Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7715/16-к
Провадження № 1-кп/490/561/2016
У Х В А Л А
06 березня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурорів - ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000021 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 14 - частиною 1 статті 111, частиною 4 статті 407, частиною 3 статті 409 Кримінального Кодексу України, -

встановив:
До Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 14 - частиною 1 статті 111, частиною 4 статті 407, частиною 3 статті 409 Кримінального Кодексу України.

Під час судового розгляду прокурор просив про оголошення перерви у судовому засіданні через відсутність належних умов для продовження судового розгляду, зокрема - належним чином облаштованого приміщення для циркулювання таємної мовної інформації.

Одночасно він заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які зумовили обрання запобіжного заходу, наразі не змінились та не зменшились.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотань прокурора заперечував.

Він вказував, що, як на його думку, справа містить достатню кількість матеріалів, що не є дотичними до державної таємниці, через що її розгляд може бути продовженим та можуть бути досліджені документи та відомості, що не становлять державної таємниці.

До того ж він заперечував проти продовження строку дії раніше обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подав клопотання про зміну /скасування/ запобіжного заходу. У своєму клопотанні /на 8 аркушах/ обвинувачений по суті стверджував, що був затриманий всупереч вимог діючого законодавства, також всупереч вимог діючого законодавства та безпідставно відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; до того ж - строк дії цього запобіжного заходу судом продовжувався всупереч вимог національного та міжнародного права.

В якості таких порушень обвинувачений вказував, що суд не перевірив обґрунтованість висунутої відносно нього підозри, не перевірив можливість застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу, порушує принцип розумності строків його перебування під вартою. Зокрема, обвинувачений вказував, що висунуте йому обвинувачення ґрунтується на припущеннях, розгляд справи відносно нього не здійснюється невідкладно та першочергово, під час продовження строку тримання його під вартою суд не наводить підстав такого, лише посилається на обґрунтованість раніше прийнятих рішень про обрання відносно нього запобіжного заходу, повторно не досліджує обґрунтованість його тримання під вартою, не враховує, що зі спливом строку раніше враховані підстави втрачають свою актуальність, та суд має навести нові підстави до такого. До того ж, на думку обвинуваченого, ухвали суду про продовження строку його тримання під вартою містять лише типовий набір підстав без дослідження їх належності у світлі його ситуації.

Обвинувачений також посилається про свій сімейний стан, стан свого здоров`я.

Спираючись про таке, обвинувачений просить не продовжувати та скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений також просив суд розглянути клопотання його матері ОСОБА_10 про зняття арешту з належного їй ноутбука та задовольнити його.

Особа, яка є власником заарештованого майна - ОСОБА_10 - під час судового розгляду раніше подане нею клопотання про зняття арешту з ноутбуку підтримала та просила його задовольнити.

Прокурор під час судового розгляду проти задоволення клопотання про зняття арешту не заперечував.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

Щодо подальшого руху справи
1. Як встановлено ухвалою суду від 25 січня 2017 року, в цьому випадку, як свідчить зміст обвинувачення / ОСОБА_7 обвинувачений, головним чином, у готуванні вчинення державної зради у формі шпигунства, перебуваючи на посаді, відомості про яку та обставини діяльності за якої відповідно до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, є віднесеними до державної таємниці/ це провадження є тісно пов`язаним із державною таємницею, через що його розгляд по суті без додержання вимог щодо охорони державної таємниці створює реальну загрозу розголошення державної таємниці та, зрештою, унеможливлює як встановлення обставин справи, так й здійснення ефективного захисту.
За такого розгляд провадження по суті без дотримання умов, що гарантували б додержання державної таємниці /на чому, до речі, наполягав й обвинувачений на початку судового розгляду/ не є доцільним, оскільки у будь-якому випадку не призведе до встановленню дійсних фактичних обставин справи.
За такого, та з урахуванням того, що такі умови у суді наразі створюються із додержанням встановлених для цього нормативів /всупереч безвідповідальним посиланням захисту про можливість прискорення цього процесу/, суд вважає клопотання прокурора про оголошення перерви у судовому засіданні слушними та вважає за необхідне це клопотання задовольнити.
Отже, у судовому засіданні слід оголосити перерву на строк, що є необхідним для створення умов для розгляду справи із дотриманням вимог щодо охорони державної таємниці.

