Справа № 727/1739/16-к
Провадження № 1-кп/727/63/17
У Х В А Л А
17 січня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі суду присяжних:
Головуючого судді ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
Присяжних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарі судових засідань ОСОБА_6
за участю учасників судового кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8
сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_9 і в його інтересах захисника ОСОБА_10
В порядку вимог ч. 3 ст. 331 КПК України судом на обговорення поставлено питання про доцільність продовження терміну дії застосованого слідчим суддею до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно ч. 5 ст. 331 КПК України, в суді присяжних питання про обрання, зміну, скасування чи продовження запобіжного заходу вирішує головуючий суддя одноособово.
Прокурор ОСОБА_7 в доводах щодо постановленого на обговорення питання вважає що підстави для зміни, скасування або застосування іншого виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 відсутні; ризики, які були предметом розгляду при застосування запобіжного заходу існують і на даний час розгляду питання; просить врахувати, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, із конфіскацією майна, тобто вважає, наявним залишається ризик тяжкості кримінальних правопорушень, ризик переховування обвинуваченого від суду, його вплив на експертів в разі перебування на волі і в такий спосіб перешкоджати суду завершенню судового слідства; просив в порядку ч. 4 ст. 183 КПК України не застосовувати альтернативний запобіжний захід заставу і продовжити термін дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.
Потерпіла ОСОБА_8 у висловленій суду думці підтримала в повному обсязі позицію прокурора.
Захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 вважали, що за обраний запобіжний захід останньому є надто суворий та просили змінити обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Таким чином, розглянувши питання доцільності продовження дії терміну застосованого до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши з даного питання думку учасників судового кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.09.2015 року було застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Продовжений судом термін дії застосованого запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою спливає 27 січня 2017 року о 12 год., судове слідство по справі не завершено, розгляд справи на стадії дослідження додатково витребуваних доказів і документів, що характеризують особу обвинуваченого.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до сплину двомісячного строку, з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно абз.2 ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. За наслідками розгляду питання суд, своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі із конфіскацією майна; на території м. Чернівців постійного зареєстрованого місця проживання не має, тривалий період часу проживав на території Російської Федерації.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто, запобіжний захід має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, враховуючи вищенаведене та позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011 р., зокрема в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обгрунтованою, не можна вирішувати абстрактно; воно має вирішуватися в кожній справі із урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи та під істинними вимогами публічного інтересу в даному конкретному випадку, суд враховує обставини кримінального провадження, обгрунтованої підозри вчинення кримінальних правопорушень обвинуваченим, а також і те, що будь-якої інформації, яка б свідчила про наявність в обвинуваченого ОСОБА_9 хвороб, які б перешкоджали його перебуванню в умовах ізоляції від суспільства у суду немає, інших обставин, які стосуються особи обвинуваченого і які не були відомі слідчому судді при застосуванні запобіжного заходу відсутні, що фактично було підтверджено стороною захисту, в сукупності дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 зважаючи на тяжкість санкції статті пред`явленого йому обвинувачення може переховуватися від суду, вплинути на експертів з приводу наданих ними висновків і таким чином перешкоджати з`ясуванню обставин по справі і завершенню судового слідства, встановленню об`єктивної істини в даному кримінальному провадженні.
Вимогами ст. 183 ч.1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Отже, виходячи з конкретних обставин справи, з врахуванням наведеної норми закону, доводів сторін кримінального провадження, суд вважає не доцільним визначати розмір застави у кримінальному провадженні при вирішенні питання доцільності продовження застосованого запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 , оскільки останній обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, що спричинило загибель людини.
Таким чином, обставини, зазначені в п. п. 1, 2, 3 ст. 178 КПК України, аналізуючи обставини, що відомі на даній стадії судового розгляду, суд приходить до висновку, що лише застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку останнього та уникненню ризикам, перешкоджанню і завершенню судового слідства і вважає що відносно обвинуваченого ОСОБА_9 слід продовжити термін дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 16 березня 2017 року до 12 годин.
Відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , суд враховує те, що не зазначено підстав і обставин для зміни обраного запобіжного заходу останньому на інший вид запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою домашній арешт; відсутні посилання на докази відносно суттєвої зміни обставин, які не були відомі при застосуванні ОСОБА_9 запобіжного заходу і не були взяті до уваги слідчим суддею, із зазначенням того, що такі обставини виникли після прийняття попереднього рішення застосування, відповідно продовження запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 177, 178 183ч.1, ч.4, 197, 199, 331 ч.3 КПК України, суд, УХВАЛИВ:
Продовжити термін дії застосованого запобіжного заходу, за ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.09.2015 року у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.6 ч.2 ст. 115 КК України на 60 діб до 16 березня 2017 року до 12 годин.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою - відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя ОСОБА_1