УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/5085/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №295/5085/16-к за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
Потерпіла ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_12 120000 грн. в якості відшкодування на її користь моральної шкоди та постановити в цій частині новий вирок, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції при постановлені вироку в частині стягнення моральної шкоди не були в достатній мірі враховані її індивідуально-психологічні особливості як матері, яка втратила свою єдину дитину. Наголошує, що мала безліч планів та сподівань щодо свого єдиного сина, оскільки вже ніколи не зможе мати власних дітей. Заподіяну їй моральну шкоду оцінює у 2000000 грн. Її моральні страждання ще пов`язані з тим, що незалежно від фінансових витрат з 05.03 по 27.03.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ №1 з діагнозом закритий перелом лівої лонної та сідничної кісток без зміщення, закритий перелом правої стегнової кістки із зміщенням, двічі перенесла відповідні операції щодо репозиції уламків лівої ключиці МОС правого стегна пластиною та гвинтами та згодом їй був зроблений монтаж скелетного витягу за праву великогомілкову кістку. Також, зазначає, що після цих хірургічних маніпуляцій, по теперішній час продовжує лікування в Чуднівській ЦРЛ, а 30.06.2016 року їй було встановлено II групу інвалідності. Звертає увагу на те, що протягом всього періоду лікування у жоден спосіб не чула та не бачила від обвинуваченого співпереживання за її біль, жодного вибачення чи моральної підтримки. Звертає увагу і на те, що після отримання тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес та в результаті страх. Наголошує, що визнання вини та щирість обвинуваченого викликали у неї сумніви у його дійсному розкаянні у скоєному.
Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання через його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_12 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін. Звертає увагу на зміст вироку, відповідно до якого обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся, пояснив, що дійсно 05.03.2016 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння із швидкістю, вказаною в обвинувальному акті, відволікся і не побачив дорожній знак, що вказує рух вправо і наїхав автомобілем на бордюрний камінь. При цьому, наголошує, що будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений дав показання про те, що рухався із значно меншою швидкістю, тобто фактично не погодився із величиною швидкості руху транспортного засобу, яка зазначена в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачений відмовився дати відповідь і про кількість вжитого алкоголю та дійсної необхідності керувати транспортним засобом у стані сп`яніння, при тому, що швидкість руху транспортного засобу, яким керував ОСОБА_12 , визначена експертним шляхом за слідами гальмування автомобіля перед зіткненням з перешкодою, що в свою чергу спростовує показання останнього про те, що він нібито відволікся, так як він же і застосовував гальмування на значній відстані до бордюрного каменю. Вважає, що у даному конкретному випадку висновок про щирість каяття зроблений судом лише на підставі голослівної заяви обвинуваченого у судовому засіданні, що є неприпустимим. Обвинувачений в даному випадку симулював щире каяття, насправді він не засуджує свою протиправну поведінку, а лише намагається уникнути справедливого покарання, про це свідчить і позиція сторони захисту у судових дебатах, виходячи з якої у тому, що сталось прямою є вина пішоходів, які стояли на проїзній частині дороги. Вважає, що в свою чергу формулювання «сприяння розкриттю злочину» без вказівки на активність дій особи у даному конкретному кримінальному провадженні призвело до того, що суд першої інстанції, просте не перешкоджання зі сторони ОСОБА_12 проведенню слідства, помилково розглянув як сприяння розкриттю злочину, і не навів у вироку жодних дій винного, спрямованих на допомогу слідству, оскільки такі відсутні. Також, звертає увагу і на те, що ОСОБА_12 є пенсіонером ОВС, працював згідно наявних характеристик на різних посадах, у тому числі і керівних, має достатній стаж керування транспортними засобами, однак, будучи достовірно обізнаним у вимогах та положеннях законів України, що виражається у забороні керувати транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного, не завадило йому грубо порушити вимоги ПДР України.
