Справа № 201/2194/17к
Провадження № 1кп/201/179/2017
УХВАЛА
01 червня 2017 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження 0001208 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 обвинуваченої у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 31.07.2013 близько 17:50 години вона, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа, достовірно знаючи, що її донька ОСОБА_7 офіційно зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у приміщенні офісу приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8 по вул. Баумана, 1а у м. Дніпропетровську, надала приватному нотаріусу ОСОБА_8 завідомо підроблений офіційний документ з метою продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , в якому зафіксована інформація, що не відповідає дійсності, а саме: довідку № 1183, яка видана КП «Північне» Дніпропетровської міської ради від 25.07.2013 на ім`я ОСОБА_3 про склад сім`ї, форма та реквізити якої відповідають необхідним вимогам, яка видана уповноваженою особою та за її підписом, а саме директором та паспортистом КП «Північне» Дніпропетровської міської ради, та скріплену печаткою вищевказаного підприємства за вих. № 1183 від 25.07.2013, у якій зазначено, що станом на 25.07.2013 у квартирі проживає одна особа, а саме ОСОБА_3 , що в свою чергу, не відповідає дійсності, оскільки станом на 31.07.2013 на момент підписання договору купівлі-продажу за реєстровим № 911 у квартирі АДРЕСА_2 була також прописана дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , 2001 р.н.
Таким чином, 31.07.2013 близько 17:50 годин ОСОБА_3 , знаходячись в офісі приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_8 по вул. Баумана, 1а у м. Дніпропетровську, з метою продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 використала завідомо підроблений документ, а саме довідку № 1183, яка видана КП «Північне» Дніпропетровської міської ради від 25.07.2013 на ім`я ОСОБА_3 про склад сім`ї, після чого підписала, як продавець з однієї сторони, договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_9 , як покупець з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 та зареєстрованим в реєстрі під номером 919, таким чином довівши свій злочинний умисел до кінця і її дії органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України.
В судовому засіданні потерпілим подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_3 на його користь матеріальної шкоди в розмірі 1 202 835 гривень в обґрунтування якого потерпілий посилається на те, що внаслідок вчинення ОСОБА_3 інкримінованого їй злочину було відчужено квартиру АДРЕСА_2 , право на яку мав також і потерпілий, а тому діями обвинуваченої йому спричинено саме такий розмір шкоди.

Також потерпілим подано до суду заяву про накладення арешту на майно обвинуваченої, а саме, квартиру АДРЕСА_4 та грошові кошти, які належать обвинуваченій та знаходяться у неї або у інших осіб з метою забезпечення його вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Прокурор підтримав клопотання потерпілого, а захисник та обвинувачена заперечували проти задоволення даного клопотання. При цьому захисник посилався на те, що клопотання взагалі не підлягає розгляду так як подано в порядку ЦПК України, в той час як в даний час здійснюється кримінальне провадження, потерпілий не навів доказів спричинення йому шкоди, доказів належності майна обвинуваченій, а також просить накласти арешт на кошти, не вказуючи які саме і в яких осіб вони мають знаходитись. Крім того, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, яким не спричинено шкоди взагалі будь-кому, що в своїй сукупності з вищенаведеними доводами свідчить про необґрунтованість клопотання потерпілого.

Заслухавши учасників, суд приходить до наступних висновків.

Частинами 1, 5 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій злочином завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який розглядається судом за правилами, встановленими КПК України.
Отже посилання потерпілого в судовому засіданні на те, що його заява має бути розглянута в порядку ЦПК України є необґрунтованими.
Статтею 170 КПК України перебачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою суду права на відчуження, розпорядження майном для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Арешт накладається на майно обвинуваченого за шкоду, завдану його діями за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди зазначеної у цивільному позові.

Згідно ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна обвинуваченого повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір позовних вимог, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризику того, що обвинувачена має намір приховати, пошкодити, зіпсувати, втратити, знищити, використати, перетворити, передати чи відчужити майно.

В своєму клопотанні та в додатках до нього потерпілий не надав жодних доказів наявності у нього права на відчужене обвинуваченою майно, а також вартості відчуженої квартири, що позбавляє суд можливості оцінити обґрунтованість розміру цивільного позову та взагалі факту заподіяння шкоди потерпілому.
Такий факт встановити з обвинувального акту також не вбачається можливим, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину з формальним складом, тобто таким, що не передбачає наслідки як обов`язковий елемент об`єктивної сторони.
Також потерпілим не надано доказів вартості квартири на яку він просить накласти арешт, як не надано доказів і належності цієї квартири обвинуваченій, що позбавляє можливості визначити співмірність розміру шкоди, вартості майна яке належить арештувати.
Що стосується прохання накласти арешт на грошові кошти належні потерпілій і які знаходяться у неї чи в інших осіб, то воно не може бути об`єктивно розглянуто, так як прохання не сформульовано з достатньою ясністю для його вирішення, зокрема, в якій сумі грошові кошти та де вони знаходяться.
Крім того, потерпілим не надано жодного доказу наявності ризиків передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, що в сукупності з вищенаведеними судом мотивами, є підставою для відмови в задоволенні клопотання потерпілого про арешт майна обвинуваченої.
На підставі викладеного, керуючись ст. 173 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_6 про накладення арешту на майно обвинуваченої, а саме, квартиру АДРЕСА_4 та грошові кошти, які належать обвинуваченій та знаходяться у неї або у інших осіб відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня проголошення ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1