АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 652/271/16-к Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/739/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 cт. 185 КК України
У Х В А Л А
іменем України
28 серпня 2017 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000106 за апеляційною скаргою прокурора зі змінами на вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 16 червня 2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Олександрівка Херсонської області та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого: 28.10.2010 року Високопільським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільненого 09.09.2013 року на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 30.08.2013 року умовно-достроково на не відбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 20 днів, -

засуджено: за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та на нього покладено обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України.

ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він, маючи не зняту та непогашену судимість у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не встав та знову вчинив кримінальне правопорушення, а саме: у ніч на 24.04.2016 року з метою викрадення чужого майна, повторно, шляхом розбиття рукою металопластикового вікна, проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого по АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав майно, а саме, м`яких іграшок: «Міс Маус», вартістю 140,00 грн., «зайченя Сеня», вартістю 275,00 грн., «собака Бульдог», вартістю 145,00 грн., «собака Бігль», вартістю 150,00 грн., «зайченя Ізюм», вартістю 140,00 грн., шість пилочок для нігтів, вартістю 13,25 грн., кожна, три свічки для торту, вартістю 9,50 грн., чим заподіяв матеріальні збитки, згідно висновку товарознавчої експертизи №2965 від 11.05.2016 року, на загальну суму 958,00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_13 матеріальних збитків на вищевказану суму, обернувши викрадене на свою користь.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 29.04.2016 року близько 02.00 год., повторно, шляхом злому вхідних дверей, проник до приміщення гаражу, який розташований по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_9 , звідки таємно викрав електродвигун потужністю 2,2 кВт, 2400 об/хв., який знаходився в неробочому стані, вартістю 400, 00 грн., бувшого у використанні електродвигуна з пральної машини «Рига», потужністю 180 Вт, вартістю 325,00 грн., бувшого у використанні автослюсарського набору (головок), вартістю 333,33 грн., бувшої у використанні металевої кувалди, вагою 8 кг., вартістю 150,00 грн., бувшої у використанні сокири, вартістю 150,00 грн., загальна вартість яких, згідно висновку товарознавчої експертизи №2964 від 11.05.2016 року становить 1358,33 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальних збитків на вищевказану суму, обернувши викрадене на свою користь.

Він же, органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 29.04.2016 року близько 02.20 год., повторно, шляхом зриву навісного замка, проник до приміщення гаражу, який розташований по АДРЕСА_4 , що належить ОСОБА_10 , звідки таємно викрав два бувших у використанні алюмінієвих бідонів, ємністю 25 літрів кожен, вартістю за один бідон 250,00 грн., 20 кг соняшникового насіння, вартістю за 1 кг - 8,80 грн., на суму 176,00 грн., 6 літрів соняшникової олії, вартістю 22 грн. за 1 літр, на суму 132,00 грн., два бувших у використанні емальованих каструль, ємністю 10 л. кожна, вартістю за одну каструлю 115,00 грн., бувший у використанні велосипед марки «Україна», темно-зеленого кольору, вартістю 800,00 грн., бувші у використанні кросівки «Адідас», сірого кольору, вартістю 700, 00 грн., бувші у використанні кросівки «Адідас», чорного кольору, вартістю 365,00 грн., вартість викраденого, згідно висновку товарознавчої експертизи №2968 від 11.05.2016 року, становить 2903,00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальних збитків на зазначену суму, обернувши викрадене на свою користь.

Він же, органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 03.05.2016 року близько 02.00 год., повторно, шляхом зриву навісного замка, проник до приміщення гаражу, який розташований по АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_11 , звідки таємно викрав 3 бувші у використанні алюмінієвих бідонів, ємністю 38 л. кожен, вартістю 325,00 грн. за один бідон, на суму 975,00 грн., два бувших у використанні генератора з автомобіля, марки «Таврія», які були в неробочому стані, вартістю 300,00 грн. кожен, на загальну суму 600,00 грн., вартість викраденого, згідно висновку товарознавчої експертизи №2966 від 11.05.2016 року, становить 1575,00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на вказану суму, обернувши викрадене на свою користь.

