Справа №573/834/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/197/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Роднікове, Старобешівського району Донецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 260 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
У кримінальному провадженні № 0000027 від 16 січня 2017 року, яке перебуває в провадженні Білопільського відділення поліції Сумського РВП ГУ НП в Сумській області, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Слідчий Білопільського відділення поліції Сумського РВП ГУ НП в Сумській області ОСОБА_9 звернулася до Білопільського районного суду Сумської області із клопотанням, про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року було задоволено, і відносно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та винести нову, якою у задоволенні вказаного клопотання про обрання запобіжного заходу відносно її підзахисного відмовити.

В обґрунтування свої вимог захисник наголошує на відсутності в діях ОСОБА_8 інкримінованого йому складу кримінального правопорушення та належних доказів на підтвердження його вини. Вважає, що судом не в повному обсязі досліджено підстави для обрання ОСОБА_8 саме такого виду запобіжного заходу як взяття під варту, а прокурором не надано доказів на підтвердження наявності ризиків, а саме того, що перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, перешкоджатиме розслідуванню, та що жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які наголошували на незаконності оскаржуваної захисником ухвали, просили її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, думку прокурора який не вбачав підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника та просив оскаржуване рішення слідчого судді залишити без зміни, оскільки вважає його законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 підозрюється в тому, що наприкінці жовтня 2015 року перебуваючи в м. Комсольське Донецької області вступив до незаконного воєнізованого формування самопроголошеної «Донецької народної республіки», дав згоду на дотримання встановлених в ньому правил поведінки, ознайомився з наданими йому правами та обов`язками, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, тим самим підтвердив свої наміри на участь у вказаному військовому формуванні та виконанні його цілей і завдань.

У період з кінця жовтня по кінець грудня 2015 року ОСОБА_8 перебував у складі непередбаченого законами України воєнізованого формування, носив камуфльований одяг, мав при собі автоматичну вогнепальну зброю карабін «СКС» калібру 7,62 мм та набої до нього, систематично виконував накази, які отримував від своїх керівників з числа незаконного воєнізованого формування самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» та перевозив на вантажному автомобілі бойові припаси, набої, одяг та продукти харчування на бази та контрольні пункти пропуску бойовиків.

16 січня 2017 року за вказаним фактом СВ Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України та розпочато досудове розслідування.

13 березня 2017 року кваліфікацію кримінального правопорушення змінено з ч. 2 ст. 260 КК України на ч. 1 ст. 260 КК України та повідомлено про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24 квітня 2017 року кваліфікацію кримінального правопорушення змінено з ч. 1 ст. 260 КК України на ч. 2 ст. 260 КК України. Того ж дня ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри.

25 квітня 2017 року ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області відносно підозрюваного ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 червня 2017 року включно.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Із звукозапису судового засідання (а.с. 72), вбачається те, що слідчим суддею заслухано доводи поданого клопотання, зокрема в частині обґрунтованості висунутої ОСОБА_8 підозри у вчиненні ним інкримінованого злочину, яка на думку слідчого судді та з якою погоджується і колегія суддів дійсно має місце. Наведені в клопотанні ризики передбачені ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів теж є слушними та цілком виправдано враховані слідчим суддею при винесенні рішення.

Так, підозрюваний ОСОБА_8 може дійсно переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки він народився та зареєстрований на території Донецької області, яка на даний час є окупованою, проживав там із жовтня по грудень 2016 року, з його слів має там сестру, племінника, житло, обґрунтовано підозрюється у проходженні службу в так званій самопроголошеній «Донецькій народній республіці», що може спонукати виникнення у підозрюваного бажання переховуватись там з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення ним інкримінованого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, оскільки санкція ч. 2 ст. 260 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з конфіскацією майна або без такої.

