Справа № 366/2931/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/230/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 06.03.2017

УХВАЛА
Іменем України
06 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурорів: ОСОБА_5 ,

при секретарі: ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбачено ч.3 ст. 185 КК України, та застосовано до нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Стягнуто із ОСОБА_8 в користь Державного бюджету України судові витрати у сумі 439,80 гривень.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно ухвали суду, 22 липня 2016 року приблизно о 9 годині, ОСОБА_8 , будучи вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , вирішив вчинити крадіжку радіаторів опалення з недіючого службового приміщення диспетчерської, за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває на балансі КПІ СР «ВУЖКГ».
З цією метою, ОСОБА_8 , приблизно о 10 - й годині, на велосипеді прибув до недіючого службового приміщення диспетчерської, що перебуває на балансі КПІ СР «ВУЖКГ», за адресою: смт. Іванків, вул. 1-го Травня, 10, де через віконний отвір проник до приміщення, звідки за допомогою сили рук зірвав зі стін два радіатори опалення на 7 та 6 секцій, вартістю 60 гривень 08 копійок, за одну секцію, на загальну суму 781 гривень 04 копійки, тим самим таємно їх викрав.
Таким чином, ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням до приміщення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор в апеляційні скарзі просить ухвалу змінити, виключивши з її резолютивної частини посилання на звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності; з мотивувальної частини ухвали посилання на вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, судові витрати просить покласти на рахунок держави та вирішити питання щодо долі речових доказів.
В обґрунтуванні вказує, що посилання суду на винність ОСОБА_8 , та на доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, можуть стосуватися лише осудних осіб і суперечать вимогам ст.93 КК України, а тому вважає ухвалу суду про застосування примусових заходів медичного характеру такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.
Крім того, звертає увагу, що суд першої інстанції, зробивши обґрунтовані висновки про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності, прийшов до необґрунтованого висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, вийшовши за межі встановлені ст.513 КПК України.
Також прокурор вказує на безпідставне стягнення із обвинуваченого судових витрат та порушення судом вимог ст. 100 КПК України, так як судом не було вирішено питання щодо долі речових доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ст.23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої кримінальним кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду, крім іншого, суддя вказав на вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яка повністю доведена та підтверджується матеріалами справи, однак, вказане посилання може застосовуватись лише до осудних осіб і суперечить вимогам ст.93 КК України.

Крім того, зробивши обґрунтований висновок про вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння в стані неосудності, суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, вийшовши за межі встановлені ст.513 КПК України, якою звільнення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності від кримінальної відповідальності не передбачено.

Також, відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив суспільно-небезпечне діяння у стані неосудності, обвинувачення йому не пред`являлось, обвинувальний вирок щодо нього не виносився, тому з обвинуваченого судові витрати стягуватись не повинні.

Крім того, в порушення вимог ст. 100 КПК України судом при ухваленні ухвали не вирішено долю речових доказів.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а ухвалу суду змінити.

Керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія судді,

У Х В А Л И Л А :
Ухвалу Іванківського районного суду Київської області від 22.12.2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України; з резолютивної частини - посилання на звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та на стягнення із ОСОБА_8 процесуальних витрат.
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України.
В решті ухвалу залишити без змін.
Судді: