АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1107/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/68/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.289 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 12 квітня 2017 р. кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської обл. від 20 грудня 2016 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2013 року за ч.1 ст.155, ст.71, 78, 81 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання Заставнівським районним судом Чернівецької області 28 січня 2016 року в звязку з відбуттям покарання повністю відповідно до Закону України від 26 листопада 2015 року Про внесення змін до Кримінального кодексу щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання -

засуджено за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій, за які його засуджено, просить змінити вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2016 р., помякшивши призначене йому покарання, та застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки вважає, що він може виправитись без ізоляції від суспільства.

Мотивуючи свої доводи, зазначає, що він повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненому злочині, задля утримання своєї сімї 12 січня 2017 року офіційно працевлаштувався на посаду розвантажувача цегли.

Стверджує також, що 20 грудня 2016 року, тобто на момент проголошення вироку судом першої інстанції, його дружина потрапила у лікарню, де їй було проведено хірургічне втручання, у звязку з чим їй необхідний постільний режим. Вказує, що на даний час він являється єдиним утриманцем дружини, матері, а також малолітньої дитини дружини від першого шлюбу.

Просить суд звернути увагу на думку потерпілого, який йому пробачив вчинене та просив суворо не карати ОСОБА_6 , а надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства;

- потерпілий ОСОБА_9 також просить помякшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши ст. 75 КК України, і звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 є занадто суворим.

Звертає увагу суду на те, що він вибачив ОСОБА_6 за викрадений належний йому скутер, жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має.

Так, згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_6 04 листопада 2016 р. близько 02 год. 30 хв., знаходячись в с. Грошовій Борщівського району Тернопільської області, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, переслідуючи корисливі мотиви, діючи умисно, таємно, з метою заволодіння транспортним засобом проник на територію господарства потерпілого ОСОБА_9 , де на той час знаходився належний останньому скутер Хонда модель SH300 із обємом мотора 300 см. куб., після чого, викотивши скутер з території господарства, залишив місце події.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просить задовольнити його апеляційну скаргу та скаргу потерпілого ОСОБА_9 , застосувавши ст.75 КК України, та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що наявність поякшуючих обставин, які наведені в його скарзі та скарзі потерпілого, є достатніми для застосування даної статті, міркування прокурора, який не заперечує щодо застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України із звільненням останнього від відбування покарання з іспитовим строком три роки з покладенням на обвинуваченого обовязків, передбачених ст. 76 КК України, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , в якому він просив помякшити призначене йому покарання, застосувавши статтю 75 КК України, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають до задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, відносно них відповідно до положень частини 3 статті 394 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення - злочину, доведеності його винуватості, правову кваліфікацію діянь, вчинених ОСОБА_6 за ч.2 ст.289 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Між тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 про невідповідність призначеного обвинуваченому судом першої інстанції покарання, зокрема, даним про особу обвинуваченого, та можливість застосування до нього ст. 75 КК України колегія суддів апеляційної інстанції знаходить обгрунтованими.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Разом з тим, при призначенні покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі суд не в повній мірі врахував вимоги ст. ст. 65-66 КК України, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у вчиненому щиро розкаявся, наявність на його утриманні матері-інваліда, малолітньої дитини, непрацюючої дружини, яка на даний час хворіє і потребує догляду, те, що він офіційно працевлаштований і по суті є єдиним годувальником у сімї, виключно позитивну характеристику по місцю роботи, що свідчить про його прагнення стати на шлях виправлення та перевиховання, а також пояснення потерпілого, який просив не позбавляти його волі, оскільки впевнений, що ОСОБА_6 зможе виправитись без ізоляції від суспільства.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу того, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, а тому є несправедливим.

Враховуючи обставини, зазначені в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілого, характер вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про можливість застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України, обовязків.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 409 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Борщівського районного суду Тернопільської обл. від 20 грудня 2016 р. відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.2 ст. 289 КК України, - змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.289 КК із застосуванням ст.69 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців із застосуванням ст. 75 КК України і звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обовязки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2