Дата документу Справа № 324/1553/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/783/17
Єдиний унікальний № 324/1553/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000868 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:
1) 07.05.2001 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.94 КК України (1960) до 9 років позбавлення волі;
2) 10.11.2010 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст. ст. 27 ч.3, 307 ч.2, 307 ч.2, 309 ч.1 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна;
3) 13.04.2016 року Пологівським районним судом Запорізької області за ст.309 ч.2 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки 6 місяців,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 з вироком суду не згоден, так як ні слідством, ні судом не встановлені достатні докази для доведення його винуватості. Оцінка його дій здійснена поверхово, без ґрунтовного аналізу. Вказує, що у нього було на меті, взяти телефон, так як ним ніхто не цікавився півгодини, піти в редакцію газети та дати оголошення з метою найти власника телефону. Так як не було грошей він не встиг це зробити, йому на мобільний зателефонував дільничний. Також просить врахувати, що він мешкає разом з бабусею, якій 94 роки, вона не ходяча, за нею потрібен догляд., батьки його пенсіонери, мають хвороби, донька навчається в університеті, він сплачує за її навчання. Він заробляє тим, що займається будівництвом та ремонтом будинків, тому має можливість утримувати доньку та стару бабусю. Просить змінити вирок суду та призначити йому менш суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив задовольнити апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що судове рішення є законним та обґрунтованим; колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 13.04.2016 року, і остаточно призначено покарання у вигляді 4 років 7 місяців позбавлення волі. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 439 грн. В вироку вирішена доля речових доказів по справі.
Згідно з вироком, 12.07.2016 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_6 перебував у приміщенні ТОВ «Служба миттєвого кредитування», розташованого за адресою: вул. Єдності, 15, м. Пологи, Запорізької області, де на підвіконні побачив мобільний телефон «Samsung S 5222», який належав ОСОБА_8 . Перебуваючи у вказаному приміщенні, ОСОБА_6 , маючи раптово виниклий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав мобільний телефон «Samsung S 5222», у якому знаходилась флеш карта пам`яті «SP» micro SD, ємністю 2 Гб. Згідно із висновком експерта №1210 від 26.08.2016 року вартість мобільного телефону «Samsung S 5222» складає 436,33грн., вартість флеш карти пам`яті «SP» micro SD, ємністю 2 Гб складає 71,1грн. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 507,43грн.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстав для скасування або зміни судового рішення, немає.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки районного суду про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями допитаної під час судового розгляду потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що 12.07.2016 року вона перебувала на робочому місці в ТОВ «Служба миттєвого кредитування», розташованому за адресою: вул. Єдності, 15, м. Пологи. Близько 12 години прийшов обвинувачений та ОСОБА_9 , вони почали розмовляти між собою. Потім до неї підійшов ОСОБА_9 і в цей момент вона поклала свій мобільний телефон на підвіконня, це бачив ОСОБА_9 , обвинувачений не бачив. У неї був мобільний телефон «Samsung» в корпусі червоного кольору, в якому знаходилась карта пам`яті на 2 Гб та сім-карта мобільного оператору «МТС». Підійшла клієнтка і вона сіла за стіл. Її робоче місце розташоване на відстані приблизно 1м від підвіконня. Потім підійшов обвинувачений, попросив ручку і аркуш паперу, вона йому їх дала. Він на підвіконні щось писав, потім повернув ручку і пішов. Після цього, зайшов до приміщення ОСОБА_9 і спитав про те, кому належить червоний телефон, так як обвинувачений вийшов із ним. Вона подивилася на підвіконня і не знайшла свого телефону. Стала телефонувати на свій телефон та на телефон обвинуваченого, так як у них були його дані, однак телефони були відключені. Тоді вона викликала працівників поліції. Стверджує, що вона не забула свій телефон на підвіконні, вона знала, де його шукати, і якщо б телефон не зник, вона б його забрала з підвіконня. Вона та інші співробітники залишали свої речі на цьому підвіконні;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що в той день він був у «Службі миттєвого кредитування», розташованій в м. Пологи, точної адреси не знає. Там він зустрів обвинуваченого, з яким поговорив, і обвинувачений записав йому свій телефон. Він бачив у обвинуваченого мобільний телефон, якого кольору не пам`ятає, бачив у нього один телефон. Коли обвинувачений пішов, він зайшов до приміщення вказаного закладу, де йому потерпіла повідомила, що в неї пропав телефон. На це він повідомив, що бачив як якийсь телефон обвинувачений клав до кишені. При цьому стверджує, що саме потерпіла повідомила йому про зникнення у неї телефону, а не він їй. Він пішов шукати обвинуваченого, однак не знайшов його і повернувся назад, але там вже були співробітники поліції;
- протоколом огляду речей та документів від 12.07.2016 року, в ході якого був оглянутий наданий ОСОБА_6 мобільний телефон «Samsung» в корпусі червоного кольору, в якому знаходилась флеш карта пам`яті «SP» micro SD, ємністю 2 Гб;
- висновком експерта №1210 від 26.08.2016 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Samsung S 5222» з урахуванням втрати якості у зв`язку з експлуатаційним зносом, а також з пошкодженнями, виниклими внаслідок впливу зовнішніх факторів на момент вчинення злочину може складати складає 436,33грн.; ринкова вартість флеш карти пам`яті «SP» micro SD, ємністю 2 Гб з урахуванням втрати якості в зв`язку з експлуатаційним зносом, а також з пошкодженнями, виниклими внаслідок впливу зовнішніх факторів на момент вчинення злочину може складати складає 71,1грн.
Колегія суддів вважає, що показання потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_10 , протокол слідчих дій, висновок експерта є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого про те, що він вважав, що знайшов телефон, так як ним ніхто не цікавився півгодини, необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до роз`яснень п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Крадіжку потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України:
- за нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права. Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна. Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях, пунктах здійснення розрахунково-касових операцій та інших громадських місцях з обмеженим простором, в таких випадках слід констатувати презумпцію "забутості" речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним;

