Справа № 344/5579/17
Провадження № 1-кс/344/1550/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,слідчого ОСОБА_4 захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002992, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що у провадженні слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУ НП України в Івано-Франківській області знаходиться кримінальне провадження № 0002992 від 10.10.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2013 року особа на ім`я ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні учбової аудиторії Івано-Франківського медичного коледжу Івано-Франківської медичної академії, що по вул. Галицька, 201 в м. Івано-Франківську порушуючи громадський порядок безпричинно із хуліганських спонукань застосував балончик із невідомою речовиною, внаслідок чого тілесні ушкодження різного ступеню важкості отримали неповнолітні, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та були госпіталізовані в ОДКЛ м. Івано-Франківська.

Відповідно до отриманих матеріалів компетентних органів Чеської Республіки, 28.07.2015 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та вручено відповідні процесуальні документи.

16.01.2017 р. та 19.04.2017 р. отримано відповіді із сектору Укрбюро Інтерполу про те, що ОСОБА_6 оголошено в міждержавний розшук, проведення розшукових заходів, направлених на встановлення та затримання підозрюваного організовано на території усіх країн Європи.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до семи років та усвідомлює про неминучість покарання за вчинення даного злочину та незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомо про місце їх місце проживання та перебування.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та одержавши відомості про звернення слідчого до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу до початку розгляду клопотання в суді може не прибути, до суду за судовим викликом, тому необхідно обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечила, просила відмовити в задоволенні поданого клопотання, оскільки вважає підозру необгрунтованою, ризики не доведеними.

Заслухавши прокурора та захисника підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження та матеріалами поданими до заперечення захисником, вважаю наступне.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК України, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Згідно відповідей із сектору Укрбюро Інтерполу 16.01.2017р. та 19.04.2017 р. ОСОБА_6 оголошено в міжнародний розшук.

Зважаючи на викладене, приходжу до висновку про наявність в клопотанні правових підстав, з якими закон пов`язує можливість вирішення питання про обрання особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст.193 КПК України.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якої підозрюється особа.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28.07.2015 р. в порядку виконання міжнародної правової допомоги компетентними органами Чеської Республіки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Обгрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , висновком експерта №172 від 20.12.2013, висновком експерта №173 від 20.12.2013, висновком експерта №174 від 20.12.2013, висновком експерта №175 від 20.12.2013, висновком експерта №870/833-Д від 21.11.2013.

Так, відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

Відповідно до вимог п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом "с" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Згідно ч.1 ст.492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 493 КПК України передбачено, що до неповнолітніх підозрюваних чи обвинувачених, крім запобіжних заходів, передбачених статтею 176 цього Кодексу, може застосовуватися передання їх під нагляд батьків, опікунів чи піклувальників, а до неповнолітніх, які виховуються в дитячій установі, - передання їх під нагляд адміністрації цієї установи.

Згідно з Мінімальними стандартними правилами ООН, які стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила») від 29.11.1985p., тримання під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу. Тримання під вартою до суду по можливості замінюється іншими альтернативними заходами, такими як постійний нагляд, активна виховна робота або поміщення в сім`ю або виховний заклад чи будинок (ст. 13).

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш мяких запобіжних заходів та обґрунтування обовязків.

Відповідно до ч.1 п.5 ст.184 КПК України у клопотанні про застосування запобіжних заходів повинні бути викладені обставини, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Згідно відомостям адресно-довідкового підрозділу ГУДМС від 26.10.2013 року ОСОБА_6 зареєстрованим в Івано-Франківській області не значиться.

Згідно інформації відділу міграційної політики Відділення перебування іноземців Моравскослезского краю ОСОБА_22 перебуває на території Чеської Республіки постійно без обмеження. З 24.01.2011 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки Медичого училища та Вищої медичної професійної школи ОСОБА_22 є учнем четвертого курсу в навчальному році 2016/17 денної форми навчання.

Крім того, дослідженими матеріалами клопотання встановлено,що підозрюваний ОСОБА_6 жодного разу не викливався до слідчого в порядку і спосіб передбачений ч.7 ст.135 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обставини, на підставі яких слідчий дійшов висновку про наявність цих ризиків, у клопотанні не зазначені та не підтверджені, а також суперечать дослідженим письмовим матеріалам доданим до клопотання.

Вирішуючи дане клопотання враховую характеризуючі особу неповнолітнього підозрюваного дані, умови його життя та виховання, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, має постійне місце проживання та навчання, репутацію підозрюваного, раніше не судимий.

Також, під час розгляду клопотання прокурором не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно ч.3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав.

Вказані вимоги процесуального закону органом досудового слідства не виконані, та не були надані під час розгляду клопотання.

Враховуючи, що відповідно до ч. 6 ст.193 КПК України слідчий суддя не має право розглянути питання щодо застосування більш м"яких запобіжних заходів та з урахуванням того, що підозрюваний ОСОБА_6 має постійне міце проживання за кордоном та особливості його виклику, як неповнолітнього підозрюваного, відповідно до вимог ч.ч.4,7 ст.135 КПК України в даному випадку слідчий суддя не вважає за необхідне покладати на підозрбваного обов"язок прибувати до слідчого або прокурора.

Приймаючи до уваги зазначені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193, 196, 205, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 03 травня 2017 року