АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадж. № 11-кп/778/99/17 ОСОБА_1
Категорія ч.1,2 ст. 185 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

УХВАЛА
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
розглянула 10 січня 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Андріївка Бердянського району Запорізької області, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
обвинувачена ОСОБА_7 .
Встановлені вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року обставини:
В один із днів на початку жовтня 2015 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі скриньки, яка знаходилась на тумбочці в кімнаті, таємно викрала належну ОСОБА_9 золоту каблучку 585 проби загальною вагою 2,65 грама, чим спричинила ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2 700 гривень.
Після цього ОСОБА_7 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 2 700 гривень.
Крім того, 19 грудня 2015 приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі скриньки, яка знаходилась на тумбочці в кімнаті, повторно, таємно викрала належні ОСОБА_9 ювелірні вироби, а саме золотий ланцюжок 585 проби з візуальними ознаками розриву загальною вагою 1,95 грамів вартістю 2 000 гривень та золотий ланцюжок 585 проби з візуальними ознаками розриву загальною вагою 1,67 грамів вартістю 1 700 гривень, чим спричинила ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3 700 гривень.
Після цього ОСОБА_7 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 3700 гривень.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року:
ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України і їй призначено покарання

ч.1 ст. 185 КК України у вигляді 100 годин громадських робіт;

- ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) місяців арешту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді 3 місяців арешту.

Запобіжний захід не обирався.

Позовна заява ОСОБА_9 задоволена частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином, грошову суму в розмірі 2 700 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., а всього стягнуто 3 700 грн.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , посилається на суворість призначеного покарання та його невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості. Вказує, що суд хоч і вказав у вироку на відсутність судимостей у ОСОБА_7 , наявність у неї постійного місця проживання та реєстрації, позитивної характеристики, часткове відшкодування матеріальної шкоди, однак недостатньо врахував наявність пом`якшуючих покарання обставин і відомостей щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме позитивної характеристики останньої за місцем проживання, перебування на диспансерному обліку в лікаря невролога з діагнозом «синдром вегетативної дисфункції, симптоматична епілепсія», повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що, на думку сторони захисту свідчить про можливість призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт. Просить вирок змінити, шляхом пом`якшення покарання, призначити ОСОБА_7 покарання ч.1 ст. 185 КК України у виді 100 годин громадських робіт, за за ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 110 годин громадських робіт. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 110 годин громадських робіт. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, адвоката ОСОБА_6 та обвинувачену, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який висловив згоду із доводами та вимогами апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтвердженими дослідженими в суді першої інстанції доказами, що не оспорюється в апеляції.

При перевірці оскаржуваного судового рішення, доводи апеляції щодо суворості призначеного ОСОБА_7 покарання слід визнати обґрунтованими.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Засади призначення покарання визначено у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 53 КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У ч. 2 ст. 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, суд при призначенні покарання обвинуваченій у виді арешту, вимог закону, передбачених ст. ст. 65, 75 КК України, дотримався не повністю, що, згідно п.1 ч.1 ст. 408 КПК України, передбачає зміну вироку в частині призначеного покарання.

При цьому апеляційна інстанція зауважує, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 185 КК України не оспорюється сторонами та з ним погоджується колегія суддів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 в суді першої інстанції провину у вчиненні інкримінованих злочинів визнавала частково, оспорюючи лише факт крадіжки однієї каблучки.

Як слідує із обставин, встановлених при апеляційному перегляді, ОСОБА_7 вину в інкримінованих злочинах визнає в повному обсязі, відшкодувала матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_9 , внаслідок чого потерпіла не має претензій до обвинуваченої, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_9 .

Наведені обставини засвідчують щире каяття обвинуваченої, усунення заподіяної шкоди, що враховуються апеляційною інстанцією як обставини, які пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Одночасно, судова колегія враховує відомості стосовно особистості ОСОБА_7 , яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, на диспансерному обліку в наркологічному закладі не перебуває, має захворювання «синдром вегетативної дисфункції, симптоматична епілепсія», що є наслідком знаходження обвинуваченої на диспансерному обліку у невропатолога.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, а призначене останній покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді арешту за своїм видом є несправедливим внаслідок суворості.

При цьому, апеляційна інстанція вважає можливим пом`якшити призначене судом першої інстанції за ч.2 ст. 185 КК України покарання, шляхом застосування ст. 69 КК України, згідно вимог якої та приписів, що містяться у п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, шляхом застосування іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції, в даному випадку ч. 2 ст. 185 КК України, може мати місце за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Зважаючи на особу ОСОБА_7 , її молодий вік, поведінку у побуті у вигляді виключно позитивної характеристики за місцем проживання, на спеціальному обліку не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має поганий стан здоров`я, за наявності пом`якшуючих покарання обставин у вигляді щирого розкаяння у вчиненому, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, колегія суддів вважає, що наведені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та дають підстави для застосування до обвинуваченої положень ст. 69 КК України та призначення останній за ч.2 ст. 185 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме у виді громадських робіт.

Обмеження для застосування відносно ОСОБА_7 даного виду покарання, встановлені ч. 3 ст. 56 КК України, відсутні.

Судова колегія переконана, що покарання у виді громадських робіт, з застосуванням положень ст. 70 КК України, відповідатиме засадам кримінального судочинства та меті призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України змінити, шляхом пом`якшення призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин;

-за ч.2 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді громадських робіт на строк 110 годин.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю злочинів, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді громадських робіт на строк 110 годин.

В решті вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4