Справа № 645/1437/16-к
Провадження №1-кп/645/91/17
У Х В А Л А
Іменем України

05 квітня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 за ч.ч. 1, 3 ст. 185, ч.ч.1, 2 ст. 289 КК України,

встановив:
В провадженні Фрунзенського районного суду м.Харкова знаходиться вказана кримінальна справа.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання, підтримане іншими прокурорами, про продовження запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування.

ОСОБА_13 та його захисник ОСОБА_9 клопотали про зміну йому запобіжного заходу на більш м`який, не позбавлений з триманням під вартою, вказуючи на недоведеність ризиків, на які посилався прокурор, наявність міцних соціальних зв`язків, визнання ОСОБА_13 своєї вини, щире каяття та стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_8 заперечував проти клопотання прокурора, просив суд змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_16 на цілодобовий домашній арешт, вказуючи на зменшення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Вислухавши думку всіх учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Під час досудового розслідування відносно обвинувачених обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який востаннє ухвалою суду від 21.02.2017 р. продовжено на строк до 21.04 2017 року.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії» (п. 60).

Так, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує чисельність злочинів, передбачених ч.2 ст.289, ст.185 КК України, у вчиненні яких вони обвинувачуються, враховує дані про особу кожного з обвинувачених, а також ту обставину, що усі потерпілі, свідки та обвинувачені у справі ще не допитані, тому вказані обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, суд враховує, що ані тяжкість обвинувачення, ані серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що вони, перебуваючи на свободі, можуть переховуватися від суду, можуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Таким чином, ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли.

Доводи захисту щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає неспроможними, оскільки дані про стан здоров`я ОСОБА_13 та його родинні зв`язки, як і родинні зв`язки ОСОБА_14 , їх сприяння розкриттю злочинів, вже були враховані при обранні запобіжного заходу, з того часу не змінились.

Крім того, судом вирішувалося питання про вжиття до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу, однак наявність вказаних обставин виключає, на думку суду, застосування таких.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на термін 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-199 КПК України, суд
П о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Продовжити запобіжний захід, обраний відносно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вигляді тримання під вартою, на строк до 03.06.2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: