487/7516/14-к 01.06.2017
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
01 червня 2017 року м. Миколаїв
Суддя судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 вирішуючи питання про відкриття кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України
В С Т А Н О В И В:
Вироком Заводського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27 ч.2 ст.126 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20.08.2012 року та не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19.03.2013 року і остаточно визначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувано у строк призначеного ОСОБА_3 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 30.04.2014 року по строк зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а саме по 11.08.2016 року.
Звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання, у зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому основне покарання..
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання вигляді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період з 30.04.2014 року по строк зміни відносно нього запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, а саме по 11.08.2016 року.
Звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання, у зв`язку з тим, що строк попереднього ув`язнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження перевищує фактично призначене йому основне покарання.
ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 126 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 850 грн.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 27, ч.2 ст. 126 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України в виді штрафу у розмірі 850 грн.
Стягнуто з обвинувачених в солідарному порядку на користь потерпілого у відшкодування матеріальної та моральної шкоди 8900 грн., і на користь Департаменту фінансів Миколаївської міської ради у відшкодування матеріальної шкоди 2023,61 грн.
Не погоджуючись із зазначеним вироком суду прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд справи в суді першої інстанції.

Перевіривши апеляційну скаргу на її відповідність вимогам закону, суддя дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з наступних підстав.
Відповідно положень ст.396 КПК України, які передбачають необхідні вимоги до змісту апеляційної скарги, п.4 ч.2 вказаної статті передбачає наявність вимог особи, яка подає апеляційну скаргу та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги апелянт просить скасувати вирок через те, що визнаючи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 винними за ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_4 за ч.1 ст.121 КК України відповідно до зміненого обвинувачення, суд, в мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, виклав обвинувачення встановлене під час досудового розслідування.

В апеляційній скарзі, всупереч вимогам ст. 396 КПК України, відсутнє обґрунтування вимог апелянта.
Так, в апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на положення ст.409, 415 КПК України, просить скасувати вирок та призначити новий судовий розгляд справи у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Але ст.415 КПК України передбачає вичерпний перелік підстав для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, а саме встановлення порушення, передбаченого пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу. Апелянт у скарзі не надав пояснень чому він вважає, що вказане ним порушення норм кримінального процесуального законодавства є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. При цьому пославшись на положення п.3 ч.1 ст.409 КПК України, яка регламентує, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства, не обґрунтував, у чому полягає істотність цього порушення та як саме воно перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Крім цього, залишено без обґрунтування і вказівка апелянта на положення ч.6 ст.9 КПК України, згідно якої у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу. Прокурор не конкретизує, які саме загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України треба застосувати і з яких підстав.
Таким чином, відповідно до ч.1 ст.399 КПК України суддя-доповідач встановивши, що апеляційна скарга не відповідає вимогам передбачених ст.396 КПК України, залишає апеляційну скаргу без руху.

Керуючись ст. 396, 399 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_2 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2017 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України, ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.27, ч.2 ст.126 КК України залишити без руху.

Надати апелянту строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків до 15 червня 2017 року.

Суддя апеляційного суду
Миколаївської області ОСОБА_1