Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/584/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" травня 2017 р. Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників установи виконання
покарань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні з державною установою «Копичинською ВК №112» в залі суду в селищі Гусятин клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, до засудження не працюючого, раніше судимого: 11.04.2010 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.1 КК України до штрафу 850 гривень в дохід держави, котрий не сплачено.
Засудженого: 26.09.2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ст. ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2, 187 ч.3, 263 ч. 2, 70 ч. 1 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком приєднано невідбуте покарання у виді штрафу 850 гривень в дохід держави призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.04.2010 року та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та штрафу в розмірі 850 гривень в дохід держави, покарання за вироками виконувати самостійно. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2012 року внесено зміни у вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2011 року вказавши дату вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ст. 15 ч.2-185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, в дохід держави 11.03.2010 року, якому ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.02.2016 року зараховано в строк відбуття покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2011 року строк попереднього ув`язнення з 08.02.2011 року по 14.12.2011 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, -
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Крім того, засуджений показав, що за час відбування покарання він щиро розкаявся у скоєних злочинах, намагається не допускати порушень режиму утримування, непогашених та не знятих стягнень не має. Через 1 рік та 9 місяців після прибуття в Копичинську ВК №112 працевлаштувався, оскільки до цього не було бажання працювати. Рішення постійно-діючої комісії Копичинської ВК №112 від 26.02.2016 року яким йому відмовлено в умовно-достроковому звільненні не оскаржував.
В лютому 2017 році він з письмовою заявою до начальника колонії з приводу застосування до нього заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України не звертався. Він розуміє, що він порушує правила поведінки засудженого, але він виправляється.
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , оскільки його клопотання є передчасним. Він погоджується з рішенням комісії про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити. Також вказав, що зміни в поведінці засудженого не вбачається, тобто в останнього не вбачається стабільної поведінки тому не має підстав для задоволення його клопотання. Питання про повторний розгляд питання умовно-дострокового звільнення проводиться через рік після попереднього розгляду. Проте, в лютому 2017 року керівництвом колонії не ставилося питання про повторний розгляд питання щодо застосування до даного засудженого норми ст. 81 КК України, оскільки не було підстав. Крім того, і сам засуджений може звернутися до керівництва установи із письмовою заявою про його умовно-дострокове звільнення, однак, такої заяви від засудженого ОСОБА_5 не поступало.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 26 вересня 2011 року був засуджений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ст. ст. 187 ч. 1, 187 ч. 2, 187 ч.3, 263 ч. 2, 70 ч. 1 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за вказаним вироком за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання у виді штрафу 850 гривень в дохід держави призначеного за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.04.2010 року і остаточно ОСОБА_5 призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та штраф в розмірі 850 гривень в дохід держави, який постановлено виконувати самостійно. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2012 року внесено зміни у вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2011 року вказавши дату вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ст. 15 ч.2-185 ч.1 КК України до штрафу в розмірі 850 гривень, в дохід держави 11.03.2010 року.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.02.2016 року зараховано в строк відбуття покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2011 року строк попереднього ув`язнення з 08.02.2011 року по 14.12.2011 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 08.02.2011 року.
Кінець строку відбування покарання 02.12.2017 року.
Засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 строку покарання 25.02.2016 року.
Відповідно до ч. 2, п.2 ч. 3 ст. 81 КК України постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким- умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період-відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником державної установи «Копичинської ВК 112» 27.04.2017 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 23.02.2011 року. Під час утримання в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав, заохочень та стягнень не мав.
З 11.01.2012 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Копичинській виправній колонії (№112)». Працевлаштований робітником в ЛПК. Станом на 27.04.2017 року за період відбування покарання в державній установі «Копичинській виправній колонії №112» характеризувався негативно, допустив 8 порушень встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. Однак, після проведеної з ним індивідуально-виховної роботи змінив свою поведінку в кращу сторону. Стягнення достроково зняті та погашені у встановленому законом порядку. На даний час характеризується посередньо. Адміністрацією колонії 7 разів заохочувався.