Щодо клопотань в частині, що стосуються обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.
2. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 червня 2016 року.

В подальшому ухвалами слідчих суддів цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - до 5 серпня 2016 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2016 року строк дії цього запобіжного заходу відносно обвинуваченого був продовжений до 1 жовтня 2016 року, а подальшими ухвалами суду - до 17 березня 2017 року.

3. Закінчення розгляду справи до сплинення вказаного строку вочевидь не є можливим.

4. Зміна/скасування раніше обраного запобіжного заходу на цей час також не є можливою.

Так, під час обрання запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчі судді виходили з наявності ризику того, що обвинувачений, маючи достатні навики з протидії правоохоронним органам та міцні соціальні зв`язки на території тимчасово окупованої АР Крим, може переховуватись від слідства або у інакший спосіб перешкоджати йому.

На цей час вказаний ризик не зменшився.

5. Що ж стосується клопотання обвинуваченого, то викладені у ньому обставини не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення у справі.

Так, по-перше, сам обвинувачений визнає необхідність застосування до його запобіжного заходу, хоча б - у вигляді особистого зобов`язання.

Проте, відповідно до прямих вказівок, що містяться у частині 5 статті 176 КПК України за такого (тобто - у разі наявності підстав для обрання відносно обвинуваченого, зокрема, у вчиненні державної зради, будь-якого запобіжного заходу) відносно такого обвинуваченого має бути обраний лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; можливість обрання інших запобіжних заходів у такому випадку діючим законодавством не передбачена.

По-друге, як вказано вище, у своєму клопотанні обвинувачений по суті не вказує, що раніше враховані ризики змінились - але, що, як на його думку, запобіжний захід відносно нього був обраний неправильно. Але таке ані відповідно до національного, ані відповідно до міжнародного законодавства взагалі не є підставою для зміни або скасування запобіжного заходу.

По-третє, наведені обвинуваченим обставини частково не відповідають матеріалам справи.

Так, обвинувачений посилається про те, що суд не звернув увагу на те, що підозра відносно нього не є обґрунтованою.

Попри це, в ухвалі від 24 листопада 2016 року суд обговорив питання щодо обґрунтованості висунутої відносно ОСОБА_7 підозри. При цьому суд відзначив, що згідно з визначеним Європейським судом поняттям під час вирішення питання щодо запобіжного заходу під обґрунтованим обвинувачення слід розуміти добросовісне припущення про вчинення особою певного діяння, яке ґрунтується на об`єктивних відомостях, які:

-можна перевірити у судовому розгляді;

-спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

При цьому добросовісним можна вважати припущення, яке ґрунтується на підході до справи, що характеризується правдивістю, дбайливістю та ретельністю.

При цьому суд відзначив, що пред`явлене обвинувачення дійсно можна перевірити у судовому розгляді та воно спонукає неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є це обвинувачення обґрунтованим; відомостей про недобросовісність органів досудового розслідування під час висунення припущення щодо винуватості ОСОБА_7 захист не наводить.

Одночасно обвинуваченому було роз`яснено, що він під обґрунтованим обвинуваченням хибно розуміє обвинувачення, яке є доведеним у встановленому законом порядку, та була роз`яснена хибність цього твердження.

Суд також відзначає, що в цьому випадку обвинувачений лише повторив посилання, які вже були оцінені вказаною ухвалою, але не навів обставин, що спростовували б наведені вище висновки суду або вказували, що їх актуальність наразі зменшилась.

Обвинувачений вказує, ніби відносно нього судом не дотримані розумні строки розгляду справи.

Але ці твердження також є хибними.

Так, відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини критеріями розумності строків розгляду справи є:

1)складність справи;

2)поведінка обвинуваченого;

3)поведінка державних органів.