Він же, органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що 03.05.2016 року близько 02.02 год., повторно, шляхом зриву навісного замка, проник до приміщення гаражу, який розташований по АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_12 , звідки таємно вмкрав велосипед марки «Україна», зеленого кольору, жіночого типу, вартість якого, згідно висновку товарознавчої експертизи №2967 від 11.05.2016 року становить 1300,00 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальних збитків на вказану суму, обернувши викрадене на свою користь.

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор вважає його незаконним та таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції безпідставно виправдано ОСОБА_8 за епізодами здійснення крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Наголошує, що слідчі дії, зокрема, огляд місця події, огляд речей, добровільно виданих обвинуваченим, проводився в присутності понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які засвідчили законність проведення таких дій. Крім того, судом не взято до уваги, що за під час слідчого експерименту 31.05.2016 року за участю обвинуваченого та його захисника, а також потерпілих, обвинувачений ОСОБА_8 добровільно показував та розповідав про фактичні обставини крадіжок із гаражів потерпілих. В судовому засіданні від 19.06.2016 року ОСОБА_8 повністю визнав себе винним за всіма епізодами крадіжок, а потім в судовому засіданні від 23.01.2017 року не визнав себе винним за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. Судом не звернуто уваги на той факт, що обвинуваченим було добровільно відшкодовано частину заподіяної шкоди потерпілій ОСОБА_11 . Вважає, що судом прийнято помилковий висновок про недопустимість доказів, якими підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих діянь. Також наголошує, що не прийнято до уваги факту підвищеної суспільної небезпечності ОСОБА_8 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, характеризується негативно, не працевлаштований. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.3 ст. 185 КК України в повному обсязі висунутого обвинувачення та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

У змінах до апеляційної скарги заступник прокурора Херсонської області, підтримуючи доводи раніше поданої апеляційної скарги, у порядку ст. 36 КПК України ставить питання про скасування вироку щодо ОСОБА_8 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Свої доводи мотивує тим, що в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку не сформулював обвинувачення за епізодом крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_13 , а лише скопіював формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, тим самим допустив істотне порушення кримінального процесуального закону. Крім того, виправдовуючи ОСОБА_8 за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд лише перерахував у вироку докази обвинувачення, які не проаналізував та не навів мотивів, з яких він їх відкидає. З цих підстав просить скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та призначення новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора зі змінами, просив скасувати вирок щодо ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий ,прокурор, слідчий суддя суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно зі ст.374 КПК України та роз`яснень, які містяться пп. 15-18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 3 від 04.06.93; № 12 від 03.12.97; № 6 від 30.05.2008р. - мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. У цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо кожного підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази; обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви зміни обвинувачення; у разі визнання частини обвинувачення необґрунтованою підстави для цього.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у співставленні ознак установленого судом злочинного діяння та ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Додержуючи вимог ст. 338 КПК України, суд повинен навести у вироку мотиви зміни в суді пред`явленого підсудному обвинувачення. За наявності підстав для застосування закону про менш тяжкий злочин, ніж той, за яким було пред`явлено обвинувачення, суду належить обґрунтувати у вироку висновок про перекваліфікацію дій підсудного на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи підсудного за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Однак зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримано не було.