Намагається дотримуватися норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконання дорученої роботи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. З розумною ініціативою ставиться до робіт із благоустрою установи. Намагається дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймав участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Професія», котру реалізовано в повному обсязі та здобув професію столяра будівельного.
Соціально-корисні зв`язки із рідними підтримує шляхом особистих побачень та телефонних розмов, отримує від них посилки та передачі. Вину у скоєних злочинах визнав повністю, увчиненому розкаєється. Позову на виконанні за виконавчими листами не має.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону, щодо зміни умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України підлягав після фактичного відбуття 1/2 призначеного судом строку покарання 08.11.2014 року. Проте, постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії №112» (протокол №53) від 31.12.2014 року засудженого було переведено з дільниці ресоціалізації колонії середнього рівня безпеки до дільниці соціальної реабілітації цієї ж колонії. Постійно-діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії №112» (протокол №30) від 25.09.2015 року засудженого було переведено з дільниці соціальної реабілітації до дільниці ресоціалізації цієї ж колонії.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст. 82 КК України підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання 27.11.2015 року. Проте, постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії (№112)» (протокол №5 від 26.02.2016 року) засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення.
Заохочувальній нормі закону у вигляді умовно - дострокового звільнення від відбування покарання у відповідності до ст.81 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання - 25.02.2016 року. Проте, постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії (№112)» (протокол №5 від 26.02.2016 року) засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільненню від відбування покарання, як такому, що довів свого виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в Копичинській ВК 112, а саме, з 01.10.2013 року по 30.11.2013 року був працевлаштований на виробництві установи у бригаді №204 (цех по виготовленню металевих конструкцій) (наказ №141 від 01.10.2013 року). З 01.12.2013 року по 14.03.2014 року був працевлаштований у бригаді №204 днювальним (цех по виготовленню металевих конструкцій) (наказ №145 від 01.12.2013 року). З 15.03.2014 року по 14.09.2014 року - у бригаді №94 днювальним (цех по виготовленню товарів народного вжитку) (наказ №152 від 15.03.2014 року). З 15.09.2014 року по 30.12.2014 року - днювальний відділення СПС №7 (наказ №164 від 15.09.2014 року). З 31.12.2014 року по 24.09.2015 року - дільниця соціальної реабілітації №2. З 01.01.2016 року по 15.12.2016 року працевлаштований у господарській обслузі колонії робітником лазні (наказ №195 від 01.01.2016 року). З 15.03.2017 року по теперішній час працевлаштований у господарській обслузі, колонії робітником лазні (наказ №225 від 15.03.2017 року).
З 11.01.2012 року, тобто з часу прибуття в Копичинську ВК №112 до жовтня 2013 року не мав бажання працевлаштовуватися.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній відбув передбачений п.2 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
26 лютого 2016 року рішенням постійно - діючої комісії державної установи «Копичинської ВК №112» відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_5 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
Повторно через рік керівництвом колонії не ставилося питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, і засуджений з письмовою заявою до керівництва колонії не звертався з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
При цьому, згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 останній за час відбування покарання допустив 8 порушень встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення. Стягнення зняті та погашені у встановленому законом порядку.
Такі висновки адміністрації державної установи «Копичинеської ВК 112» суд бере до уваги так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які впливають на цей процес.
Суд, також бере до уваги, що протягом періоду з 11 січня 2012 року по 19.04.2017 року тобто з моменту знаходження засудженого в Копичинській ВК №112 до звернення засудженого ОСОБА_5 із вказаним клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_5 адміністрацією установи заохочувався, 7 разів.
Факт відбуття засудженим 2/3 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Слід звернути увагу і на те, що наявність 7 заохочень у засудженого не може свідчити про виправлення засудженого.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання всі дисциплінарні стягнення ОСОБА_5 були вже зняті і погашені, їх наявність підтверджує негативну характеристику засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1