Справа № 676/1167/16-к
Провадження № 1-кп/676/32/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2017 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Кам`янець-Подільському кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого 5 серпня 1998 року Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.141, ч.3 ст.142, ч.3 ст.101, ст.42 КК України 1960року до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією майна, відповідно до постанови Микитівського районного суду м.Горлівки від 19 грудня 2001 року на підставі ч.3 ст.74, пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» КК України 2001 року вважається засудженим за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.2 ст.121, ст. 70 КК України 2001року до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 12 років, звільненого 4 квітня 2009 року з місця позбавлення волі по відбуттю строку покарання, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Велика Слобода Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, в силу ст.89 КК України несудимого, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 29 січня 2016 року близько 21 год. 00 хв., знаходячись на дорозі біля подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , діючи групою осіб, ігноруючи елементарні існуючі в суспільстві правила поведінки, моралі, добропристойності, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та впорядкованого функціонування суспільних відносин, не маючи на те будь-яких вагомих підстав, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи протиставити себе суспільству та принизити людську гідність інших громадян, проявляючи особливу зухвалість по відношенню до ОСОБА_5 , що виразилось у тому, що ОСОБА_6 безпричинно наніс один удар по переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу ОСОБА_5 невстановленим в ході досудового слідства заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, схожим на дерев`яну биту, який дістав із-за куртки, внаслідок чого заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу. Після чого ОСОБА_7 безпричинно наніс один удар по голові ОСОБА_5 невстановленим в ході досудового слідства заздалегідь приготовленим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, схожим на дерев`яну биту, внаслідок чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, рани, садна та синця правої тім`яної ділянки волосяної частини голови.
В судовому засіданні обвинувачені винності у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення не визнали та дали суду наступні показання.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що в кінці січня 2016 року близько 18 години в районі міського автовокзалу зустрівся із своїм товаришем ОСОБА_7 , з яким у кафе «Зустріч» вживали алкогольні напої. При цьому вжили на двох одну пляшку горілки ємністю 0,5л. Під час вживання алкогольних напоїв до нього зателефонував його знайомий ОСОБА_10 та запросив їх до себе в с.Ніверка Кам`янець-Подільського району для продовження вживання алкогольних напоїв, на що він із ОСОБА_7 погодилися. Близько 20 год. на таксі приїхали в с.Ніверка, де зупинилися біля церкви та очікували ОСОБА_10 . В цей час по дорозі до свого місця проживання йшов його знайомий потерпілий ОСОБА_5 разом із своєю співмешканкою. Підійшовши до ОСОБА_5 із співмешканкою, привітався з ними та запропонував ОСОБА_5 вжити із ним алкогольні напої, на що останній агресивно відреагував, почав на нього кричати та двічі штовхнув його руками в область грудної клітини. У відповідь він також штовхнув ОСОБА_5 руками в область грудної клітини, в результаті чого останній впав на землю. Після цього він сів у автомобіль та поїхали назад в м.Кам`янець-Подільський, де розійшлися з ОСОБА_7 по домах. При цьому ОСОБА_6 категорично заперечив ту обставину, що він та ОСОБА_7 наносили потерпілому будь-які удари предметами, схожими на дерев`яні бити. Також ствердив, що ОСОБА_7 по дорозі в с.Ніверка заснув та спав весь час в автомобілі аж до повернення в м.Кам`янець-Подільський, а тому в с.Ніверка взагалі не виходив із автомобіля, а також ту обставину, що із ОСОБА_10 в той вечір вони так і зустрілися.
В останньому судовому засіданні ОСОБА_6 змінив показання та ствердив, що в дійсності перебував із потерпілим ОСОБА_5 в особистих неприязних стосунках, а також те, що тілесне ушкодження останньому у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу він можливо міг випадково заподіяти в результаті удару своїм коліном під час штовханини з потерпілим.
У свою чергу, обвинувачений ОСОБА_7 також категорично заперечив ту обставину, що наносив разом із ОСОБА_6 потерпілому будь-які удари предметами, схожими на дерев`яні бити, та ствердив, що дійсно після спільного вживання з ОСОБА_6 в кафе «Зустріч» алкогольних напоїв на автомобілі поїхали в с.Ніверка Кам`янець-Подільського району. По дорозі він заснув в автомобілі та проснувся вже по приїзду в м.Кам`янець-Подільський. А тому, що відбувалося в с.Ніверка йому не відомо.
