Справа № 453/621/17
№ провадження 1-кп/453/136/17
ВИРОК
іменем України
06.07.2017 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретаря - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

потерпілого - ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області кримінальне провадження № 0000227 від 14.04.2017 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Синевир Міжгірського району Закарпатської області та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, не працюючої, одруженої, раніше не судимої, з середньою освітою, не депутата, не адвоката, не нотаріуса, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:
Обвинувачена ОСОБА_4 , 13.04.2017 року в темну пору доби, приблизно о 21 годині 00 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки ,,RENAULT KANGOO'", р/н НОМЕР_1 , та рухаючись ним у Сколівському районі Львівській області по автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Київ при проїзді її ділянки, що має заокруглення праворуч по напрямку руху до м. Київ, в районі 685 км + 900 м в населеному пункті Нагірне, порушила вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); Розділу 10 п.10.1; Розділу 11 пЛ 1.3; Розділу 12 п.12.1, вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) дод. 2 Розділу 34 „Дорожня розмітка" Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вела керований нею автомобіль як найближче до правого краю проїзної частини дороги із забезпеченням безпечного бокового інтервалу до краю проїзної частини дороги, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не урахувала дорожню обстановку та стан керованого нею транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в забороненому місці пересікла суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 дод. 2 ПДР України, де виїхала на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, створила своїми діями небезпеку для руху та аварійну обстановку водію автомобіля „ВАЗ 2114", р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , який рухався по смузі свого руху, в напрямку до м. Чоп, і в якій останній, застосовуючи своєчасне екстрене гальмування керованого ним автомобіля, вже був позбавлений технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення транспортних засобів в даних дорожніх умовах, що призвело до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки „RENAULT KANGOO" , р/н НОМЕР_1 , та автомобіль „ВАЗ 2114", р/н НОМЕР_2 , отримали технічні пошкодження, а потерпілому - пасажиру автомобіля „ВАЗ 2114", р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , згідно висновку експерта №272/2017 від 15.05.2017, спричинено закритий перелом дистального епіметафізу лівої променевої кістки із зміщенням, який є тілесним ушкодженням середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується висновком судової транспортно - трасологічної експертизи №1/414 від 19.05.2017. Таким чином, в діях ОСОБА_4 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, наявні всі підстави для обґрунтованої підозри її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні визнала, пояснила що дійсно 13 квітня 2017 року, приблизно о 21:00 год., керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_3 , рухалась зі швидкістю 60 км/год., по автодорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Київ. Однак в певний момент руху, а саме наближаючись до проїзду ділянки автодороги Київ-Чоп, що має заокруглення праворуч по напрямку руху до м. Київ, не вжила всіх можливих заходів, не навмисно допустила порушення вимог п.п. 1.2, 1.5,2.3 «б»,10.1,11.3,12.1 ПДР України, створила своїми діями небезпеку для руху та аварійну обстановку водію автомобіля „ВАЗ 2114", р/н НОМЕР_4 НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по смузі свого руху, внаслідок чого відбулося зіткнення між їхніми транспортними засобами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому - пасажиру автомобіля „ВАЗ 2114", р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , заподіяні тілесні ушкодження.

Покази обвинуваченої ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 371 та ч. 2 ст. 372 КПК України, на підставі положень ч. 2 ст. 55 КПК України, ОСОБА_6 визнано потерпілим, як такого, якому даним кримінальним правопорушенням завдано матеріальної шкоди, яка підтверджена документально.

Потерпілий ОСОБА_6 просив поданий цивільний позов залишити без розгляду, потерпілий ОСОБА_5 від поданого цивільного позову відмовився, потерпілий ОСОБА_6 також просив не розглядати подану заяву про накладення арешту на автомобіль.

За таких обставин, суд, переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, зважаючи на відсутність сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, у зв`язку з чим кваліфікує її дії саме за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вона своїми неумисними діями скоїла порушення правил безпеки дорожнього руху як особа, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття, сприяння розкриттю злочину.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася, критично оцінила свої дії, зауважила на тому, що готова нести відповідальність за вчинене, у межах своєї вини, що свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.

В свою чергу, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх характер та наслідки, особу обвинуваченої, яка, як вбачається з досудової доповіді органу пробації, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, а також стан здоров`я, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (перебуває у відпустці по догляду за дитиною, раніше не судима, одружена), що свідчить про те, що оточуюча її обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію прокурора та потерпілих у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за класифікацією, наведеною у ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені органом пробації, як низькі та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 286 КК України у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами. Про можливість належної соціалізації особи та допустиму репутацію свідчить невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (здійснює догляд за двохрічною дитиною), характер вчиненого кримінального правопорушення та відсутність за його результатами будь-яких непомірних наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, відтак суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, до обвинуваченої не застосовувався та, враховуючи вимоги ст. ст. 177, 178 КПК України, підстави для його визначення, на даному етапі, відсутні.

Вирішуючи долю цивільного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, суд виходить з положень ч. 5 ст. 128 КПК України, оскільки процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані та до них слід застосувати норми ЦПК України. Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження за ним доцільно закрити у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Потерпілим ОСОБА_6 подано до суду заяву про залишення заявленого ним позову до ОСОБА_7 про стягнення 85 246 грн. 28 коп. матеріальних збитків та 20 000 грн. моральних збитків, завданих внаслідок ДТП, без розгляду. Відтак, з врахуванням ч.5 ст.128 КПК України, відповідно до п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Питання судових витрат у провадженні суд вирішує відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України та вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, п.3 ст. 205, п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок ДТП закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення 85 246 грн. 28 коп. матеріальних збитків та 20 000 грн. моральних збитків, завданих внаслідок ДТП залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи від 22.05.2017 року №1/415 у сумі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи від 23.05.2017 року №1/413 у сумі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення транспортно-трасологічної експертизи від 19.05.2017 року №1/414 у сумі 1855 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять ) гривень 50 (п`ятдесят) коп.

Речовий доказ - автомобіль марки „ВАЗ 2114", д.н.з A НОМЕР_5 - повернути ОСОБА_6 .

Речовий доказ - автомобіль марки «RENAULT KANGOO», д.н.з. НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_4 .

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1