Справа №485/1154/16-к 09.12.2016
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
засуджений ОСОБА_5 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишено без задоволення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі (заяві) засуджений ОСОБА_5 просить застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі (заяві) засуджений ОСОБА_5 зазначає, що він з 10.08.2014 р. по 25.09.2016 р. працював завгоспом відділення загону мав одне стягнення у 2015 році за саморобну піч, яке на даний час погашено та не мав заохочень, проте 30.09.2016 р. він отримав заохочення, а тому адміністрація колонії, на його думку, вважає що він став на шлях виправлення і заслуговує умовно-дострокового звільнення. Вказує на те, що не може робити важку роботу, оскільки хворіє на ВІЛ.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
До Снігурівського районного суду Миколаївської області звернувся засуджений ОСОБА_5 із клопотанням про застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, підтримуючи яке зазначив, що залучається до праці, стягнень не має, відбув установлену законом частину призначеного судом покарання.
Представник установи та прокурор вказане клопотання не підтримали та вважали, що воно не підлягає задоволенню.
Врахувавши, що ОСОБА_5 за весь час перебування у місцях позбавлення волі характеризується посередньо, як такий, що стає на шлях виправлення, залучався до праці, але заохочення за сумлінне ставлення до праці відсутні, мав два стягнення, які в установленому порядку погашені, що підтверджується характеристиками та постановами із особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_5 фактично своєю поведінкою не довів того, що став на шлях виправлення, а відбуття останнім установленого терміну покарання, не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
За змістом ст. 81 КК України єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, якщо сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно характеристики Снігурівської виправної колонії № 5 УДПС України в Миколаївській області ОСОБА_5 29.04.2014 р. засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 17.02.2016 р. йому зараховано час попереднього ув`язнення з 03.07.2013 р. по 03.06.2014 р., початок строку відбування покарання 03.07.2013 р., кінець строку 03.08.2017 р., тобто на день звернення ОСОБА_5 з клопотанням останній відбув 2/3 строку покарання, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
Разом з тим п. 2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Розглядаючи заяву про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Суд повинен винести своє рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмовити в такому.
Приймаючи одне із зазначених рішень, суд повинен його мотивувати.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що протягом з 2013 року по 2016 рік засуджений мав 2 стягнення, які були погашені та не мав жодного заохочення. Вказані обставини судом першої інстанції в повній мірі досліджені та їм надана вірна правова оцінка.
Відповідно характеристики Снігурівської виправної колонії № 5 УДПС України в Миколаївській області, питання про можливість застосування відносно ОСОБА_5 ст. 81 КК України розглядалось на засіданні комісії установи 14.04.2016 р., за результатами розгляду якого у застосуванні до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено, оскільки останній не довів свого виправлення.
У суді першої інстанції представник установи вказав на те, що клопотання ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, оскільки засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення, а лише стає на шлях виправлення.
Враховуючи наведене доводи апелянта про те, що на даний момент він має одне заохочення, у зв`язку з чим адміністрація колонії вважає, що до нього може бути застосовано умовно дострокове звільнення, позбавлені підстав.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для застосування відносно ОСОБА_5 умовно-дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України, про що просив апелянт, не вбачається.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
апеляційну скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2016 року про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді
_____________________ _______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3