У х в а л а
іменем україни

07 лютого 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0005643, за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Коростеня Житомирської області,

жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України, такого, що не має судимості,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України,
в с т а н о в и л а :

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року ОСОБА_8 засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення воліна строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з 04 грудня 2014 року, в який зарахований строк попереднього увязнення з 04 грудня 2014 року по 20 січня 2016 року, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 :
- на користь законного представника ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_6 , в розмірі 51 750 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн., а всього 56 250 грн.;

- на користь законного представника ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_11 , в розмірі 2 750 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн., а всього 7 250 грн.
Цивільні позови законного представника потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_7 та законного представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди визнано такими, що не підлягають розгляду в кримінальному провадженні та розяснено право звернутися до суду у порядку цивільного судочинства.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертиз.
В позовах ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінено в частині вирішення цивільних позовів законного представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_8 :

- на користь законного представника ОСОБА_7 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_6 , в розмірі 96 252 грн;

- на користь законного представника ОСОБА_10 моральну шкоду, завдану неповнолітній дочці ОСОБА_14 іОСОБА_15 , в розмірі 47 500 грн;

- на користь цивільних позивачів ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн кожному.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення за період з 21 січня 2016 року по 10 червня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду залишенобез змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_16 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, не взяв до уваги конкретні обставини справи, особу винного, який, поставивши двох неповнолітніх потерпілих у небезпечний для життя стан, залишив їх безпорадними без допомоги. Вказує, що поза увагою суду залишилася наявність реальної сукупності злочинів, тому обрання остаточного покарання із застосуванням принципу поглинення призвело до фактичного неврахування складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, що потягло призначення несправедливого покарання внаслідок м`якості.

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 03 грудня 2014 року, приблизно о 17.45 год., керуючи автомобілем ДЕУ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись напр. Б. Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області з боку вул. Кірова в напрямку вул. Шмідта, порушив п. п. 2.10, 18.1 Правил дорожнього руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , маючи технічну можливість запобігти наїзду, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився перед пішохідним переходом, внаслідок чого на нерегульованому пішохідному переході скоїв на наїздпішоходів, внаслідок чого потерпілаОСОБА_6 отрималатяжкі тілесні ушкодження, а потерпіла ОСОБА_17 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Своїми протиправними діями,що знаходяться в прямому причинному звязку з настанням ДТП і її наслідками, ОСОБА_8 поставив потерпілих у небезпечне для життя становище, після чого,маючи реальну можливість надати постраждалим допомогу, зник з місця пригоди, свідомо залишивши потерпілих без допомоги в небезпечному для життя стані і позбавлених можливості вжити заходів до самозбереження у зв`язку із перебуванням у безпорадномустані внаслідок травм, отриманих ними в ДТП.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, думку законного представника потерпілої ОСОБА_7 , яка вважала, що касаційна скарга підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України не оспорюються касаційній скарзі.

Доводи, викладені у касаційній скарзі прокурорапро неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного засудженому покарання вимогам закону внаслідок його м`якості, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 21постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, і правильність кваліфікації дій засудженого у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого були предметом перевірки апеляційного суду та визнані необгрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження. Так, апеляційний суд дійшов правильного висновку про безпідставність доводів щодо м?якості покарання, призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції, оскільки при вирішенні цього питання судом повністю були дотримані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України. Зокрема, судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, їх наведено у вироку. Суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 вчинив тяжке та невеликої тяжкості кримінальні правопорушення, повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів, раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. За таких обставин, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення засудженому покарання у межах санкцій ч. 2 ст. 286 та ч. 1 ст. 135 КК України, у виді позбавлення волі, що належить відбувати реально. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав вважати його несправедливим внаслідок м`якості немає.

Остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень обрано відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, тому підстави вважати, що рішення суду в частині призначення покарання не відповідає вимогам закону, відсутні.

При перегляді справи в апеляційному порядку, апеляційним судом належним чином перевірені наведені в апеляційних скаргах доводи та прийнято рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.Ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 10 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3