Справа № 523/4392/16-к
В И Р О К
Іменем України

22.12.2016 року м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

адвокатів-захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса обвинувальний акт разом із долученими до нього документами по матеріалам кримінального провадження №0000951 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, українця, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не маючого судимостей,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, українця, маючого середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-15.10.2014 року Кривоозерським районним судом Миколаївської області за ст.301 ч.4 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2016 року приблизно о 00:20 годині, ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , перебуваючи біля будинку № 86/2 по вул.Дніпропетровська дорога в м.Одеса, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_10 , на спині в якого знаходився рюкзак вартістю 300 гривень, в якому були навушники від мобільного телефону вартістю 125 гривень, зарядний пристрій до мобільного телефону вартістю 100 гривень, два лимони вартістю 10 гривень, одне яблуко вартістю 5 гривень, дитячий крем для рук вартістю 10 гривень, дві кулькові ручки вартістю 10 гривень, пилочка для нігтів та записна книга вартістю 30 гривень, даний рюкзак вони визнали предметом свого протиправного умислу. Далі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна поєднаного з насиллям, розподілили між собою ролі та підійшли до потерпілого, після чого ОСОБА_8 наніс потерпілому удар кулаком по обличчі, від даного удару останній втратив рівновагу та впав на землю і вдарився головою об металевий кіоск, який був поряд, далі ОСОБА_9 наніс удар коліном в око потерпілому, від даного удару потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почали наносити удари ногами по тілу та голові потерпілого, після чого ОСОБА_8 зірвав з потерпілого рюкзак з вищезазначеним майном та разом з ОСОБА_9 з місця правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Спричинивши матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 586 гривень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №379 від 15.02.2016 року у ОСОБА_10 наявні наступні тілесні пошкодження: два синця, два садна обличчя, крововилив під кон`юктиву правого ока, синець правої кисті.Крововилив під кон`юктиву правого ока, синці обличчя, правої кисті утворились від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодження не відобразились. Садна обличчя утворились за механізмом тертя, ковзання твердих предметів по шкірі. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитись в результаті нанесення ударів руками, ногами у взутті. Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень, могли бути заподіяні 14.02.2016 року. Зазначені ушкодження як в сукупності, так і окремо, мають, незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п.2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Наявні ушкодження не були небезпечними для життя як в момент їх заподіяння, так і в подальшому періоді.
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_8 фактично не заперечуючи факту виниклого конфлікту та бійки між ним з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , однак заперечував свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин. При цьому пояснивши, що дійсно 13.02.2016 року він зі своїм другом ОСОБА_9 , повертаючись із нічного клубу, побачили раніше незнайомого їм чоловіка, як потім виявилось ОСОБА_10 , що «справляв природні потреби» в невстановленому місці. На що він зробив ОСОБА_10 зауваження, проте останній у відповідь став висловлюватися нецензурною лайкою, що його розлютило, та він вдарив його декілька раз. Обвинувачений ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно бійка між ним, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 була, після якої їх затримали працівники поліції, однак наполягав на тому, що ніякого рюкзака у потерпілого він не забирав, чи брав рюкзак ОСОБА_9 він не бачив, оскільки пішов попереду. В той же час обвинувачений ОСОБА_8 заперечував й факт домовленості його з ОСОБА_9 на побиття потерпілого ОСОБА_10 , а також перебування їх в стані алкогольного сп`яніння, вказавши, що в нічному клубі вони пили лише сік, а задовго до того лише пляшку пива.

В послідуючому обвинувачений ОСОБА_8 змінив свої покази, просив не враховувати його пояснень, які він давав раніше, а врахувати лише ті пояснення, які він виклав письмово, вказавши, що вони є правдивими та остаточними. Відповідно до яких 13.02.2016 року він разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 відпочивали в нічному клубі «Карамель», десь після 12 години ночі по дорозі додому біля вагончику на вулиці вони помітили раніше не знайомого їм громадянина, що справляв «природню потребу», на що вони зробили зауваження останньому. Проте, вищевказаний громадянин відповів їм нецензурною лайкою, що його роздратувало, та вони з ОСОБА_9 нанесли йому декілька ударів та він забрав належний йому рюкзак, який в послідуючому викинув біля гаражів. Чи бачив ОСОБА_9 як він забрав рюкзак сказати не може, з рюкзака нічого не брав, можливо він був розстібнутий, і тому речі з нього випали, як на то вказують свідки, що все було біля рюкзака. В послідуючому їх з ОСОБА_9 було затримано працівниками поліції.

