Справа № 639/1399/17
Провадження №1-кс/639/387/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчо-заарештованого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах слідчо-заарештованого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 УДПС України в Харківській області без відповідних правових підстав,-

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою на незаконність тримання під вартою ОСОБА_4 в умовах Харківської установи виконання покарань №27 звернувся адвокат ОСОБА_5 .

В обґрунтування своєї скарги адвокат зазначив, що вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Вказаний вирок оскаржений до апеляційного суду Харківської області та до теперішнього часу не набрав чинності. При призначенні апеляційним судом Харківської області апеляційного розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Останній раз строк тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2016 року строком на 60 днів, тобто до 12.01.2017 року в умовах Харківської УВП№27.

Таким чином, на теперішній час відсутнє будь-яке судове рішення, яке набрало законної сили, та яким ОСОБА_4 позбавлений свободи, що є грубим порушенням засад кримінального провадження, які визначені КПК України та вимог Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

На думку захисника, тримання ОСОБА_4 під вартою на підставі вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області є незаконним, оскільки обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою регламентовано параграфом 1 глави 18 КПК України і передбачає обов`язкове винесення слідчим суддею ухвали, передбаченої ст. 196 КПК України. Проте, судом вказане питання вирішене у позапроцесуальний спосіб (у вироку, а не в ухвалі) та не за результатами розгляду відповідного клопотання прокурора.

З огляду на викладене, адвокат ОСОБА_5 просить визнати незаконним тримання під вартою ОСОБА_4 та негайно звільнити останнього з під варти.

В судовому засіданні слідчо-заарештований ОСОБА_4 підтримав подану скаргу частково, просив звільнити його з -під варти негайно, пославшись на відсутність у вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області граничного строку його тримання під вартою. Також вказав, що на теперішній час вказаний вирок оскаржений у апеляційному порядку, в зв`язку з чим він не набрав законної сили, тому на теперішній час не існує судового рішення, яке набрало законної сили та на підставі якого він утримується під вартою.

Адвокат ОСОБА_5 підтримав вимоги своєї скарги, зазначив, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є заходом забезпечення кримінального провадження, порядок застосування якого, в свою чергу, регламентований спеціальними нормами КПК України, зокрема, параграфом 1 глави 18 КПК України, відповідно до якого передбачається обов`язкове винесення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу. Так як встановлений згідно ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2016 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою сплив 12.01.2017 року, а вирок суду не набрав законної сили, тому останній повинен бути негайно звільнений з-під варти.

Прокурор висловив думку, що подана скарга є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_4 тримається під вартою відповідно до вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.12.2016 року, яким відносно останнього міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Представник Харківської УВП №27 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В поданій заяві просила суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі, оскільки у вироку Ізюмського міськрайонного суду Харківської області строк дії запобіжного заходу визначений з посиланням на подію, а саме вступу вироку у законну силу.

Заслухавши думку сторін, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2015 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому, ухвалами Ізюмського міськрайонного суду Харківської області дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було продовжено. Зокрема, ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 14.11.2016 року строк тримання під вартою відносно ОСОБА_4 продовжено до 12.01.2017 року.

Так, вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21.12.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані із державною службою строком на 3 роки, з конфіскацією всього належного йому майна на праві приватної власності. Міру запобіжного заходу обрану відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, залишено без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання визначено відраховувати з 06.04.2015 року. На даний час вирок не набрав законної сили.

Слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог ч 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, зокрема, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться запобіжні заходи. При цьому, дія запобіжного заходу у відношенні особи, щодо якої винесено обвинувальний вирок, може бути обрано та продовжено судом до моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто не обмежується визначеним строком застосування.

Як вбачається із резолютивної частини вироку від 21.12.2016 року, суд залишив без змін обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави до набрання вироком законної сили.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України наводиться визначення терміну судового провадження, котрим є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, Верховним Судом України, а також за нововиявленими обставинами.

Таким чином судове провадження у суді першої інстанції закінчується проголошенням судового рішення, що відповідає змісту Розділу ІV КПК України.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» від 01.02.2015 року, під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання цим вироком законної сили. Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення. При цьому, якщо питання про доцільність та обґрунтованість тримання засудженого під вартою виникає на стадії апеляційного оскарження і апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції може переглянути доцільність подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Якщо за наслідками апеляційного провадження суд апеляційної інстанції скасовує вирок, призначаючи новий розгляд справи, він повинен вирішити питання щодо подальшого застосування запобіжного заходу для направлення матеріалів до суду першої інстанції.

Оскільки при постановленні вироку судом першої інстанції прийняте рішення щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , тому дія тримання під вартою у відношення слідчо-заарештованого є продовженою до набранням вироком законної сили.

Виходячи із вищевикладених обставин, доводи скарги адвоката ОСОБА_5 щодо незаконності утримання його підзахисного ОСОБА_4 під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 не знайшли свого підтвердження під час розгляду зазначеної скарги, у зв`язку з чим у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 206, 369-372, 375, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах слідчо-заарештованого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утримання під вартою в умовах Харківської установи виконання покарань №27 УДПС України в Харківській області без відповідних правових підстав відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1