Номер провадження: 11-сс/785/1849/16
Номер справи місцевого суду: 785/6970/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

та адвокатів: ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Одеської області на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, -

встановила:
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000511 від 02 липня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У рамках розслідування кримінального провадження 12 грудня 2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було відмовлено у задоволені клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеській області та відмовлено у накладенні арешту на мано, яке було вилучено у ході проведення обшуку 02 грудня 2016 року в приміщенні фактичного розташування ТОВ «Фесіт Одеса» за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, 5/1, власником якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор відділу прокуратури Одеської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року, стверджуючи, що прийнята ухвала не обґрунтована та незаконна, оскільки 02 грудня 2016 року на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було проведено обшук приміщення 5/1 по Військовому узвозу у м. Одесі, під час якого було вилучено речі і документи, які є речовими доказами по кримінальному провадженню, тому з метою виключення можливості їх пошкодження, знищення чи відчуження на них необхідно накласти арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляцію, думку адвокатів, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України , судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ч.3, 4 ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України . Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Аналіз оскарженої ухвали дає підстави дійти до висновку про те, що вона відповідає вимогам зазначених правових норм, оскільки є обґрунтованою і вмотивованою.

До такого висновку апеляційний суд дійшов з огляду на такі обставини.

Слідчий суддя, зазначив в оскарженій ухвалі, що ТОВ «Фесіт Одеса», ТОВ «Фесіт Блек Сі», ТОВ «Фесіт Київ», «МОТ СЕРВІС», «ОЛДІ ТРАНС» не є підприємствами, згідно яких проводиться перевірка щодо причетності до кримінального провадження № 0000511.

Таким чином, ТОВ «Фесіт Одесса» не має відношення до підприємства «РА Лоджистік» та громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а слідчим не було мотивовано, про що саме по кримінальному провадженню мають свідчити вилучені речі і документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, вказані речі і документи не могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, не могли залишити на собі сліди вказаного правопорушення та не можуть бути використані як докази факту чи обставин, що мають встановлюватися під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод №1, відповідно до якої, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ст. 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Крім того, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, таким як недоторканність права власності, а позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження, відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, з тексту клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора не вбачається, яким чином вилучене майно мало бути використане у якості знаряддя вчинення кримінального правопорушення, які сліди мало зберегти на собі або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про відмову у задоволені клопотання про арешт майна, має бути залишена без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 392, 393, 395, 398, 404, 405, 407, 409, 411, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2016 року, залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2016 року, якою відмовлено у задоволені клопотання слідчого в ОВС першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеській області, залишити без змін.

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4