1Справа № 335/6710/17 1-кс/335/4492/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2017 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про скасування арешту майна, мотивуючи свої вимоги наступним.

ОСОБА_6 є власником транспортного засобу (мотоциклу) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 та уповноважив ОСОБА_5 на представництво інтересів щодо вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу мотоцикла.

Однак, на даний час він позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним майном у зв`язку із його обтяженням на підставі ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року про арешт майна, накладеного в межах кримінального провадження № 0003140 від 13.09.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

Зазначає, що вказаний мотоцикл належить на праві власності ОСОБА_6 , а не ОСОБА_7 , якому повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 0003140. Тому відсутні підстави для накладення арешту на транспортний засіб (мотоцикл) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 з метою забезпечення конфіскації майна, оскільки він не належить підозрюваному.

Посилаючись на приписи ст. 174 КПК України, просив скасувати арешт на майно.

У судовому засіданні представник заявника клопотання про скасування арешту підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі.

Слідчий у судовому засіданні заперечував проти скасування арешту майна з тих підстав, що ОСОБА_7 , який має статус підозрюваного у даному кримінальному провадженні, фактично є власником вказаного мотоциклу, однак не зареєстрував своє право власності на нього.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Встановлено, що транспортний засіб (мотоцикл) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 21.12.2016 року належить ОСОБА_6 та його було знято з обліку для проведення його подальшої реалізації.

В провадженні СУ ГУ НП України в Запорізькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003140 від 13 вересня 2016 р., за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України.

15 квітня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 р. накладено арешт на автомобіль (мотоцикл) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 шляхом заборони користуватися та розпоряджатися цим майном.

Зазначена ухвала постановлена у відсутність власника майна.

При вирішенні клопотання про накладення арешту на мотоцикл «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 , суд виходив з того, що зазначене у клопотанні майно належить підозрюваному ОСОБА_7 та з урахуванням того, що санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, на вказане майно накладено арешт.

Проте, як встановлено під час розгляду клопотання ОСОБА_5 , вказаний транспортний засіб належить ОСОБА_6 , який уповноважив ОСОБА_5 на представництво інтересів щодо вчинення правочинів щодо користування, експлуатації та продажу мотоцикла.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п.58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

В свою чергу, за положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Серед засад діючого кримінального процесуального законодавства закріплені, зокрема, верховенство права, доступ до правосуддя відповідно до ст. 7 КПК України.

За змістом положень ст. 3 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Поряд із цим, статтями 7, 16 КПК України установлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За нормою пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з пунктом 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Як встановлено слідчим суддею, накладення арешту на мотоцикл, володільцем якого є заявник, перешкоджає заявникові в реалізації його права на вільне користування та розпорядження вказаним майном.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як випливає зі змісту ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 р., підставою для накладення арешту на спірний транспортний засіб стало те, що матеріали кримінального провадження, додані до клопотання містили дані про належність його підозрюваному.

При цьому, підстав для збереження арешту майна в межах проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не встановлено. Так, ОСОБА_6 не має ніякого відношення до кримінального провадження № 0003140. Застосування конфіскації, спеціальної конфіскації, або звернення стягнення на майно в випадку задоволення цивільного позову в даному випадку неможливо, т.я. підозрюваний ОСОБА_8 не є власником спірного майна.

Згідно зі ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 р. на транспортний засіб (мотоцикл) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 , з огляду на що задовольняє клопотання ОСОБА_5 у повному обсязі.

Відповідно до ст. 169 КПК України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Керуючись ст.ст. 170 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року № 335/4976/17, 1-кс/335/3369/2017 на транспортний засіб (мотоцикл) «Honda» модель «RC46», шасі № НОМЕР_1 , шляхом заборони користуватися та розпоряджатися цим майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1