Незважаючи на невизнання обвинуваченими вини у вчиненні хуліганських дій, їх винність у вчиненні зазначеного протиправного діяння підтверджується дослідженими в судовому засіданні наданими стороною обвинувачення доказами.
А саме показаннями потерпілого ОСОБА_5 , з яких вбачається, що 29 січня 2016 року близько 16 год. прийшов додому та весь час разом із своєю співмешканкою ОСОБА_11 знаходилися вдома. Близько 21 години у вікно будинку постукав ОСОБА_10 і сказав, що приїхав ОСОБА_12 та хоче з ним поспілкуватися. Вийшовши з будинку на вулицю, разом із ОСОБА_10 підійшли до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які стояли біля автомобіля на дорозі біля його домоволодіння, та хотів із ними привітатися, але вони відмовилися вітатися. ОСОБА_7 відразу ж відчинив передні пасажирські двері автомобіля, дістав із автомобіля дерев`яний предмет, схожий на дерев`яну биту, підійшов до нього та запитавши в ОСОБА_6 : «Це він?». Тоді ОСОБА_6 дістав з-під куртки також дерев`яний предмет, схожий на дерев`яну биту, та наніс йому цим предметом один удар в область колінного суглобу, а ОСОБА_7 наніс йому дерев`яним предметом, який дістав із автомобіля, один удар по голові, від чого в нього запаморочилося в очах. В цей момент ОСОБА_10 почав кричати до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що вони його «підставили», а він ( ОСОБА_5 ) зайшов на подвір`я свого господарства та почав кричати до співмешканки щоб вона викликала працівників міліції. За ним на подвір`я зайшли також обвинувачені, де ОСОБА_6 почав погрожувати, що поламав би йому ноги. Після цього він разом із співмешканкою зачинились у будинку, а обвинувачені, пробувши ще деякий час на подвір`ї, сіли в автомобіль та поїхали. При цьому потерпілий категорично заперечив ту обставину, що до нанесення йому обвинуваченими ударів у нього з ними виникав будь-який конфлікт і по яких причинах обвинувачені заподіяли йому тілесні ушкодження він не знає. Завдану злочином шкоду обвинувачені так і не відшкодували, не намагалися навіть цього зробити, а на його пропозицію відшкодувати хоча би 3000грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди, відповіли, що за такі гроші вони краще його вб`ють. А тому просив призначити обвинуваченим найсуворіше покарання, що передбачене санкцією частини 4 статті 296 КК України.
Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими наведеними нижче доказами по справі, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.
Так, зазначені показання потерпілого узгоджуються з показаннями свідка очевидця події ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що дійсно коли вона 29 січня 2016 року близько 21 години разом із своїм співмешканцем ОСОБА_5 знаходилися за місцем свого проживання в приміщенні будинку, у вікно постукав ОСОБА_10 та викликав ОСОБА_5 на вулицю, оскільки з ним хотів поспілкуватися ОСОБА_6 . Однак, через 5 хвилин після того як на вулицю вийшов ОСОБА_5 , почула на вулиці крик, а тому почала виходити з будинку на вулицю. В цей момент підбіг схвильований ОСОБА_5 , в якого була розбита голова та весь одяг був у крові, та сказав швидко викликати працівників міліції. Обвинувачені в цей час також зайшли на подвір`я та в руках тримали дерев`яні палиці, які ззовні були схожі на бити. При цьому ОСОБА_6 говорив до ОСОБА_5 , що поламав би йому ноги, а ОСОБА_5 кричав до обвинувачених щоб вони вийшли з подвір`я. Тоді вона почала кричати на обвинувачених, а також викликати працівників міліції та швидкої медичної допомоги. Також у вікнах сусідських будинків засвітилося світло. І коли ОСОБА_5 забіг до хати, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вийшли з подвір`я. Також ОСОБА_11 ствердила, що від обвинувачених було чути різкий запах алкоголю з ротової порожнини, однак вони не перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Пізніше ОСОБА_5 їй розповів, що йому ОСОБА_6 наніс палкою удар по колінному суглобу, а ОСОБА_7 наніс йому також палкою удар по голові.