В своїй апеляційній скарзі поданій в інтересах обвинуваченого захисник ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині покарання ОСОБА_12 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. При цьому, звертає увагу на те, що судом встановлено те, що потерпіла порушила п.п.4.11, 4.14 ПДР України, допустила вихід на проїзну частину не тільки сама, а й поставила в небезпеку свого малолітнього сина, та посилаючись на це вважає, що судом встановлена обопільна вина учасників дорожнього руху, адже відповідно до п.1.4 ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники дорожнього руху виконують вимоги ПДР.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 10 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_12 запобіжний захід в виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання обчислено з 24.02.2017 р.
Зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05.03.2016 р. по 07.03.2016 р., та з 24.02.2017 р. по набрання вироком законної сили відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У задоволенні цивільних позовів прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_12 про стягнення витрат на лікування потерпілого ОСОБА_13 в сумі 2740 грн. 20 коп. та стягнення витрат на лікування ОСОБА_7 в сумі 5451 грн. 40 коп. - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати за проведення: експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/223 від 23.03.2016 року - 703 грн. 68 коп.; експертизи механізму та обставин ДТП № 229/16-25 від 23.03.2016 року - 1651 грн. 50 коп.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 05.03.2016 року близько 00 год. 46 хв. ОСОБА_12 в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня (2,29 % етилового алкоголю в крові), керував технічно справним автомобілем «PEUGEOT PARTNER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить його дружині ОСОБА_14 , та з перевищенням допустимої і безпечної швидкості (не менше 113,5...118,5 км/год.), рухався у населеному пункті по проїзній частині вул. Черняхівського м. Житомира в напрямку м. Чуднів Житомирської області.
Наближаючись до перехрестя вул. Черняхівського з вул. Чумацький шлях водій ОСОБА_12 всупереч вимог п.11.2, п.11.4, п.11.10 та лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 цих же Правил частково виїхав на смугу зустрічного руху і рухався на вказаному автомобілі у тому ж напрямку по центру проїзної частини, займаючи одночасно дві смуги. При цьому в силу свого алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку і в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.1, 12.4 та 12.9 «б» Правил дорожнього руху, через значне перевищення швидкості руху, не впорався з керуванням свого транспортного засобу та допустив його наїзд на бордюрний камінь конструктивно виділеної розділювальної смуги, що поділяє суміжні проїзні частини. Після цього він, не реагуючи на створену ним аварійну обстановку, змінив напрямок руху праворуч і, продовжуючи свій рух, поблизу будинку № 112 по вул. Черняхівського м.Житомира, безпричинно виїхав за межі проїзної частини праворуч у заїзний «карман» зупинки громадського транспорту, що праворуч від вищевказаної розділювальної смуги, де передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , малолітнього ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , які стояли у заїзному «кармані», очікуючи попутного транспорту.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди:
- малолітній пішохід ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної по своїй площі рани по задньо-боковим поверхням лівого стегна з переходом на промежину та сідниці з розміжженням м`язів та крупних судин стегна, перелому кісток, утворюючих тазове кільце, закритого перелому правої стегнової кістки, вогнищевого крововиливу в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні в потиличній ділянці справа, лінійного перелому потиличної кістки справа від середньої вертикальної лінії тіла, саден в ділянці нижніх кінцівок, тулуба, осаднень шкірних покровів в ділянці чола справа, волосяної частини голови, обличчя справа, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, є смертельними та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті;
- пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді: підшкірних гематом, саден на волосистій частині голови та обличчі, дрібновогнищевого геморагічного забою обох лобних, правої скроневої, лівої потиличної часток головного мозку, субарахноїдального крововиливу, закритого перелому середньої третини лівої ключиці, закритої тупої травми правої нижньої кінцівки у вигляді садна в ділянці колінного суглобу та закритого перелому стегнової кістки в середній третині, закритого перелому кісток тазу зліва (лонної та сідничної) без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я;
- пішохід ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом та саден на обох верхніх і нижніх кінцівках, перелому кубоподібної кістки лівої стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 11.2, 11.4, 11.10, 12.1, 12.4 та 12.9 «б» і лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав свої апеляційні вимоги та апеляційні скарги потерпілих, при цьому, заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , просили задовольнити подані ними та прокурором апеляційні скарги та відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.
Захисник обвинуваченого просив апеляційний суд задовольнити його апеляційну скаргу, а апеляційні скарги прокурора та потерпілих залишити без задоволення.