Як убачається зі змісту вироку, визнавши ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за епізодом крадіжки майна в потерпілої ОСОБА_13 , суд у мотивувальній частині обвинувального вироку зазначив обвинувачення, яке було викладено в обвинувальному акті органом досудового розслідування, а не формулювання обвинувачення, яке встановлене та визнане судом доведеним, та не виклав його у вироку, чим допустив порушення вимог ст. 374 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 побудовані на недопустимості письмових доказів та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 спочатку в судовому засіданні від 19.06.2016 року повністю визнав себе винним за всіма епізодами крадіжок, а потім у судовому засіданні від 23.01.2017 року змінив свою позицію захисту та став заперечував свою причетність до вчинення крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. Указав, що визнав себе винним за цими епізодами крадіжок під впливом застосування недозволених методів ведення досудового розслідування, а саме визнав себе винним на умовляння працівників поліції та обіцяння, що йому не буде призначено реальне покарання.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаними епізодами крадіжок, суд першої інстанції вказав, що протокол огляду місця події від 03.05.2016 року є недопустимим доказом, адже вказана процесуальна дія проводилась з порушенням вимог ст.ст. 233, 234, 237 КПК України, а саме без надання дозволу на проведення огляду чи обшуку в домоволодінні обвинуваченого, а також без дозволу, наданого слідчим суддею, за відсутності понятих.

З таким висновком суду погодитись не можна.
Так, ч.1 ст. 233 КПК України встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якої метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьої цієї статті.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дана слідча дія проводилась з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Протоколом огляду місця події від 03.05.2016 року зафіксовано, що в присутності понятих: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 проводився огляд за місцем проживання обвинуваченого, який не заперечував проти проведення даної слідчої дії, тобто була виконана умова добровільної згоди особи на проникнення до її житла. (т.1 а.п. 137-138)
Жодних зауважень з приводу проведеного огляду від понятих чи обвинуваченого не надходило та зафіксовано в протоколі, тому висновок суду про недопустимість як доказу даного письмового документа суперечить вимогам ст. 87 КПК України.
Крім того, судом не обґрунтовано, в чому полягав психологічний примус на обвинуваченого, який добровільно зі свого домоволодіння для огляду виносив викрадені речі та жодних зауважень з приводу порушення його прав під час проведення цієї слідчої дії від нього не надходило, і це він не заперечував у судовому засіданні.
Необґрунтовано суд дійшов висновку про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 31.05.2016 року, вказавши, що така слідча дія проводилась без дозволу потерпілих, що суперечить вимогам ч.5 ст. 240 КПК України.
Цей висновок суду є передчасним.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що слідчий експеримент проводився за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , понятих та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т.1 а.п.152-157)

За згодою потерпілих проводився огляд приміщень гаражів, до яких обвинувачений проникав для вчинення крадіжок. Жодних зауважень чи заперечень ні під час, ні після проведення слідчого експерименту від учасників цієї слідчої дії не надходило. З фототаблиць до протоколу огляду місця події від 31.05.2016 року убачається, що ОСОБА_8 добровільно та послідовно вказував, як саме він вчиняв злочини. Отже, висновок суду з приводу недопустимості даного доказу не відповідає матеріалам провадження.

Зважаючи на це, висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є передчасним та сумнівним, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Так, виправдовуючи ОСОБА_8 за вищевказаними епізодами, судом першої інстанції не було взято до уваги показання самих потерпілих та не надано їм належної оцінки щодо їх послідовності та узгодженості.
Матеріалами провадження встановлено, що судовому засіданні потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 показали, що на слідчому експерименті ОСОБА_8 особисто розповідав та добровільно показував про обставини вчинення ним крадіжок. Він же, за викрадені речі в ОСОБА_9 частково повернув їй кошти.

Відкидаючи ці докази обвинувачення, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення, не проаналізував і не дав відповідної оцінки доказам обвинувачення в їхній сукупності, у тому числі тим, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, допустив істотні суперечності та припущення у своїх висновках щодо винності та невинності обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні, достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, і не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, яким не дав однозначної оцінки в їх сукупності.

Обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , суд взяв за основу показання обвинуваченого про його непричетність до вчинення крадіжок за цими епізодами.