Є цілком виправданим і ризик продовження ОСОБА_8 вчинення кримінального правопорушення, так як виправдано звернув увагу в своєму клопотанні слідчий та слушно зазначив в своєму рішенні слідчий суддя, ОСОБА_8 перебуваючи на волі може підтримувати зв`язки з іншими членами незаконних збройних формувань та повідомляти останнім відомості, що стали відомі йому в ході слідчих дій по даному провадженню, а також інші важливі відомості щодо місця дислокації сил антитерористичної операції, їх чисельність, склад, озброєння, тощо, що може створювати перешкоди для подальшої боротьби з вказаним незаконним збройним формуванням та притягненням всіх його членів до кримінальної відповідальності, що є кінцевою метою даного кримінального провадження.

Погоджується колегія суддів і з ризиком незаконного впливу з боку ОСОБА_8 на свідків, оскільки як вбачається із звукозапису судового засідання (а.с. 72) останній стверджував, що вони говорять не правду, обмовляють його, стосунки в нього з ними не добрі, а тому у колегії суддів виникають сумніви щодо дотримання ОСОБА_8 і в цій частині належної процесуальної поведінки. Разом з цим, свідок ОСОБА_10 є співмешканкою підозрюваного ОСОБА_8 (а.с. 51), що не виключає здійснення на неї тиску з боку останнього з метою змінити свої покази.

Крім викладеного, колегія суддів звертає увагу і на ті обставини, що ОСОБА_8 не працює, не навчається, офіційно не одружений, на його утриманні ніхто не перебуває, те, що в АДРЕСА_2 після приїзду з території Донецької області проживає нетривалий час, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного на території Білопільського району, здатних забезпечити його правомірну поведінку, разом з цим, зі слів самого ОСОБА_8 він раніше притягувся до кримінальної відповідальності за вчинення злочину передбаченого ст. 185 КК України, відбував покарання реально в місцях позбавлення волі, що характеризує його як особу, схильну до вчинення злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання про обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що вказані слідчим в клопотанні ризики мають місце та є цілком виправдані.

Крім цього, ч. 5 ст. 176 КПК України вказує, що запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу, а обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, в даному випадку закон не передбачає.

Враховуючи наведене, вимоги апеляційної скарги захисника щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та необґрунтованості висунутої її підзахисному підозри, є непереконливими.

Разом з тим, колегія суддів не може брати до уваги доводи сторони захисту про відсутність належних доказів на підтвердження вини її підзахисного ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки вони вже були предметом дослідження у слідчого судді та він вірно зазначив про те, що перевірка доказів на відповідність вимогам КПК України є обов`язком суду під час розгляду справи по суті.

В частині ж доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , а саме де вона відстоює позицію необґрунтованості висунутої її підзахисному підозри, то з ними колегія суддів погодитись не може, оскільки на даному етапі досудового розслідування наведених слідчим в клопотання підстав для обрання відносно ОСОБА_8 такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою є цілком достатньо.

Щодо тверджень захисника про те, що прокурор не довів того, що жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , то їх колегія суддів не бере до уваги, з огляду на визначені ч. 5 ст. 176 КПК України обмеження.

Не може погодитись колегія суддів і з доводами сторони захисту про неповноту дослідження слідчим суддею підстав обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, оскільки апеляційна скарга не містить жодних посилань та обґрунтувань в чому конкретно полягає така неповнота.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника є непереконливими, оскільки слідчим суддею при розгляді клопотання були повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що 10 травня 2017 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 по обвинуваченню його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.260 КК України було направлено, відповідно до вимог ст.291 КПК України, до Білопільського районного суду Сумської області, що стверджується наданою прокурором в ході апеляційного розгляду копією відповідного супровідного листа.

Тобто, стадія досудового розслідування даного кримінального провадження, з моменту направлення обвинувального акту до суду (10 травня 2017року) вже закінчилась, тому колегія суддів і з цих підстав також не має законних повноважень в разі скасування ухвали слідчого судді, як про це просить захисник, постановити нову ухвалу.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 25 квітня 2017 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.