Крім того обвинувачений в письмовому поясненні зазначив, що свою вину визнає повністю, дуже шкодує про скоєне ним кримінальне правопорушення, щиро кається, перебуваючи під вартою зробив для себе відповідні висновки, просив врахувати відшкодування потерпілому матеріальних та моральних збитків та не позбавляти його волі, зазначивши при цьому, що більше не буде скоювати злочини.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував свою причетність до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, посилаючись на невідповідність обставин, що викладені в обвинувальному акті. Зазначивши при цьому, що дійсно між ним з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на вул.Дніпропетровська дорога в м.Одеса сталася бійка, після якої їх з ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції, однак ніякого рюкзака він не брав, та не бачив. Визнавши лише факт нанесення потерпілому ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 заперечував факт його домовленості з ОСОБА_8 стосовно нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та викрадення рюкзака. Також обвинувачений наполягав на тому, що того вечору алкогольних поїв не вживав.

Окрім цього, відповідаючи на питання прокурора, обвинувачений ОСОБА_9 пояснити чому вдарив потерпілого не зміг, вказав лише, що почали сваритися, він зробив зауваження, та наніс декілька ударів.

Крім визнання свої вини (в послідуючому) обвинуваченим ОСОБА_8 , не зважаючи на заперечення обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, вина обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 об`єктивно доведена та повністю підтверджується показами потерпілого, свідків, оголошеними та дослідженими в судовому засіданні доказами по матеріалам кримінального провадження, наданими стороною звинувачення:
?в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 14.02.2016 року в нічний період часу, перебуваючи на вул.Дніпропетровська дорога в м.Одесі, він зайшов за «будку» «справити природню потребу». В цей час до нього підійшли двоє раніше не знайомих йому хлопців, як в послідуючому виявилось ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких він впізнав в залі судового засідання, почали йому щось говорити, після чого стали наносити удари по голові. Від чого він впав на землю та закрив обличчя руками, тоді йому розірвали куртку та зірвали з нього рюкзак, в якому знаходились його особисті речі, в тому числі навушники, яблука, записна книжка. Потім хтось гучно крикнув, тоді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 втекли, а свідки, які були на місці події, направились в слід за ними. В цей час він все розповів працівникам поліції, які проїжджали неподалік. В послідуючому за гаражами було знайдено належний йому рюкзак, проте він вже був пустим.

Крім того потерпілий зазначив, що удари отримував по голові та по іншим частинам тіла, як з правої, так і з лівої сторони, проте хто звідки з них стояв точно вказати не може, оскільки, лежачи на землі, намагався закривати лице від ударів.

Також потерпілий наголошував на тому, що рюкзак не міг сам злетіти з нього, оскільки був на двох «лямках»;

?в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що ввечері з 13 на 14 лютого 2016 року, направляючись додому разом із своїм знайомим ОСОБА_12 , вони побачили, перебуваючих в стані алкогольного сп`яніння двох раніше невідомих їм громадян, як потім виявилось ними були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких він впізнав в залі судових засідань, що стали наносити удари потерпілому ОСОБА_10 , забрали належну йому сумку та стали втікати з місця скоєння злочину, а вони викликали поліцію та направились за ними. Після чого про всі обставини скоєного злочину, свідками якого стали, вони розповіли працівникам поліції, якими в послідуючому було затримано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Відповідаючи на уточнюючі питання прокурора, свідок зауважив, що потерпілого ОСОБА_10 били обидва обвинувачених і ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 , обличчя потерпілого було в крові. У той час, коли після нанесених ними ударів потерпілий впав на коліна, та в нього вирвали рюкзак.
Крім того свідок зазначив, що ОСОБА_12 останній раз бачив 16.04.2016 року, в послідуючому зі слів друзів йому стало відомо, що останній помер;

?в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що, працюючи в патрульній службі, вони отримали повідомлення про скоєння злочину біля кафе «Меркурій» в м.Одесі. Прибувши на місце, виявили потерпілого, який був з ознаками побиття, та прямо вказав на громадян, які зупиняли машину, що саме ними було скоєно відносно нього злочин. При цьому свідок впізнав вищевказаних громадян в залі судового засідання, вказавши на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та зазначив, що вони були одягнуті обоє в джинсах, один був в куртці коричневого кольору, інший був в сірій куртці, ОСОБА_8 був у кепці світлого кольору, а ОСОБА_9 без кепки. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння та мали брудний одяг, було затримано та доставлено до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області. Крім того, свідок зауважив, що було встановлено свідків, які бачили при яких обставинах було скоєно злочин відносно потерпілого. Зі слів потерпілого йому було відомо, що ОСОБА_10 вийшов із маршрутки, та в той час як він відійшов «справити свої природні потреби», до нього підішли вдвоє та стали наносити йому удари. Також свідок вказав, що неподалік від місця скоєння злочину був встановлений рюкзак потерпілого, на місце знаходження якого вказали вищевказані свідки. Після чого була викликана слідча група;

