 вересня 2015 року по 03 годину 00 хвилин 23 вересня 2015 року, шляхом розкопування однієї ями розміром приблизно 200x200 см та глибиною 250 см, вчинив незаконне видобування бурштину сирцю.
Своїми умисними діями, які виразились у незаконному видобуванні корисних копалин загальнодержавного значення ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України.
За умовами вказаної угоди ОСОБА_4 , беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а також зобов`язався сприяти розслідуванню кримінального правопорушення у з`ясуванні всіх обставин, спрямованих на виявлення та припинення інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ч. 2 ст. 240 КК України у виді штрафу в розмірі чотириста дванадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 7004 гривні.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду; відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом установлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України є середньої тяжкості, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вони визнають себе винуватими, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.
Заслухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, кожного зокрема, які просили затвердити угоду, суд вважає, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.
Оскільки судом установлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, державним та суспільним інтересам, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 .
Речові докази автомобіль «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане 13 березня 2012 року на автомобіль ««Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 повернути власнику.
Одну штикову лопату конфіскувати в дохід держави.
Цивільний позов та судові витрати відсутні.
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі чотириста дванадцять неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 7004 (сім тисяч чотири) гривні;
Речові докази автомобіль «Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане 13 березня 2012 року на автомобіль ««Fiat Ducato», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 повернути власнику.
Одну штикову лопату конфіскувати в дохід держави.
Цивільний позов та судові витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1