- на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна (постанова Верховного Суду України від 11.12.2014 року, справа № 5 23 кс 14).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.07.2016 року обвинувачений ОСОБА_6 перебував у приміщенні ТОВ «Служба миттєвого кредитування», де були люди. На підвіконні побачив мобільний телефон «Samsung S 5222», нікого із присутніх у приміщенні не спитав про приналежність його, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу взяв цей мобільний телефон «Samsung S 5222», вийшов із приміщення та одразу його відключив, витягнувши батарею

Враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України та правові позиції цього суду, а також вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 після того, як побачив на підвіконні мобільний телефон, відразу визначив, що воно належить потерпілій, яка працює в цьому в приміщенні, оскільки її робоче місце знаходиться на незначній відстані від підвіконня, де лежав мобільний телефон, розумів, що вона тимчасово втратила контроль над своїм майном і невдовзі може (має) за ним повернутися, усвідомлював, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить його володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрав телефон з місця події зник, маючи реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими і інші доводи обвинуваченого, зокрема про те, що:

- ні слідством, ні судом не встановлені достатні докази для доведення його винуватості, оцінка його дій здійснена поверхово, без ґрунтовного аналізу;

- у нього було на меті, взяти телефон, так як ним ніхто не цікавився півгодини, піти в редакцію газети та дати оголошення з метою найти власника телефону;

- так як не було грошей він не встиг це зробити, йому на мобільний зателефонував дільничний.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 місцевим судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також те, що останній, будучи неодноразово судимим, скоїв злочин у період іспитового строку, однак добровільно відшкодував спричинену ним шкоду, задовільно характеризується за місцем проживання, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч. 1 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для подальшого пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , зокрема у зв`язку з тим, що він мешкає разом з бабусею, якій 94 роки, вона не ходяча, за нею потрібен догляд, батьки його пенсіонери, мають хвороби, донька навчається в університеті, він сплачує за її навчання, він заробляє тим, що займається будівництвом та ремонтом будинків, тому має можливість утримувати доньку та стару бабусю, оскільки, він, будучи неодноразово судимим, вчинив через короткий проміжок часу після останнього засудження умисний злочин під час іспитового строку, а тому призначене районним судом остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 4 років 7 місяців позбавленні волі відповідає вимогам ч. 4 ст. 71 КК України, а також є необхідним та достатнім для виправлення їх та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 08 лютого 2017 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: