Ухвала
іменем україни
04 квітня 2017 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Узина Білоцерківського району Київської області, жителя

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 186 КК,
установив:
У касаційній скарзі прокурор просить на підставах, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у цьому суді. Не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації дій засудженого, прокурор вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК є несправедливим через м`якість, не відповідає ступеню тяжкості вчинених діянь та особі винного. На думку скаржника, місцевий суд неправомірно визнав відсутність у ОСОБА_6 судимостей обставиною, що пом`якшую захід примусу; крім того, суд усупереч ст. 65 КК не врахував повною мірою обсягу та суспільної небезпечності дій засудженого і необґрунтовано звільнив його від відбування покарання з випробуванням. За твердженням прокурора, апеляційний суд не усунув допущених порушень, ретельно не перевірив усіх доводів, наведених в апеляційній скарзі сторони обвинувачення, вмотивовано їх не спростував, і, не зазначивши свого висновку по суті вимог скарги, ухвалив рішення, яке не відповідає приписам статтям 370, 419 КПК.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року ОСОБА_6 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 186 КК на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 296 КК на строк 3 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів йому визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки і поклав на нього обов`язки, передбачені пунктами 2 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у хуліганстві із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, а також у грабежі, вчинених за обставин, викладених у вироку.

Як установив суд, 23 січня 2016 року близько 07.30 год. ОСОБА_6 у стані алкогольного сп?яніння, перебуваючи у приміщенні оздоровчого комплексу на АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, умисно з хуліганських спонукань, нецензурно висловлюючись щодо своїх планів на відпочинок, підійшов до адміністратора закладу ОСОБА_7 і ударив ножем по поверхні робочої стійки (ресепшна), пошкодивши її цілісність. Потім ОСОБА_6 , нецензурно висловлюючись і погрожуючи ножем відвідувачам закладу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наказав їм звільнити сауну для його відпочинку наодинці з ОСОБА_7 . При цьому на зауваження щодо такої неправомірної поведінки ОСОБА_6 не реагував і продовжував порушувати громадський порядок, що призвело до тимчасового припинення нормальної діяльності комплексу, який він залишив після виклику працівників охорони.
Крім того, у цей же день близько 08.00 год. у АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння з ножем у руці, перебуваючи у торговому залі ТОВ «АТБ-маркет Продукти 625» відкрито заволодів пляшкою води вартістю 17,85 грн, і всупереч вимогам охоронців ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 залишив приміщення. Розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, ОСОБА_6 завдав згаданому товариству матеріальної шкоди на вказану суму.

Апеляційний суд Київської області ухвалою від 19 липня 2016 року залишив без змін указаний вирок.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційні вимоги і просив скасувати ухвалу апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у цьому суді, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати закріпленій у ст. 7 КПК загальній засаді законності.

За приписами ст. 370 КПК рішення апеляційного суду має бути законним, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції регламентовано ст. 419 КПК. Відповідно до положень п. 3 ч. 1 цієї норми процесуального права у резолютивній частині ухвали обов`язково зазначається висновок суду по суті вимог апеляційної скарги.

Проте, апеляційний суд, ухвалюючи рішення у провадженні з перегляду вироку щодо ОСОБА_6 , не дотримався указаних законодавчих приписів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій з наведенням аргументів просив скасувати вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалити новий, обравши ОСОБА_6 більш суворий захід примусу.

За наслідками апеляційного розгляду суд постановив ухвалу. Однак, як видно з її змісту, в резолютивній частині не зазначив свого висновку по суті вимог апеляційної скарги, тобто фактично не прийняв рішення, про що слушно зазначається прокурором у касаційній скарзі.

Оскільки згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд є однією з конституційних засад судочинства, неприйняття рішення по суті заявлених апеляційних вимог є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування оспорюваної ухвали на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі свої вимоги щодо м`якості заходу примусу прокурор насамперед пов`язує із застосуванням ст. 75 КК. Між тим, указаною нормою матеріального права не визначаються вид та розмір покарання, а регулюється порядок його відбування. Попри це прокурор не наводить обґрунтування у чому полягає неправильне застосування ст. 75 КК, з огляду також на дискреційні повноваження суду, і не порушує питання про скасування ухвали на відповідній підставі, передбаченій п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК. За таких обставин колегія суддів у силу ст. 433 вказаного Кодексу позбавлена процесуальної можливості вважати неправильним застосування до ОСОБА_6 інституту умовного звільнення.

Отже, подану касаційну скаргу слід задовольнити частково.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, здійснити провадження з додержанням положень глави 31 КПК й ухвалити рішення, яке відповідає ст. 370 цього Кодексу.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3