Кримінальне провадження №629/202/17
Номер провадження 1-кп/629/144/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова Харківської області кримінальне провадження №0000918 від 06.04.2016 року, яке надійшло з Лозівської місцевої прокуратури Харківської області 30.06.2016 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кінне, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.02.2011 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

- 12.03.2013 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст.185 ч.2,71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, 01.07.2014 року звільнений на підставі Закону України «Про амністію»;

- 18.02.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст.15 ч.3,185 ч.2 КК України, -

встановив:

05.04.2016 року, приблизно о 21-00 год., ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_7 , відносно якого 23.01.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області постановлено вирок, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме двох металевих стовпчиків паркану Кіннянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, який знаходиться на балансі «Лозівського кінного заводу №124» ДП «Конярство України», діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди і бажаючи їх настання, шляхом розхитування витягли один металевий стовпчик паркану та намагалися витягнути другий, але довести свій злочинний намір до кінця не змогли з причин незалежних від їх волі, оскільки були затримані охоронцем Кіннянської ЗОШ ОСОБА_8 . У разі доведення своїх злочинних дій до кінця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відносно якого 23.01.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області постановлено вирок, могли заподіяти «Лозівському кінному заводу №124» ДП «Конярство України» матеріальний збиток в розмірі 249,29 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 винним себе визнав повністю у вчиненому розкаявся та дав показання, що дійсно 05.04.2016 року він прийшов до ОСОБА_7 , який проживав неподалік школи та запропонував останньому викрасти два стовпчика огорожі школи, щоб здати їх на металобрухт та отримані гроші поділити між собою, приблизно о 21-00 год., вони разом прийшли до Кіннянської ЗОШ І-ІІІ ступенів, він почав розхитувати стовпчик, а ОСОБА_7 підливати з пластикової пляшки воду навколо стовпчика та в середину, щоб легше було стовпчик витягти. Після того як вони витягли один стовпчик і почали розхитувати другий до них підійшов охоронець, який потім викликав працівників поліції, він втік, а ОСОБА_7 залишився та його затримали.

Враховуючи зізнавальні показання підсудного ОСОБА_6 , а також те, що іншими учасниками судового провадження не оскаржуються фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, учасники судового провадження розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та істинності їх позицій, тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого і дослідженням даних, які характеризують особу підсудного, матеріалів, що підтверджують судові витрати по справі та місцезнаходження речових доказів.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_6 доведена, його дії суд кваліфікує за ст.ст.15 ч.3,185 ч.2 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_6 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, що відповідно до ч.3 ст.12 КК України, він вчинив злочин, який відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Дослідженням даних про особу підсудного ОСОБА_6 встановлено, що він раніше судимий, має не зняті і не погашені в установленому порядку судимості, вчинив новий злочин в період звільнення від покарання з випробуванням за попереднім вироком, не одружений, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце проживання за яким характеризується задовільно (а.с.79,80,81,82-83,84-85,86).

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання підсудного ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання підсудного ОСОБА_6 судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, обставин, які пом`якшують покарання і відсутністю обставин, що обтяжують покарання, даних про особу підсудного і його відношення до вчиненого, обставин вчинення злочину, з врахуванням принципу справедливості, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Оскільки підсудний ОСОБА_6 в період іспитового строку вчинив новий злочин, суд призначає покарання за даним вироком відповідно до ст.71 КК України, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК Ураїни, за сукупністю вироків, приєднавши частково невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.02.2015 року (а.с.86).

Підстав для застосування ст.ст.69,69-1,75 КК України, суд не вбачає.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 23.01.2017 року, згідно протоколу затримання №0012/86 від 23.01.2017 року.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Питання про розподіл судових витрат та долю речових доказів суд вирішив при ухваленні вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23.01.2017 року відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.100,124,349,370,373,374 КПК України, суд, -

ухвалив:
Визнати ОСОБА_6 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ст.15 ч.3,185 ч.2 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.71 КК України, з врахуванням положень ч.1 ст.72 КК України, до покарання призначеного за новим вироком часткового приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.02.2015 року у виді 3 (три) років 7 (сім) місяців позбавлення волі і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Зарахувати ОСОБА_6 в рахунок відбуття покарання термін тримання під вартою з 23.01.2017 року по 24.01.2017 року відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

Початок строку відбування покарання обчислювати з 23.01.2017 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1