В цьому ж випадку строки розгляду справи є обумовленими, перш за все - складністю справи, зокрема - характером та обсягом доказів, доступ до яких має отримати суд, обставинами, що впливають на їх отримання. Так, майже усі докази, включаючи свідків, в цьому випадку мають надаватись, витребуватись та досліджуватись з дотриманням режиму таємності; вони мають надаватись стороною обвинувачення у певному порядку, такий порядок є вкрай нетиповим для суду та природно, до того ж - відповідно до встановлених нормативів - тягне суттєве збільшення строків розгляду справи.

До того ж, збільшенню строків розгляду справи сприяє поведінка заявника, який, за презумпцією, надає вказівки своїм захисникам щодо способів дії та порядку ведення його захисту. Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини суд покладає на заявника не тільки обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. В цьому ж випадку обвинуваченим та його захисниками цих вимог не дотримано.

Так, маючи на меті клопотати про зміну підсудності справи, обвинувачений та його захисники розпочали, діючи недобросовісно, адже самі не мали допуску до державної таємниці, вимагати зміни складу суду, а після такої зміни - захисники напряму відмовились від участі у судовому засіданні.

Далі, вказуючи про стан свого здоров`я, обвинувачений у той же час відмовляється від отримання медичної допомоги у суді.

Далі, захист у справі не є належним чином організований, адже аж до січня 2017 року захисники намагались брати участь у справі, не бажаючи отримувати допуск до матеріалів, що містять державну таємницю.

Наведене свідчить, що обвинувачений та його захист не тільки не утримуються, але навпаки - свідомо використовують заходи, що затягують провадження у справі, більше того - із тим, щоб в подальшому використати факт такого затягування задля обґрунтування процесуальних дій, як то - безпідставна зміна запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Що ж стосується поведінки державних органів, то обставин, з якими Європейський Суд з прав людини пов`язує визнання такої поведінки неналежною в цьому випадку в дійсності не було.

Обвинувачений також вказує, ніби ухвали суду містять лише типовий набір обставин безвідносно до його ситуації.

Але такі твердження вочевидь не відповідають дійсності, адже саме його ситуація, зокрема - вчинені особисто ним дії, що є підґрунтям до його обвинувачення - й є підставами для обрання відносно нього запобіжного заходу.

До того ж, як під час обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу, так й під час його зміни суд враховував унікальні у цій справі обставини, а саме - те, що обвинувачений має достатні навики з протидії правоохоронним органам та міцні соціальні зв`язки на території тимчасово окупованої АР Крим

Не є доречними, а навпаки - є типовими, та такими, що не мають відношення до ситуації обвинуваченого - його посилання про те, що суд не обговорює можливість обрання відносно альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу, адже такі (альтернативні) запобіжні заходи в його випадку діючим законодавством не передбачені взагалі.

Отже, підстави для скасування або зміни раніше обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу є відсутніми, через що суд вважає за необхідне продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо клопотання про скасування арешту майна.
6. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 від 8 квітня 2016 року був накладений арешт на майно, вилучене під час обшуку, зокрема - ноутбук ASUS, серійний номер 62NOACO50382.

ОСОБА_10 , яка не є стороною у кримінальному провадженні, стверджує, що вказаний ноутбук належить їй, обвинувачений та прокурор таке підтверджують, даних на спростування цього матеріали справи не містять.

При цьому підставою для арешту цього майна є те, що на момент його арешту були наявні підстави для припущення, що воно було використане для вчинення кримінального правопорушення.

З пояснень прокурорів у суді вбачається, що наразі підстави для такого припущення є відсутніми, за наявною в державного обвинувачення інформацією вказане майно під час вчинення злочину не використовувалось.

Отже, потреба у подальшому застосуванні арешту цього майна наразі відпала.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України за такого арешт ноутбуку слід скасувати та повернути його власнику, задовольнивши клопотання у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.276 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У судовому засіданні оголосити перерву до 28 березня 2017 року до 11-30 години.

Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_12 строк тримання під вартою на 60 діб - до 4 травня 2017 року.

Клопотання ОСОБА_10 - задовольнити.
Скасувати арешт ноутбука ASUS, серійний номер 62NOACO50382, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 від 08 квітня 2016 року.

Вказаний ноутбук повернути ОСОБА_10 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_13
ОСОБА_3

12.03.2017