Крім показань зазначеного свідка, об`єктивність показань потерпілого підтверджується показаннями свідка очевидця події ОСОБА_10 , який в судовому засіданні ствердив, що того дня близько 21 години до нього зателефонував ОСОБА_6 і сказав щоб він прийшов до церкви, але чому не повідомив. Прибувши відразу до церкви, зустрівся там з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, та які запитали в нього де можна придбати алкогольні напої. Після цього він викликав із будинку ОСОБА_5 , з яким вдвох підійшли до обвинувачених і продовжили з ними розмову про алкогольні напої. Через деякий час він відійшов на декілька метрів від потерпілого та обвинувачених по природних потребах і почув у цей момент крик ОСОБА_5 про те, що йому розбили голову. Після цього ОСОБА_5 , тримаючись руками за голову, забіг до себе на подвір`я. Побачивши, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 таким чином його «підставили», а також почувши, що співмешканка ОСОБА_5 кричала, що викликає працівників міліції, залишив місце події та пішов додому.
Зазначені показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у деталях узгоджуються з показаннями потерпілого та між собою, що свідчить про їх правдивість. Крім того, як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_10 являється знайомим обвинувачених, а отже не є зацікавленою особою у кримінальному провадженні зі сторони обвинувачення, що також свідчить про об`єктивність його показань.
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30 січня 2016 року (а.с.33), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 повідомив про те, що 29 січня 2016 року близько 21 год. 00 хв. в с.Ніверка Км`янець-Подільського району по вул.Надзбручанська,9 саме обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заподіяли йому тілесні ушкодження. При цьому ОСОБА_5 повідомив, що тілесні ушкодження йому були заподіяні внаслідок нанесення ударів дерев`яним предметом по голові та колінному суглобу, а також про те, що очевидцем вчинення кримінального правопорушення був ОСОБА_10 .
А як вбачається з протоколів пред`явлення особи для впізнання від 8 лютого 2016 року з доданими до нього таблицями-ілюстраціями та пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с.34-40) потерпілий ОСОБА_5 упізнав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які заподіяли йому тілесні ушкодження.
Даними довідки Кам`янець-Подільського травматологічного пункту №771 від 30 січня 2016 року (а.с.47) підтверджено ту обставину, що потерпілий ОСОБА_5 внаслідок отриманої 29 січня 2016 року травми кримінального характеру у вигляді скальпованої рани області чола справа був доставлений каретою швидкої допомоги до Кам`янець-Подільського травматологічного пункту, де йому була надана необхідна перша медична допомога.
Заподіяння потерпілому ОСОБА_5 під час вчинення хуліганських дій обвинуваченим ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу та обвинуваченим ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, рани, садна та синця правої тім`яної ділянки волосяної частини голови об`єктивно підтверджується висновками експерта №72 від 01.02.2016 р. - 9 лютого 2016 року (а.с.48-49) та №72 від 21.06.2016 р. - 01.09.2016 року (а.с.112-115).
Синець переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу розмірами 12x6,5 см міг утворитись від не менше однієї травмуючої дії тупого твердого предмету, яким в даному випадку міг бути як предмет, схожий на дерев`яну биту, так і нога сторонньої особи за умови нанесення удару перпендикулярно до переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу. Враховуючи локалізацію синця переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу, утворення його від дії руки сторонньої особи малоймовірне.
Судячи по опису кольору синця переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу та стану поверхні саден верхньої третини лівої бокової поверхні шиї, описаних при первинній судово-медичній експертизі, можна говорити, що ці тілесні ушкодження могли утворитись в термін не менше 2-3 діб до моменту огляду ОСОБА_5 судово-медичним експертом 01.02.2016р. Достовірно встановити давність утворення рани, садна та синця правої тім`яної ділянки волосяної частини голови по даним первинної судово-медичної експертизи не можливо, але враховуючи дані довідки №771 Кам`янець - Подільського травматологічного пункту від 30.01.2016р., можна говорити, що тілесні ушкодження, які могли утворитись одномоментно, виникли незадовго до звернення на травмпункт 29.01.2016р. Оскільки рана, садно та синець правої тім`яної ділянки волосяної частини голови є місцем прикладання травмуючої сили від дії якої утворилась закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, тому і струс головного мозку міг утворитись незадовго до звернення на травмпункт 29.01.2016р.
А також вказаним висновком експерта підтверджено ті обставини, що зазначені вище тілесні ушкодження у ОСОБА_5 могли утворитись і в строк та за обставин, вказаних в обвинувальному акті та вказані і показані потерпілим під час проведення слідчого експерименту за його участю 11.02.2016р., тобто 29.01.2016р.