?в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що в зимовий період часу, точної дати згадати не зміг, працюючи в батальйоні особливого призначення, заступивши на службу у Суворовському районі м.Одеси, вони отримали повідомлення про скоєння грабежу двома особами, один із яких був у кепці. Під`їхавши на вул.Дніпропетровська дорога в м.Одесі, вони помітили чоловіка, як потім виявилося ОСОБА_10 , що повідомив їм про його побиття та пограбування. В послідуючому за показами свідків було затримано двох громадян, впізнавши їх в залі судового засідання, та вказавши на обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, свідками було вказано на місце знаходження рюкзака потерпілого та місце його побиття. Зі слів свідків йому стало відомо, що вони бачили як ОСОБА_8 та ОСОБА_9 йшли за потерпілим, а потім побили його. Крім того, свідок зазначив, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вели себе зухвало, їх одяг був забруднений, один був в кепці та куртці коричневого кольору;

?свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, розповівши про відомі йому обставини скоєного кримінального правопорушення;

?також вина обвинувачених підтверджується копією витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000951 від 14.02.2016 року;

?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомив про обставини скоєного відносно нього 14.02.2016 року кримінального правопорушення;

?протоколом огляду місця події від 14.02.2016 року, згідно якого проведено огляд ділянки місцевості, розташованої в 20 метрах від будинку АДРЕСА_5 , де був виявлений портфель чорно-червоного кольору (рюкзак);

?висновком експерта судово-медичної експертизи №379 від 15.02.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 наявні наступні тілесні пошкодження: два синця, два садна обличчя, крововилив під кон`юктиву правого ока, синець правої кисті.Крововилив під кон`юктиву правого ока, синці обличчя, правої кисті утворились від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодження не відобразились. Садна обличчя утворились за механізмом тертя, ковзання твердих предметів по шкірі. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитись в результаті нанесення ударів руками, ногами у взутті. Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень, могли бути заподіяні 14.02.2016 року. Зазначені ушкодження як в сукупності, так і окремо, мають, незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п.2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Наявні ушкодження не були небезпечними для життя як в момент їх заподіяння, так і в подальшому періоді;
?постановою про визнання та прилучення речових доказів від 15.02.2016 року, відповідно до якої рюкзак чорно-червоного кольору «ONE POLAR» з наявними в ньому речами визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні;
?протоколом огляду речових доказів від 15.02.2016 року, відповідно до якого оглянуто рюкзак червоно-чорного кольору, виготовлений із тканини, з написом «ONE POLAR», в рюкзаку наявні три відділи: в першому відділі наявні навушники «Samsung» до телефону, в другому відділі наявні два яблука, один лимон, записна книжка з написом «Diary», тюбик дитячого крему жовтого кольору, пилочка для нігтів з пластмасовою ручкою темно коричневого кольору, синя кулькова ручка, чотири таблетки «Валеріани»;

?протоколом огляду речових доказів від 14.03.2016 року, відповідно до якого проведено огляд чоловічої куртки темно коричневого кольору із штучної шкіри, на якій містяться помарки сіруватого кольору;

?постановою про визнання та прилучення речових доказів від 14.03.2016 року, відповідно до якої куртку темно коричневого кольору визнано речовим доказом по матеріалам кримінального провадження та передано в камеру схову речових доказів Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області;
?протоколом огляду речових доказів від 14.03.2016 року, відповідно до якого чоловіча трикотажна кофта темно сірого кольору та сіро-коричневого кольорів, на якій спереду посередині маються три види помарок, темно бурого та бурого кольорів;

?постановою про визнання та прилучення речових доказів від 14.03.2016 року, відповідно до якої чоловічу трикотажну кофту темно-сірого кольору та сіро-коричневого кольорів визнано речовим доказом по кримінальному провадженню;
?протоколами затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14.02.2016 року, відповідно до якого 14 лютого 2016 року затримано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України;

?протоколами пред`явлення особи для впізнання від 14.02.2016 року, згідно яких потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених йому до впізнання осіб впізнав особу, що перебувала другою ліворуч ( ОСОБА_8 ), та особу, яка перебувала другим праворуч ( ОСОБА_9 ), якими було скоєно відносно нього 14.02.2016 року грабіж.