Виправдовуючи ОСОБА_8 в частині пред`явленого обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції водночас визнав його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за епізодом крадіжки в потерпілої ОСОБА_13 , чим допустив суперечності у своїх висновках щодо винності та невинності ОСОБА_8 , оскільки у разі визнання частини обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України необґрунтованою, суд повинен був виключити її з обвинувачення, не виправдовуючи обвинуваченого в частині пред`явленого обвинувачення, що є порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Надаючи перевагу показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції не дав їм належної оцінки та не навів переконливих мотивів, з яких він визнав ці показання обвинуваченого достовірними та якими доказами вони підтверджуються, і не звернув уваги на те, що вони суперечать зібраним та дослідженим у справі доказам, які ставлять під сумнів висновок суду першої інстанції про недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ..

Зазначені вище показання потерпілих та свідків, дані протоколів слідчих експериментів, протоколу огляду місця події, суд не проаналізував і не дав їм відповідної оцінки в сукупності з іншими доказами та не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкидає ці докази обвинувачення, не вказав, які саме обставини ними підтверджуються чи спростовуються, не навів причин, з яких обвинувачений міг обмовити себе у вчиненні крадіжок, тобто ці докази фактично були проігноровані судом, що є незрозумілим.
Отже, у вироку не наведено переконливих та конкретних обґрунтувань і мотивів, з яких суд відкинув зазначені вище докази сторони обвинувачення.
За таких обставин, висновок суду про те, що докази обвинувачення не можуть бути прийняті до уваги та не відповідають іншим зібраним у справі доказам, не можна визнати правильним.

При цьому суд взагалі не звернув уваги на те, що показання обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до вчинення крадіжок, є суперечливими та непослідовними.
Зазначені обставини залишилися поза увагою суду та не отримали належної оцінки у вироку, про що суд взагалі умовчав при прийнятті рішення по суті, тобто судом не були досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи, чим було допущено неповноту судового розгляду.

Незважаючи на наявність суперечливих фактичних даних щодо обставин події, наданих сторонами обвинувачення та захисту, які мають значення для правильного вирішення справи, суд ці суперечності не усунув та не дав їм однозначної оцінки в їх сукупності для підтвердження чи спростування обвинувачення, чим поставів під сумнів невинність обвинуваченого в частині пред`явленого йому обвинувачення, що є недопустимим.

Тобто, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів та встановлених обставин справи, містять істотні суперечності, які не було усунуто судом при розгляді справи, а також не містять точних і категоричних суджень, які ставлять під сумнів висновки суду з приводу достовірності чи недостовірності, допустимості чи недопустимості, достатності чи недостатності тих чи інших доказів, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Отже, висновок суду про необґрунтованість частини пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення за ч.3 ст. 185 КК України, є передчасним, оскільки ґрунтується на неперевірених належним чином доказах щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, чим було допущено неповноту судового розгляду.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку щодо ОСОБА_8 ..

Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушив загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України, а саме: законність; змагальність сторін та свобода в подані ними своїх доказів і доведені перед судом їх переконливості, які відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України виключають можливість ухвалення нового вироку апеляційним судом, і про це не ставиться питання апелянтом, вирок суду щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому він має бути скасований та призначений новий розгляд у суді першої інстанції згідно зі ст.ст. 410, 411, 412, 413, 415 КПК України.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення закону, дослідити обставини, зазначені в цій ухвалі, дати належну оцінку доказам з урахуванням позиції сторін обвинувачення та захисту з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності та достатності, із зазначенням мотивів, з яких суд приймає до уваги одні докази та відкидає інші, і в залежності від установлених обставин, ухвалити законне, обґрунтоване та належним чином умотивоване рішення, та з урахуванням вимог ст. 65 КК України призначити покарання, яке б відповідало ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного.
З огляду на викладене вище, апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 410, 411, 412, 413, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора зі змінами - задовольнити.

Вирок Високопільського районного суду Херсонської області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 - скасувати та призначити новий розгляд у тому самому суді першої інстанції в іншому складі суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 28 серпня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 28 серпня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2