Справа № 752/2036/17
Провадження №: 1-кп/752/433/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
цивільного позивача ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011664 по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роскішне, Ставищенкського р-ну, Київської обл., громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
встановив:
ОСОБА_7 , 03.12.2016 року, приблизно о 08-30 годині, керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі руху Столичного шосе в м. Києві, в напрямку м. Обухів, наближаючись до будинку № 24, був неуважним, відповідно не зреагував на зміну дорожньої обстановки та при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд в задню частину автобуса марки «ЛАЗ А-183Д1» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 який у той момент зіткнення, стояв на зупинці громадського транспорту «Перші Ворота». Після зіткнення автомобіль марки «Toyota Rav 4» розвернуло паралельно лівій смузі руху, тим самим створивши перешкоду та небезпеку для руху іншим транспортним засобам, що у подальшому призвело до зіткнення автомобіля марки «ВАЗ 21063» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_5 , який у той момент рухався у лівій смузі руху з правою частиною кузова автомобіля марки «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 21063», ОСОБА_4 , отримала середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_7 , вимог п.п. 1.5, 2.3 б). 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному та вироку суду визнав повністю та пояснив, що рухався по Столичному шосе в м. Києві, на зупинці стояв автобус, частина якого знаходилась на проїзній частині та краєм свого автомобіля зачепив автобус, після чого втратив можливість керування своїм автомобілем та відчув ще удар у правий бік. Після ДТП вийшов із автомобіля та запропонував допомогу потерпілим. Одночасно, обвинувачений перепросив у потерпілих за завдану шкоду та просив суворо його не карати. Цивільні позови не визнав, посилаючись на те, що його автомобіль застрахований, та страхова компанія покриє завдані збитки.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості кваліфіковані вірно.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення неумисного злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Одночасно, враховуючи позицію потерпілої, яка не наполягала на додатковому покаранні, враховуючи обставини справи, суд доходить висновку про можливість не застосовувати додаткове покарання, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку суду, призначене обвинуваченому покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України є необхідним та достатнім для його виправлення і запобігання вчинення нових злочинів.
Одночасно, заслухавши в судовому засіданні потерпілу та цивільного позивача, в частині, що стосується заявлених цивільних позовів, які просили задовольнити їх, вивчивши самі цивільні позова потерпілої ОСОБА_4 та цивільного позивача ОСОБА_5 , думку учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовів з огляду на таке.
Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди, через розбитий автомобіль, яким він не взмозі користуватись, підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 3000 грн. Саме така сума, на переконання суду, покриє ті моральні страждання, які зазнав цивільний позивач в зв"язку із ДТП.
Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_7 витрат за надання ОСОБА_5 правової допомоги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Так, вивчивши цивільний позов та матеріали долучені до нього, допитавши цивільного позивача, в судовому засіданні встановлено, що до суду не надано документи, що підтверджують підстави надання правової допомоги, а також належних доказів на підтвердження факту виконання таких робіт, їх об"єму, витраченого часу (договір, акт виконаних робіт). Надану цивільним позивачем квитанцію до прибуткового ордеру, як єдиний доказ надання йому правової допомоги, суд не розцінює як допустимий доказ і до уваги не бере.
Позовні вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_7 франшизи в розмірі 1000 грн. задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, відповідно до полісу обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0116237, розмір франшизи становить 0 грн., а тому немає підстав проводити відповідне стягенння з ОСОБА_7 .
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, суд вважає підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на обставини справи та те, які потерпіла отримала тілесні ушкодження, а саме закриту травму грудної клітки у вигляді уламкового перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, про що вказано, зокрема, в обвинувальному акті та виписці із медичної карти стаціонарного хворого, та те, що вона в період з січня по червень 2016 року мусила проводити лікування, через що, не здійснювала діяльність за місцем фактичної роботи. Саме така сума, на переконання суду, дозволить ОСОБА_4 відновити свій емоційний стан після перенесених ушкоджень.
Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині стягнення з ОСОБА_7 витрат за надання ОСОБА_4 правової допомоги задоволенню не підлягають з вище наведених підстав, оскільки, потерпілою так само на підтвердження надання їй правової допомоги надано лише квитанцію до прибуткового ордеру, яку суд не розцінює як допустимий доказ і до уваги не бере.
Долю процесуальних витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави, без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов цівільного позивача ОСОБА_5 до ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 гроші в сумі 3000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 до ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 гроші в сумі 20 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити.
Речові докази а саме: автомобіль Toyota RAV-4 д.н.з. НОМЕР_5 , автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_3 та автобус ЛАЗ А183Д1 д.н.з. НОМЕР_2 , які передані на відповідальне зберіганням власникам автомобілів залишити за належністю.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1