Справа № 169/609/16-к
Провадження № 1-кп/169/85/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 грудня 2016 року смт Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Оса Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, з професійно-технічною освітою, одружений, громадянин України, несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та угоду про визнання винуватості, укладену між начальником Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 в серпні 2014 року у залізничному потязі сполученням Дніпропетровськ-Київ у невстановленої особи незаконно придбав 211 патронів та незаконно перемістив їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав їх без передбаченого законом дозволу до 08 серпня 2016 року. Відповідно до висновку судово-балістичної експертизи № 2603 від 20 жовтня 2016 року придбані ОСОБА_5 патрони це 175 патронів калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року; 13 патронів калібру 7,62х39 мм зі зменшеною швидкістю кулі (57-H-23ІУ); 23 патрони до пістолетів «Макарова» (ПМ) і «Стєчкіна» (АПС) калібру 9х18 мм, відносяться до боєприпасів і є придатними до стрільби.

Такі дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за частиною 1 статті 263 КК України, як незаконне поводження з бойовими припасами, а саме: незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

31 жовтня 2016 року між прокурором та обвинуваченим укладено угоду про визнання винуватості, за змістом якої обвинувачений взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, сторони узгодили, що покарання обвинуваченому за вчинення вказаного злочину призначається у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки зі звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням; обвинувачений погоджується з такими видом і мірою покарання. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені статтею 476 КПК України.

Заслухавши учасників судового провадження, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального кодексу України та закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди з таких мотивів.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до положень частин 2, 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Частиною 5 статті 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до частини 3 статті 12 КК України є тяжким злочином, правову кваліфікацію кримінального правопорушення органами досудового розслідування здійснено правильно, угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання у виді позбавлення волі на строк три роки передбачена санкцією частини 1 статті 263 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням цілком узгоджується з положеннями статті 75 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам статті 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Вимоги пункту 9 частини 2 статті 52 КПК України щодо обов`язкової участі захисника у разі укладення угоди про визнання винуватості дотримані.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде йому призначено у разі затвердження угоди судом.

Обґрунтованих і достатніх підстав вважати, що укладення угоди між сторонами не було добровільним, тобто є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також, що фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим відсутні чи останній не має можливості виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, судом встановлено не було, що не заперечував у підготовчому судовому засіданні і сам обвинувачений.

Умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, інкримінований обвинуваченому злочин підпадає під категорію злочинів, щодо яких передбачена можливість укладення угоди про визнання винуватості.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , та про наявність передбачених законом підстав для затвердження угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-балістичної експертизи, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Керуючись статтями 314, 370, 374, 472-475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 жовтня 2016 року між начальником Турійського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Речові докази:

155 патронів та 20 гільз, калібру 5,45х39 мм, зразку 1974 року; 7 патронів та 6 гільз, калібру 7,62х39 мм; 15 патронів та 8 гільз, калібру 9х18 мм, які знаходяться в кімнаті для зберігання зброї УЛМТЗ ГУНП у Волинській області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 703 (сімсот три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України.

Головуючий