Крім того, винність обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення підтверджується даними здобутими в ході проведення з участю потерпілого ОСОБА_5 слідчого експерименту (а.с.41-46), під час якого останній в деталях розповів та продемонстрував на місці вчинення злочину як та при яких обставинах йому обвинувачені нанесли йому удари предметом, схожим на дерев`яну биту, та заподіяли тілесні ушкодження. При цьому, ОСОБА_5 під час проведення зазначеної слідчої дії чітко продемонстрував, що саме ОСОБА_6 безпричинно наніс йому один удар по переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу дерев`яною битою, яку дістав з-під куртки, а ОСОБА_7 наніс один удар по голові дерев`яною битою.
Судом критично оцінюються показання обвинувачених про те, що вони не наносили потерпілому ударів предметом, схожим на дерев`яну биту, а отже і не заподіювали йому тілесних ушкоджень, оскільки вони спростовуються проаналізованими вище доказами по справі. Зокрема, показаннями потерпілого, та свідків очевидців події ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , показання яких в деталях узгоджуються між собою та іншими доказами по справі, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість, а тому підстав сумніватися в їх правдивості у суду немає.
При цьому, будь-яких підстав оговорювати потерпілим обвинувачених про безпричинне заподіяння ними йому тілесних ушкоджень судом не встановлено. Так, з показань в судовому засіданні обвинувачених, потерпілого та свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_10 судом встановлено, що до 29 січня 2016 року між потерпілим та обвинуваченим не було будь-яких конфліктних ситуацій та особистих неприязних стосунків. При цьому показання обвинуваченого ОСОБА_6 в останньому судовому засіданні про те, що він перебував із потерпілим в особистих неприязних стосунках і що саме на цьому грунті між ними виник конфлікт 29 січня 2016 року є надуманими,будь-якими об`єктивними, належними та допустимими доказами не підтверджені, категорично заперечені потерпілим та самим ОСОБА_6 у попередніх судових засіданнях, дані ОСОБА_6 лише в останньому судовому засіданні після залучення захисника, а тому оцінюються судом критично та розцінюються як намагання уникнути відповідальності за вчинене суспільно небезпечне діяння.
Також, на переконання суду хибними є твердження захисника ОСОБА_9 про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ст.296 КК України, а наявні ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме на думку сторони захисту в діях ОСОБА_6 відсутні ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони хуліганства, оскільки останній перебував із потерпілим в особистих неприязних стосунках, приїхав до потерпілого саме з метою їх вияснення, конфлікт спровокував потерпілий, а тілесне ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу ОСОБА_6 заподіяв потерпілому своєю ногою випадково під час спровокованого потерпілим конфлікту, який перейшов у обопільну штовханину. Також захисник стверджує, що в діях його підзахисного відсутній склад хуліганства, оскільки конфлікт відбувався на вулиці, а не в громадському місці, і в темну пору доби, при цьому дії ОСОБА_6 були спрямовані щодо потерпілого, а не щодо інших осіб. Таким чином, на переконання захисника, ОСОБА_6 грубо не порушував громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, а заподіяв потерпілому легке тілесне ушкодження на грунті особистих неприязних стосунків.
Разом із тим, зазначені твердження захисника ОСОБА_9 не відповідають вимогам закону, суперечать встановленим судом обставинам справи, будь-якими об`єктивними, належними ми та допустимими доказами не підтверджені та спростовуються наступними висновками.
Так, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї Постанови від 22.12.2006 №10 «Про судову практику у справах про хуліганство» (далі Постанова) суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій.
Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками,неправильними діями потерпілих тощо,слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла (пункт 5 Постанови).
Судом із проаналізованих вище доказів об`єктивно встановлено, що обвинувачені не на грунті особистих неприязних відносин заподіяли потерпілому тілесні ушкодження, а заподіяли їх умисно та безпричинно, не маючи на те будь-яких вагомих підстав, тобто своїми умисними діями, ігноруючи елементарні існуючі в суспільстві правила поведінки, моралі, добропристойності, відкрито виражаючи своє зневажливе ставлення до громадського порядку та впорядкованого функціонування суспільних відносин, прагнучи протиставити себе суспільству та принизити людську гідність інших громадян, грубо порушили громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Саме в зазначених діях обвинувачених і виражається хуліганство. При цьому, час та місце вчинення вказаних дій обвинуваченими для кваліфікації їх дій за ознаками хуліганства, на чому акцентує увагу суду захисник ОСОБА_9 , значення не має.