Відповідно до положень ст.95 ч.4 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України.

Здійснюючи дослідження та аналіз доказів по матеріалам вищевказаного кримінального провадження в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, оскільки кожне з них доповнюється і підтверджується сукупністю інших доказів наявних у матеріалах кримінального провадження.

Недостовірними і об`єктивно нічим не підтвердженими є заперечення своєї причетності обвинуваченого ОСОБА_9 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, як і заперечення його сумісного скоєння з ОСОБА_8 злочину, та викрадення рюкзака, та визнання лише факту побиття потерпілого ОСОБА_10 .

Так, вислухавши покази обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , проаналізувавши предоставлені стороною обвинувачення докази по матеріалам кримінального провадження, суд приходить до висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 діяли саме з прямим умислом на скоєння грабежу за попередньою змовою.

Таким чином, невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_9 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, є нічим необґрунтованим та такими, що спростовуються наведеними і дослідженими в ході судового слідства доказами. До показань обвинуваченого ОСОБА_9 суд в цій частині відноситься критично та розцінює їх, як спробу ввести суд в оману, та уникнути обвинуваченим кримінальної відповідальності за скоєне ним кримінальне правопорушення чи зменшити ступінь відповідальності.
Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє суду дійти висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого їм злочинного діяння, і зазначені докази суд вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, суд, приходить до висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого їм кримінального правопорушення і кваліфікує їх дії за ст.186 ч.2 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд, у відповідності зі ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, особи обвинувачених, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Суд, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання суд також враховує, що відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обставин, які згідно ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом не встановлено.

До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд відносить задовільну характеристику за минулим місцем проживання. Так, згідно характеристики, за підписом селищного голови Кривоозерської селищної ради ОСОБА_16 , ОСОБА_9 на комісіях при селищній раді не розглядався, в громадських місцях по місцю проживання характеризується задовільно, скарг від сусідів на ОСОБА_9 в селищну раду не надходило.

Крім того, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом враховується і те, що згідно копії розписки потерпілого ОСОБА_10 , що міститься в матеріалах справи, останній претензій до ОСОБА_9 не має, шкода відшкодована в повному обсязі. Що було підтверджено і самим потерпілим ОСОБА_10 в судовому засіданні, який вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_9 не має, міру покарання вважав можливим визначити на розсуд суду.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд приймає до уваги його сімейний стан, те, що він є не одруженим, офіційно не працевлаштованим, враховує і стан його здоров`я.

Окрім цього, стосовно призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує його заперечення у скоєнні протиправного діяння, не визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України, що сприймається судом як спроба обвинуваченого уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєне ним протиправне діяння, або зменшення його ступеню відповідальності.

В той же час, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом враховується і той факт, що обвинувачений, будучи судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив і знову скоїв тяжке кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі, і встановленим законам держави.

Крім того, інкриміноване йому кримінальне правопорушення він скоїв в період випробувального терміну, який був йому встановлений за вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 15.10.2014 року, яким він був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнена з випробувальним строком 2 роки.

Враховуючи те, що обвинуваченим ОСОБА_9 покладене на нього раніше судом випробування не виконано, на шлях виправлення обвинувачений не став, належних висновків для себе не зробив і знову вчинив кримінальне правопорушення, що свідчить про його зневажливе ставлення до загальноприйнятих норм моралі та встановленим законам держави, та відповідно до вимог ч.2, 3 ст.78 КК України вчинення в період строку випробування нового злочину, є підставою направлення засудженого для відбування призначеного покарання, у зв`язку з чим, в силу вимог ст.71 КК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику застосування судами кримінального покарання», суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 15.10.2014 року.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особи обвинуваченого, його віку, сімейного стану та стану здоров`я, характеризуючі матеріали, обставини кримінального провадження, його ролі у скоєному кримінальному правопорушенні, суд, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, проаналізувавши докази кримінального провадження, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приходить до висновку, що цілі виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує наступне.
До обставин, які згідно ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд відносить визнання ним своєї вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення. Однак, в той же час судом враховується і той факт, що першочергово обвинувачений ОСОБА_8 , фактично не заперечуючи факту виниклого конфлікту та бійки між ним з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в повній мірі своєї вини не визнавав, заперечував вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення за ст.186 ч.2 КК України за викладених в обвинувальному акті обставин, та лише в послідуючому змінив свої покази, просив не враховувати його пояснень, які він давав раніше, а врахувати лише ті пояснення, які він виклав письмово, вказавши, що вони є правдивими та остаточними, висвітливши обставини скоєного ним разом із ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Таким чином враховуючи вищезазначене, не послідовність показів обвинуваченого ОСОБА_8 , зміна його пояснень, та лише визнання своєї вини в послідуючому, не може бути визнано судом як дійсно щире каяття обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні чи активному сприянні в розкритті злочину.

