Дата документу Справа № 317/3707/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/3707/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1569/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.539 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів Запорізької області, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, засудженого за вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2013 року за ч.2 ст.315, ч.2 ст.309, ст.ст.70,71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції із Біленківською колонією №99,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_6 звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у вигяді обмеження волі.

Своє рішення суд мотивував тим, що встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор, вказуючи на неправильне тлумачення судом закону, яке суперечить його точному змісту (ст.82 КК України), а також на те, що матеріалами провадження повністю підтверджено, що засуджений став на шлях виправлення, просить вищевказану ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання засудженого, оскільки останній працевлаштований на підприємстві установи різноробочим, за час відбування покарання отримав 5 заохочень правами начальника відділення за сумлінну поведінку та ставлення до праці; починаючи з 18 серпня 2015 року жодного разу не притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про його сумлінну поведінку та про те, що він став на шлях виправлення.

Зі змісту апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 вбачається, що останній, вказуючи на неповноту судового розгляду та на невідповідність висновків суду фактичним обставинами справи, просить вищевказану ухвалу скасувати та задовольнити його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

За ухвалою суду, засуджений ОСОБА_6 звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - у виді обмеження волі.

У клопотанні зазначив, що 29 серпня 2016 року рішенням адміністративної комісії Біленьківської виправної колонії №99 УДПтС України в Запорізькій області йому відмовлено у застосуванні заохочувальної пільги, передбаченої ст.82 КК України, у зв`язку з чим комісією було порушено вимоги ст.3 Конституції України, положення постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року, ч.2, 3 ст.82 КК України, ст.ст.3, 5, 13, 21, 28 КПК України.

Також вважає, що він своєю добросовісною і чесною працею та позитивною поведінкою довів, що твердо став на шлях виправлення і готовий чесно та добросовісно працювати у виправному центрі, в колективі та приносити користь державі.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ; прокурора, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, засновані на досліджених у судовому засіданні матеріалах провадження та матеріалах особової справи засудженого, і на думку колегії суддів, є обґрунтованими.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне тлумачення судом першої інстанції положень ст.82 КК України через наступне.
Підтвердженням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання, які засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.
Відповідно до наданих матеріалів провадження, під час тримання під вартою ОСОБА_6 у Запорізькому слідчому ізоляторі, останній порушень установленого порядку не допускав, стягнень та заохочень не мав. Під час відбування покарання в Біленьківській виправній колонії, засуджений допустив одне порушення установленого порядку відбування покарання, яке виразилось у порушенні розпорядку дня, за що отримав стягнення. Вказане стягнення погашене в установленому законом порядку.
Крім того, ОСОБА_6 п`ять разів заохочувався правами начальника відділення СПС.
15 жовтня 2015 року комісією установи відмовлено у застосуванні щодо засудженого ОСОБА_6 заохочувальної норми у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації.
29 серпня 2016 року комісією установи відмовлено у застосуванні щодо ОСОБА_6 заохочувальної норми у вигляді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно з характеристикою на засудженого ОСОБА_6 , яка складена 07 вересня 2016 року в.о.начальника відділення Біленьківської ВК №99 та погоджена із заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи, засуджений у відношенні до персоналу установи грубості не проявляє, виконує вимоги під контролем. На виробництві установи працевлаштований різноробочим, до праці ставиться задовільно. Участі у суспільному житті відділення, роботах по благоустрою місця позбавлення волі, програмах диференційованого виховного впливу не приймає, підвищення загальноосвітнього рівня не прагне, на профілактичні заходи реагує посередньо, відповідних висновків для себе не робить. Провину у скоєному злочині визнає, але робить це з метою отримання поблажливості.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав в оскаржуваній ухвалі на те, що поведінка засудженого протягом відбування покарання не була стабільно позитивною.
Оскільки при вирішенні питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким має враховуватись весь період відбування засудженим покарання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що досліджені матеріали провадження у своїй сукупності не свідчать про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах засудженого та його захисника, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу України, які тягнуть скасування оскаржуваної ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 16 вересня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4