Також є хибними та такими, що не відповідають обставинам справи, твердження сторони захисту про відсутність в діях обвинувачених ознак частини четвертої статті 296 КК України, мотивуючи тим, що стороною обвинувачення не доказано, що тілесні ушкодження обвинуваченими були завдані потерпілому заздалегідь приготовленими для нанесення тілесних ушкоджень предметами, схожими на дерев`яні бити, оскільки зазначені твердження захисників повністю спростовуються зазначеними вище доказами та наступними висновками.
Так, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 Постанови вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч.4 ст.296 КК), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.
Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети (пункт 11).
Судом із проаналізованих вище доказів об`єктивно встановлено, що обвинувачені вчинили хуліганство саме із застосуванням предметів, заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень предметами, схожими на дерев`яні бити. Зокрема, вказана обставина повністю підтверджується показаннями потерпілого, який, як під час проведення досудового розслідування, так і в судовому засіданні, ствердив, що саме ОСОБА_6 наніс йому один удар по переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу предметом, схожим на дерев`яну биту, який дістав із-за куртки, а ОСОБА_7 наніс один удар по голові предметом, схожим на дерев`яну биту, який дістав із салону автомобіля. Наявність в руках обвинувачених під час вчинення хуліганських дій предметів, схожих на дерев`яні бити, також підтвердила в судовому засіданні свідок очевидець події ОСОБА_11 . Отримання потерпілим тілесних ушкоджень у результаті травмуючої дії тупого твердого предмету продовгуватої форми, можливо циліндричної, яким в даному випадку міг бути і предмет, схожий на дерев`яну биту, чи інший подібний предмет, об`єктивно підтверджується також і висновком експерта №72 від 21.06.2016 р. - 01.09.2016 року (а.с.112-115).
Таким чином, ураховуючи ті обставини, що обвинувачені дістали предмети, схожі на дерев`яні бити, з-під куртки ( ОСОБА_6 ) та із салону автомобіля ( ОСОБА_7 ) і відразу ж почали наносити ними потерпілому удари, суд приходить до переконання, що зазначені предмети були ними приготовлені для заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень ще до початку хуліганства, а не підібрані ними на місці злочину, а отже про наявність в їх діях ознак складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 296 КК України.
Надуманими та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене суспільно небезпечне діяння є твердження обвинуваченого ОСОБА_13 та його захисника ОСОБА_9 про те, що легке тілесне ушкодження у вигляді синця на переднє-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу потерпілому міг заподіяти випадково своїм коліном обвинувачений ОСОБА_6 під час обопільної штовханини з потерпілим, оскільки вказана обставина будь-якими об`єктивними, належними та допустимими доказами не підтверджена, категорично заперечена потерпілим, не вірити показанням якого у суду підстав не має, а також об`єктивно спростовується висновком експерта №72 від 21.06.2016 р. - 01.09.2016 року (а.с.112-115), відповідно до якого встановлено, що зазначене тілесне ушкодження в потерпілого має розміри 12х6,5 см. та могло утворитися від не менше однієї травмуючої дії тупого твердого предмету, яким в даному випадку міг бути як предмет, схожий на дерев`яну биту, так і нога сторонньої особи за умови нанесення удару перпендикулярно до переднє-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу. Таким чином, враховуючи розмір синця та механізм його утворення суд приходить до переконання, що він не міг утворитися від удару коліном обвинуваченого ОСОБА_13 , про що суд намагається переконати останній та його захисник. Крім того, про дану обставину обвинувачений ОСОБА_6 лише повідомив в останньому судовому засіданні після призначення йому захисника та ознайомлення з висновком експерта №72 від 21.06.2016 р. - 01.09.2016 року (а.с.112-115), а в попередніх судових засіданнях він категорично заперечував нанесення потерпілому будь-яких ударів та стверджував, що лише штовхнув потерпілого руками в область грудної клітини, від чого останній впав на землю.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що виразилось у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганстві), вчиненому групою осіб та із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України. Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 винні у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягають покаранню за його вчинення.
Невизнання обвинуваченими винності у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення судом розцінюється як їх намагання уникнути відповідальності за вчинене суспільно-небезпечне діяння.
