Номер провадження: 11-кп/785/681/17
Номер справи місцевого суду: 523/1764/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 000910 від 23 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Доманівка, Доманівського району Миколаївської області, громадянин України, з середньою освітою, інваліда 3-ої групи, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах, має на утриманні двох малолітніх дітей 2004 та 2005 років народження, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України є таким, що не має судимостей, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України,обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 287 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 000910 від 23 грудня 2016 року, ОСОБА_9 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 287 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

Встановлено, що 01 грудня 2016 року приблизно о 12 год. 40 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у салоні власного автомобіля марки «Деу», р/н НОМЕР_1 , на вул. Хімічній в м.Одесі, передав керування даним автомобілем ОСОБА_10 , який також знаходився у стані алкогольного сп`яніння, не переконавшись при цьому, що ОСОБА_11 взагалі має право керування транспортними засобами.

В подальшому ОСОБА_10 , не маючи при собі посвідчення водія, керуючи зазначеним транспортним засобом, навпроти будинку № 51/А по вул. Грушевського у м.Одесі, не обравши безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням автомобілем, перетнув подвійну суцільну смугу дорожньої розмітки, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив зіткнення з автомобілем марки «Тойота», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_12 , який в результаті ДТП загинув на місці пригоди.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що вирок є незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного йому покарання ступеню тяжкості злочину та його особі.

Так, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що призначене йому покарання є надмірно суворим, оскільки суд при обранні йому виду та міри покарання неналежним чином не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та позитивну характеристику.

Також обвинувачений в апеляційній скарзі вказує, що він є інвалідом 3-ої групи та пересувається за допомогою милиць, потребує сторонньої допомоги та нагляду лікаря. Крім того, обвинувачений звернув увагу на те, що на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей та непрацездатна матір.

Також обвинувачений зазначив, що суд необґрунтовано при призначенні покарання врахував те, що його дії були спрямовані на порушення правил безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобілю, як обставину, що обтяжує покарання, проте це не можна визнати такою обставиною, оскільки ці ознаки відносяться до об`єктивної сторони злочину та не можуть враховуватись при призначенні покарання.

Враховуючи викладене обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду та призначити йому покарання, застосувавши до нього положення ст.75 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому злочині, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оскаржуються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ст.287 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ознаками складу злочину, передбаченого ст.287 КПК України, як допуск до керування транспортним засобом особи, яка не має права на керування транспортним засобом та знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, вчинене особою, відповідальною за технічний стан та експлуатацію транспортних засобів,що спричинило смерть потерпілого.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 учасниками судового провадження не заперечується, а тому, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

В свою чергу, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , підтримані його захисником ОСОБА_7 , про те, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 було призначено занадто суворе покарання.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 ніде не працює, за місцем реєстрації характеризується позитивно, а також обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, обставини, що пом`якшують покарання, такі, як визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику.

Суд першої інстанції дав окрему оцінку тій обставині, що обвинувачений ОСОБА_9 жодним чином не надав компенсації потерпілим, що свідчить про відсутність реального розкаяння за вчинений злочин.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_9 буде призначення покарання у виді позбавлення волі у нижніх межах покарання, встановлених санкцією ст.287 КК України.
При цьому доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції безпідставно визнано у якості обставин, що обтяжують покарання умисні дії ОСОБА_9 , направлені на порушення безпеки дорожнього руху з використанням джерела підвищеної небезпеки автомобіля, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини були враховані судом першої інстанції не як обтяжуючі відповідальність, а як обставини, вчиненого обвинуваченим злочину та ступеню його тяжкості.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що на його утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей та непрацездатна матір, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки зазначені доводи обвинуваченого не підтверджені жодними доказами та, крім того, ОСОБА_9 на час вчинення злочину ніде не працював, а в судовому засіданні пояснив, що він мешкає окремо від дітей та матері.

Між тим, санкцією ст.287 КК України, передбачене додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Проте суд, дійшовши до правильного висновку щодо визначення виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , не вирішив питання щодо необхідності призначення додаткового покарання.

Між тим, враховуючи ту, обставину, що ОСОБА_9 на момент вчинення злочину не обіймав посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, апеляційний суд дійшов висновку, що при призначенні покарання неможливо застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, оскільки таким правом він не був наділений.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та необхідність змінити оскаржуваний вирок в частині призначення покарання.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 532КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2017 року залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 13 березня 2017 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ст. 287 КК України, - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за ст. 287 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів.

Врешті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4