Справа № 161/4496/16-к Провадження №11-кп/773/262/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.289 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2017 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, неодружений, непрацюючий, раніше судимий вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року за ч. 3 ст. 407 КК України 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком два роки;

засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Вироком стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 :
-в користь потерпілої ОСОБА_10 завдану матеріальну шкоду в розмірі 148 809 грн. 84 коп.;
в дохід держави судові витрати в розмірі 527 грн. 76 коп. на проведення судової експертизи.
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_7 , 26 грудня 2015 року близько 14.15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля станції технічного обслуговування «Прибалт сервіс», що по вул. Карбишева 1 в м. Луцьку, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи при собі ключі проник до салону автомобіля марки «RENAULT» моделі «MEGANE CLASSIC», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в якому за допомогою ключа привів в дію двигун та розпочав рух, тим самим незаконно заволодів даним транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 .
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 26 грудня 2015 року близько 22.15 год., керуючи даним транспортним засобом перебуваючи на вул. Теремнівській в м. Луцьку здійснив дорожньо-транспортну пригоду внаслідок чого пошкодив даний автомобіль, чим завдав потерпілій згідно висновку експерта №42 від 31.03.2016 року значної майнової шкоди на суму 148809,84 гривень.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та міри призначеного покарання, вважає вирок суду в частині непризначення судом додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді конфіскації майна незаконним, оскільки це не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачена можливість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна або без такої, однак суд першої інстанції не призначив такого покарання, при цьому взагалі не мотивував свого рішення в цій частині. Вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки інкримінований йому злочин вчинений з корисливих мотивів. Також зазначає, що судом не вирішено долю речових доказів. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 таке ж саме покарання із конфіскацією майна.

В поданому доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує, що в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку не вказано рішення, яке суд прийняв за результатами розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування завданої матеріальної шкоди, хоча в мотивувальній частині обґрунтовано зазначено про задоволення позову потерпілої у повному обсязі. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 таке ж саме покарання із конфіскацією майна та винести рішення щодо цивільного позову потерпілої та вказати про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 повністю.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та доповнення до неї, прокурора та представника потерпілої, які підтримали подану апеляційну скаргу та доповнення до неї, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника, які подану апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч. 2 ст. 289 КК України учасниками судового провадження не оспорюються. Призначене судом першої інстанції основне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 прокурором також не оспорюється.

Разом з тим підставними є доводи апеляційної скарги прокурора те, що суд першої інстанції не застосовуючи щодо обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, у вигляді конфіскації майна, жодним чином такого рішення не вмотивував.

Так з вироку суду вбачається, що ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах суд питання щодо призначення чи не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна не обговорював.

Вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини. Відповідно до вимог ст. 59 КК у разі конфіскації не всього майна, а лише його частини суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої. Виходячи з приписів вказаної норми закону про кримінальну відповідальність, посилання на застосування або не застосування додаткового покарання у вироку є обов`язковим.
Так враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 викрав автомобіль для того щоб покататися, мети продавати його не мав, а також взявши до уваги обставини справи та поведінку обвинуваченого, то підстави для застосування щодо нього додаткового покарання у виді конфіскації майна відсутні.

Разом з тим відсутність у вироку суду обґрунтування щодо підставності призначення чи непризначення додаткового покарання у виді конфіскації майна не може бути підставою для скасування вироку і призначення даного додаткового покарання.

Крім того не заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не вирішено долю речових доказів, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність у даному провадженні речових доказів.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції у резолютивній частині не вирішив питання про цивільний позов потерпілої, а саме не вказав, в якій частині та обсязі він підлягає до задоволення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки з ОСОБА_7 стягнуто в користь потерпілої матеріальну шкоду в повному об`ємі, а не зазначення в резолютивній частині об`єму задоволення вказаного цивільного позову не може бути підставою для скасування вироку суду.
Оскільки судом першої інстанції у резолютивній частині вироку не зазначено питання про призначення чи не призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, тому вирок суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 289 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 15 липня 2015 року та остаточно вважати призначене ОСОБА_7 покарання 5 (п`ять) років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Дата набрання законної сили 29.06.2017р.

Суддя ОСОБА_2

секретар с/з ОСОБА_5