При призначенні покарання обвинуваченим, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому судом враховується, що вчинений ОСОБА_7 та ОСОБА_6 злочин відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким, становить підвищену суспільну небезпеку та характеризуються умисною виною з мотивів явної неповаги до суспільства та прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в ньому, протиставити себе іншим громадянам, суспільству і самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб.
Обвинувачені на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебувають, ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, зазначених в долучених до матеріалів справи медичних довідках (а.с.142, 147), а ОСОБА_6 хворіє виразкової хворобою шлунку, що підтверджується долученою до матеріалів справи медичною довідкою (а.с.127), по місцю проживання обвинувачені характеризуються позитивно. Разом із тим, офіційно не працевлаштовані, сталого джерела заробітку не мають, ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочині проти власності та проти особи, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, а ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів, що свідчить про те, що обвинувачені не бажають ставати на шлях виправлення, а навпаки, продовжують вчинення умисних тяжких злочинів, що свідчить про схильність до аморального способу життя.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
Судом не визнається обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 знаходження на утриманні малолітньої дитини його нібито співмешканки ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вказана обставина будь-якими об`єктивними, належними та допустимими доказами стороною захисту не доведена. Надані стороною захисту документи копії паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_14 , та свідоцтва про народження ОСОБА_15 не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_6 з ОСОБА_14 та її малолітньою донькою, а також знаходження останньої на утриманні в ОСОБА_6 , а навпаки підтверджують ті факти, що у ОСОБА_14 зареєстрований офіційний шлюб із ОСОБА_16 , який відповідно до свідоцтва про народження малолітньої ОСОБА_15 і являється її офіційним біологічним батьком.
Рецидив злочинів, є обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .
Тому, з урахуванням обставин справи, осіб обвинувачених, стану їх здоров`я, суд уважає за необхідне призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в наближених до мінімальних межах санкції ч.4 ст.296 КК України.
При цьому, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_7 раніше судимий, а ОСОБА_6 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів проти власності, що свідчить про їх явне небажання ставати на шлях виправлення, та враховуючи тяжкість і суспільну небезпечність вчиненого злочину, обставини, за яких він був вчинений, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченим найсуворішого покарання, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не вжили абсолютно ніяких заходів щодо примирення з потерпілим та відшкодування йому завданої їхніми протиправними діями майнової та моральної шкоди, а також відсутність жодної обставини, що пом`якшує покарання обвинувачених, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 положень статей 69 та 75 КК України.
Також, суттєве значення при вирішенні питання щодо призначенні покарання обвинуваченим має той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень у життєво важливий орган - голову використали предмет, схожий на дерев`яну биту, тобто предмет, який має підвищену вражаючу дію і міг спричинити значну шкоду здоров`ю потерпілого. Більш того, свої протиправні дії обвинувачені припинили не через усвідомлення наслідків скоєного, а у зв`язку із їх припиненням сторонніми особами співмешканкою потерпілого, викликом останньої працівників правоохоронних органів, а також через те, що потерпілий, з метою уникнення свого подальшого побиття та таким чином завдання більш значної шкоди своєму здоров`ю, зачинився в будинку. Вказане свідчить про особливу зухвалість дій обвинувачених, нехтування елементарними правилами поведінки в суспільстві, злісну антигромадську поведінку, зневажливе ставлення до оточуючих та до людського здоров`я.
Крім того, невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні інкримінованого їм злочину навіть під тиском беззаперечних доказів свідчить про відсутність розкаяння, почуття провини за скоєне, розуміння наслідків вчиненого та бажання залагодити провину.
А тому на переконання суду призначення обвинуваченим реального покарання у виді позбавлення волі буде справедливим, співрозмірним і достатнім для їх виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самими обвинуваченими так і іншими особами, а також буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини, легітимної мети та невідворотності покарання.
Враховуючи ті обставини, що обвинуваченим призначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, з метою запобігти їх спробам вчинити інші кримінальні правопорушення, а також з метою забезпечення виконання вироку, суд уважає за необхідне до набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі судових засідань.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-375 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Визнати ОСОБА_17 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
Обрати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши їх під варту в залі судових засідань.
Строк покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання в частині взяття обвинувачених під варту.
Цивільний позов не пред`являвся.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії вироку.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченим та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1