Справа № 577/2115/17
Провадження № 1-кп/577/310/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2017 р. м.Конотоп
Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
До Конотопського міськрайонного суду за підсудністю надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Прокурор просить призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечує призначенню судового розгляду справи.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, ознайомившись з обвинувальним актом, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки процесуальний документ не відповідає вимогам КПК України.
Даний висновок зроблений з огляду на таке.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
За визначенням п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 КПК України.
Пунктом 5 ч.2 ст.291 та ч.1 ст.337 КПК України визначено, що обвинувальний акт повинен містити в собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Отже, формулювання обвинувачення - це юридичне виведення, засноване на викладених в описовій частині обвинувального акту фактичних обставинах справи, змістом якого повинні бути правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції норми кримінального закону, що застосовується до конкретної особи.
Проте, зміст обвинувального акту не відповідає вищезгаданим вимогам.
Так, обвинувальний акт складений відносно ОСОБА_4 обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України. Разом з тим у цьому процессуальному документі міститься посилання на проходження військової служби за контрактом старшим солдатом ОСОБА_5 , який не є обвинуваченим і не зрозуміло внаслідок чого вказаний в обвинувальному акті.
За таких обставин суд вважає не конкретизованими фактичні обставини кримінального правопорушення і як наслідок формулювання обвинувачення.
Отже, твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є не переконливими, передчасними та таким, що суперечать наведеним вище нормам.
Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Приймаючи до уваги закріплений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України щодо змісту обвинувального акту, є підставою для визнання такого акту таким, що не відповідає вимогам закону.
З урахуванням викладеного обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягає поверненню прокурору.
Керуючись ст.ст.291,314 КПК України,
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її проголошення.
СуддяОСОБА_1