Обвинувачений ОСОБА_12 просив задовольнити апеляційну скаргу свого захисника, а щодо вирішення апеляційних скарг прокурора та потерпілих покладається на розсуд суду.
Представник потерпілого ОСОБА_9 просив задовольнити апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а щодо решти апеляційних скарг, то в їх задоволенні просив відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , прокурора та захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_12 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались обвинуваченим під час судового розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені обставини апеляційним судом не перевіряються.
Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з вимогами ст.50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На переконання апеляційного суду, апеляційні доводи прокурора та захисника про неврахування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання наявність дійсних обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, характеризуючі дані його особи, фактичні обставини за яких було вчинено кримінальне правопорушення та ступінь його тяжкості, мають необ`єктивний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку.
Вирішуючи питання призначення покарання за ч.2 ст.286 КК України, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу та належно враховано всі обставини кримінального провадження.
Так, судом першої інстанції взято до уваги, що своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть малолітнього потерпілого ОСОБА_15 та тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.
Призначаючи покарання, суд належно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, ступінь суспільної небезпечності злочину, внаслідок якого постраждали три людини, наслідки у виді середньої тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_7 і ОСОБА_13 та загибелі малолітнього ОСОБА_15 , що є незворотнім наслідком.
Судом першої інстанції з необхідною повнотою взято до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, є раніше не судимим, інвалід третьої групи, має право на пільги для ветеранів війни учасників бойових дій, пенсіонер ОВС, одружений, має неповнолітню дитину на утриманні, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Обвинувачений щиро розкаявся та, згідно до матеріалів провадження, повністю визнавав свою вину у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував потерпілим частину завданої шкоди, що в порядку ст.66 КК України судом першої інстанції обґрунтовано визнано обставинами, які пом`якшують покарання.
На переконання апеляційного суду, як в ході судового розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, показання та поведінка обвинуваченого ОСОБА_12 засновані на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.
Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_12 співпрацював з органом досудового розслідування, з метою встановлення дійсних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення активно давав відповідні показання та виконував усі процесуальні дії визначені слідчим як необхідні для розкриття злочину.
Факт активного сприяння ОСОБА_12 розкриттю злочину також було встановлено за результатами досудового, що відображено у відповідному обвинувальному акті, який був затверджений прокурором ОСОБА_6 , котрий в своїй апеляційній скарзі заперечує вказану обставину.
У зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, твердження потерпілих та прокурора про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_12 щирого каяття та сприяння розкриттю злочину є необґрунтованими.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , судом першої інстанції відповідно до ст.67 КК України було встановлено - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння (2,29 % етилового алкоголю в крові). Дана обставина була належно врахована судом в мотивувальній частині вироку при вирішенні питання призначення обвинуваченому покарання.
Судом першої інстанції також враховано обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який характеризується необережною формою вини, ставлення обвинуваченого до вчиненого, думку потерпілих, ОСОБА_13 , який просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , які просили призначити найсуворіше покарання.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом на максимальний строк. Апеляційний суд погоджується, що саме таке покарання, у визначеному судом розмірі, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів. Апеляційні доводи прокурора та захисника про те, що покарання призначене ОСОБА_12 за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість є необґрунтованими.
Так, судом першої інстанції було взято до уваги, що із втратою онука порушились нормальні життєві зв`язки ОСОБА_8 , хоча вона останнім часом мешкала окремо від нього, але постійно підтримувала з ним та донькою родинні стосунки, втрата онука негативно відобразилася на її житті та вона вимушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя.
Таким чином, перевіривши позовні вимоги потерпілої та рішення прийняте судом першої інстанції щодо розв`язання цивільного позову, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи ОСОБА_8 щодо необхідності збільшення розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.
Разом з тим, вирішуючи у вироку питання про відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_7 моральної шкоди суд першої інстанції не дотримався вимог ч.3 ст.23 ЦК України. Правильно зазначивши у вироку в чому полягає моральна шкода потерпілої ОСОБА_7 , суд не в повній мірі врахував принципи вимог розумності і справедливості.
Так, потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_12 про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 мільйони гривень.