Крім того, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд враховує і те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, проте станом на даний час у відповідності до ст.89 КК України вважається особою не маючою судимостей.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд приймає до уваги його сімейний стан, те, що він є неодруженим, офіційно не працевлаштованим, враховує і стан його здоров`я.

Окрім цього, суд як виключну обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 враховує його численні характеристики за місцем проживання та за місцем навчання.

Так, відповідно характеристики за місцем навчання від 21.01.2015 року, за підписом директора Кривоозерського професійного аграрного ліцею ОСОБА_17 , ОСОБА_8 за період навчання показав посередні, добрі та відмінні знання, доручення керівників групи та ліцею виконував якісно та добросовісно, приймав активну участь у громадському та спортивному житті ліцею, поважав старших, дружелюбний з однолітками, шкідливих звичок та приводів в міліцію не мав.

Згідно характеристики за підписом сусідів, що міститься в матеріалах справи, за місцем проживання та за період навчання ОСОБА_8 зарекомендував себе як розумний, відповідальний, врівноважений, дисциплінований, завжди допомагав літнім людям, сусідам, по характеру спокійний, добродушний, ввічливий без шкідливих звичок, акуратний, тактовний, веде суспільно-корисний спосіб життя, врівноважений за характером, нетерпимий до порушень громадського порядку, не зловживає спиртним напоями, конфліктів із сусідами з його боку ніколи не було.

Відповідно характеристики, за підписом селищного голови Кривоозерської селищної ради ОСОБА_16 , ОСОБА_8 на комісіях при селищній раді не розглядався, в громадських місцях по місцю проживання характеризується задовільно, скарг від сусідів на ОСОБА_8 в селищну раду не надходило.

Згідно характеристики, за підписом ДІМ Хаджибеївського ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції ОСОБА_18 , ОСОБА_8 за місцем проживання (за адресою: АДРЕСА_2 ) характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, громадський порядок не порушує, скарг від сусідів не надходило, в скоєнні протиправних дій поміченим не був.

Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд враховує, що згідно копії розписки потерпілого ОСОБА_10 , що міститься в матеріалах справи, останній претензій до ОСОБА_8 матеріального та морального характеру не має. Що було підтверджено і самим потерпілим ОСОБА_10 в судовому засіданні, який вказав, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 не має, міру покарання вважав можливим визначити на розсуд суду.

Таким чином, давши оцінку всім обставинам даного кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , враховуючи суспільну небезпеку скоєного, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , його вік та стан здоров`я, обставини кримінального провадження, роль обвинуваченого у скоєному кримінальному правопорушенні, беручи до уваги постанову Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку, що викладені обставини істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 дію ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого розміру основного покарання, не вказаного в санкції ст.186 ч.2 КК України, але все ж визначивши, що ціль виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 будуть досягнуті тільки в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі.

Питання про долю речових доказів по даним матеріалам кримінального провадження, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», та керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно зі ст.71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання ОСОБА_9 за вироком Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 15.10.2014 року, та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_9 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період з 14.02.2016 року по 22.12.2016 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_9 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 14.02.2016 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_9 залишити незмінною - тримання під вартою.

ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України, та із застосуванням ст.69 КК України призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.72 ч.5 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання») зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування основного покарання час його попереднього ув`язнення в період з 14.02.2016 року по 22.12.2016 року з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Термін відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 14.02.2016 року.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 залишити незмінною - тримання під вартою.

Речові докази по матеріалам кримінального провадження відповідно до постанови про визнання та прилучення речових доказів від 15.02.2016 року - рюкзак чорно-червоного кольору «ONE POLAR» з наявними в ньому речами вважати повернутими за належністю потерпілому.
Речові докази по матеріалам кримінального провадження відповідно до постанови про визнання та прилучення речових доказів від 14.03.2016 року, - куртку темно-коричневого кольору, передано в камеру схову речових доказів Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, - повернути за належністю.
Речові докази по матеріалам кримінального провадження відповідно до постанови про визнання та прилучення речових доказів від 14.03.2016 року - чоловічу трикотажну кофту темно-сірого кольору та сіро-коричневого кольорів, - вважати повернутим за належністю потерпілому.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : ОСОБА_1