1Справа № 335/5485/17 1-кп/335/358/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м.Запоріжжя
04.05.2017 року до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, разом з угодою про примирення, укладеною між підозрюваним ОСОБА_5 та потерпілими: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представником ТОВ „Сільпо-Фуд ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представником ТОВ „Омега ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 27.04.2017 року.
Згідно угоди про примирення від 27.04.2017 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру в тому, що 24.03.2017 року, приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майно, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись в районі пл. Маяковського в м. Запоріжжя, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном «Нокіа 6230і», вартістю 350 гривень, що належить останньому спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 25.03.2017 року, приблизно о 02-00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на 3-му поверсі, в під`їзді № 4, буд. АДРЕСА_1 , переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав із вказаного під`їзду дитячий візок зеленого кольору «Маша та ведмідь» вартістю 800 гривень, який належить ОСОБА_6 , тим самим, спричинивши останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 26.03.2017 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , в якості гості, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, зі столу в кімнаті, таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 6300», вартістю 350 гривень, що належить ОСОБА_11 , спричинивши останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 26.03.2017 року, приблизно о 17-00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи у кафе, що розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 8, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з карману куртки, таємно викрав мобільний телефон «Нокіа Q670», вартістю 350 гривень, що належить ОСОБА_9 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 27.03.2017 року, приблизно о 15-10 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у торгівельному залі магазину «Сільпо №146», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 147, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгівельної полиці, у відділі продажу алкогольних напоїв, пляшку коньяку «Гюмрі 7 років Арменія», об`ємом 0,5 л, у кількості 1 шт., вартістю 249 гривень 16 копійок (без НДС), що належить ТОВ «Фоззі-Фуд», яку заховав в лівий внутрішній карман куртки та попрямував до виходу, але пройшовши касову зону та не оплативши вказаний товар, був зупинений працівником охорони магазину «Сільпо № 146».
Таким чином, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Крім цього, 29.03.2017 року, приблизно о 15-00 годині, ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у торгівельному залі магазину «варус-47», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 7, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгівельної полиці у відділі продажу алкогольних напоїв, пляшку алкогольного напою «Джоні Уокер Віскі Блек лейбл», об`ємом 0,5 л, у кількості 1 шт., вартістю 668 гривень 79 копійок (без НДС), що належить ТОВ «Омега», яку заховав у лівий внутрішній карман куртки та прямував до виходу, але пройшовши касову зону та не оплативши товар, був зупинений працівником охорони магазину «Варус-47».
Таким чином, ОСОБА_5 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, під час якого, особа виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Під час досудового розслідування 27.04.2017 року між потерпілими: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представником ТОВ „Сільпо-Фуд ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представником ТОВ „Омега ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та підозрюваним ОСОБА_5 укладено угоду про примирення.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання у вигляді шести місяців арешту.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені сторонам угоди.
Прокурор у судовому засіданні наполягав на затвердженні угоди про примирення, укладеної між потерпілими та підозрюваним.
У судовому засіданні обвинувачений пояснив суду, що він не підтримує затверджену угоду, та не підписував її. Також обвинувачений зазначив, що має вади зору та самостійно не мав можливості прочитати викладене в угоді.
Захисник обвинуваченого у судовому засіданні підтримала позицію підзахисного, зазначивши, що угода про примирення не відповідає інтересам обвинуваченого.
Розглянувши питання про можливість затвердження угоди, укладеної між сторонами кримінального провадження, вивчивши надані суду матеріали, заслухавши думку учасників процесу щодо можливості затвердження судом угоди про примирення, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог частини сьомої статті 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Згідно до ст. 471 КПК України, в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Як роз`яснено у п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди). Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:
положення пунктів 12 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу Х Загальної частини КК;
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК).
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
Разом із тим, узгоджена міра покарання за угодою не містить конкретного виразу, сторонами не узгоджене конкретне покарання за скоєння кожного злочину, зокрема, в угоді сторони домовилися про призначення покарання у вигляді шести місяців арешту за всіма діями, які інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_5 .
Однак, угода не містить даних, щодо узгодженої міри покарання по кожному окремому кримінальному правопорушенню з кожним потерпілим з урахуванням розміру спричиненої шкоди та даних щодо відшкодування заподіяної шкоди або відсутності її відшкодування, а також даних, виходячи з яких узгоджувалася така міра покарання, враховуючи, що ч. 2 ст. 190 КК України взагалі не передбачена міра покарання у вигляді арешту.
Прокурором у судовому засіданні суду не підтверджено обставин, які вірогідно враховувалися при узгоджені покарання у розмірі нижчому ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.
Таким чином, угода не містить конкретного покарання, що може бути призначено після її затвердження як наслідок укладення угоди про примирення та обов`язковою умовою угоди між сторонами.
Згідно рекомендації №R(85)11 щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, прийнятій Комітетом міністрів Ради Європи від 28.06.85, наголошується на необхідності приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу, у зв`язку з чим відшкодування заподіяної потерпілому шкоди (поновлення його прав) є однією з основних умов укладення угоди про примирення.
Відповідно до ч. 5 ст. 474 КПК України, перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє, зокрема: наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Аналізуючи зміст угоди та пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися. Крім того, є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 не розумів суті наслідків угоди про примирення, та з урахуванням фізичних обмежень зору обвинуваченого, обставини встановлені судом ставлять під сумнів добровільність укладання угоди.
Отже, в даному випадку наявні передбачені п.п. ч. 7 ст. 474 КПК України обставини, за яких суд має відмовити у затвердженні угоди.
Як роз`яснено у п. 18. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015р. № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом ІІІ КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Враховуючи вищенаведені норми закону та роз`яснення, а також, що у судовому засіданні встановлено обставини, які спростовують наявність в діях ОСОБА_5 добровільності її укладення, підстав для призначення судового розгляду для проведення судового провадження в загальному порядку судом не вбачається і оскільки угода про примирення не відповідає вимогам КПК України та КК України, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про примирення, а кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Крім того, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22.06.2017 року.
Відповідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є
забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього
процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального праврпорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Суд вважає, що підставою продовження запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави, суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. У зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити, з урахуванням ст. 197 КПК України, строком до 06.08.2017 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 468-475 КПК України, суд, -
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженим з 07.06.2017 року до 06.08.2017 року.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1