Згідно матеріалів кримінального провадження, в результаті протиправних дій ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_7 втратила єдиного сина та зазнала численних травм та переломів, постійно знаходиться на лікуванні. В період з 05 по 27 березня 2016 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні в ЦМЛ №1 з діагнозом закритий перелом лівої лонної та сідничної кісток без зміщення, закритий перелом правої стегнової кістки із зміщенням, 09.03.2016 року їй проведено операцію відкриту репозицію уламків лівої ключиці МОС правого стегна пластиною та гвинтами, 05.03.2016 року здійснено монтаж скелетного витягу за праву великогомілкову кістку. З 28.03.2016 року по теперішній час неодноразово продовжує лікування в Чуднівській ЦРЛ. 30.06.2016 року їй було встановлено другу групу інвалідності. З 18.07.2016 року по 08.09.2016 року потерпіла ОСОБА_7 перебувала на лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні Житомирської обласної клінічної лікарні ім.. О.Ф. Гербачевського. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпіла перенесла значний фізичний біль, емоційний стрес, тривогу, страх. В ході лікування вимушена була витерплювати болісні процедури та неприємне лікування. Впродовж всього лікування почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування (ліжковий режим, гігієнічні проблеми, залежність від оточення). Післяопераційний період включав комплекс медичних заходів та процедур для реабілітації та видужання, що потягло нераціональне витрачання життєвого часу. Внаслідок перенесеної травми в неї порушився сон, з`явилась швидка втомлюваність, пасивність, знижений настрій, пригніченість, нервозність, реакції замикання, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Впродовж тривалого часу вона є непрацездатною, що знижує її добробут. Були порушені її життєві плани, погіршені можливості побудови та реалізації життєвих перспектив та продуктивної самореалізації.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина та власних тілесних ушкоджень, суд першої інстанції правильно врахував глибину та тривалість її душевних страждань, пов`язаних з втратою найближчої людини, безповоротність та істотність такої втрати, величину зусиль, яких треба буде вжити позивачу для того, щоб відновити свій емоційний стан, тривалість її лікування, вимушені зміни, які їй довелось пережити та доведеться пережити в зв`язку із необхідністю пристосовуватись до життя без сина та з інвалідністю, те, що смерть сина фактично відбулася на її очах, що порушило її спокій, викликало страх до руху в транспорті. Однак, при цьому, суд першої інстанції, в порушення принципів розумності і справедливості, призначив до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_12 в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілої ОСОБА_7 120000 грн., які на переконання апеляційного суду за розміром за наведених обставин є надто низьким грошовим відшкодуванням.
Вирішуючи питання грошового розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд бере до уваги, що така шкода була заподіяна внаслідок кримінального правопорушення вчиненого обвинуваченим з необережності. При цьому, апеляційний суд враховує також матеріальний стан та дані про особу обвинуваченого. За таких обставин, цивільний позов та апеляційна скарга потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 2 мільйонів гривень підлягає частковому задоволенню.
З врахуванням вище наведеного обсягу моральної шкоди спричиненої потерпілій ОСОБА_7 її грошове відшкодування, на думку апеляційного суду, повинно становити 400000 гривень.
За наведених обставин, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_12 моральної шкоди на підставі п.3 ч.1 ст.408, п.2 ч.1 ст.409 КПК України підлягає зміні.
Обставини порушення потерпілою ОСОБА_7 п.4.11, 4.14 ПДР України, на що як на обопільну вину звертає увагу в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , на думку апеляційного суду, за значимістю щодо причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, є істотно перебільшеними судом першої інстанції, що також вплинуло на неправильне визначення грошового розміру відшкодування моральної шкоди та не може бути безумовною підставою для пом`якшення ОСОБА_12 покарання.
Апеляційний суд визнає безпідставним клопотання ОСОБА_14 про скасування арешту на автомобіль «PEUGEOT PARTNER» реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки такий арешт було скасовано вироком суду першої інстанції з прийняттям рішення про повернення цього автомобіля власнику майна, яким є ОСОБА_14 .
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково. Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 24 лютого 2017 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 змінити. Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 400000 (чотириста) тисяч гривень на відшкодування заподіяної моральної шкоди.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді :