справа № 488/4470/16-к
провадження № 1-кп/488/75/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2017 року Корабельний районний суд м.Миколаєва

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002820, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радянске Бердичевского району Житомирьскої області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, працюючого за усною домовленістю, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24.07.2002 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч.1 ст. 115,ч.2 ст. 263 КК України із застосуванням ст.. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, звільненого 21.03.2009 року по відбуттю строку покарання;

-10.11.2010 року Ленінським районним м.Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, 03.01.2012 року звільненого умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 21 день;

-23.10.2013 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.. 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців;

-28.01.2014 року Ленінським районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст.. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців,

-13.03.2014 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

-14.04.2014 року Корабельним районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, 16.03.2016 року звільненого ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 23.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України по відбуттю строку покарання;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
31.10.2016 року близько 14 годин 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 АГК «Вокзальний», розташованого по вул..Вокзальній,1, в м.Миколаєві, керуючись раптово виниклим наміром на вчинення крадіжки чужого майна, під час спілкування з потерпілою ОСОБА_5 відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Nokia 6700» , вартістю 400 гривень, належним останній, який в цей час лежав на столі.

Після чого з місця вчинення злочину обвинувачений зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальної шкоди на згадану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та показав, що дійсно 31.10.2016 року о 14 годин він прийшов до свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає в гаражі, що розташований в автомобільному кооператив по вул..Вокзальній м.Миколаєва. За місцем мешкання останнього не було, однак в приміщенні гаража він зустрів його співмешканку потерпілу ОСОБА_5 .. Під час спілкування з потерпілою, він побачив на столі мобільний телефон. Керуючись раптово виниклим наміром на заволодіння чужим майном, він схопив названий телефон та покинув гараж. По дорозі він зустрів свою знайому ОСОБА_7 , який продав цей телефон.

Крім показань обвинуваченого винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими дослідженими судом доказами.

Так, з показань свідка ОСОБА_6 слідує, що восени 2016 року він разом із потерпілою ОСОБА_8 проживав в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 АГК «Вокзальний», що розташований по вул..Вокзальній,1, м.Миколаєва. 31.10.2016 року, повернувшись в вечірню годину до місця свого мешкання, від ОСОБА_8 він дізнався, що в час , коли його не було, приходив його знайомий ОСОБА_4 , який викрав у неї мобільний телефон марки «Nokia 6700». Після чого вони пішли до Корабельного райвідділу поліції, де ОСОБА_8 залишила заяву про вчинений злочин.

Як вбачається із тексту протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 31.10.2016 року потерпіла ОСОБА_5 повідомила працівників поліції, що в зазначений день приблизно о 14 годин наглядно знайомий їй чоловік на ім`я ОСОБА_9 , перебуваючи з нею в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 АГК «Вокзальний», що розташований по вул..Вокзальній,1, м.Миколаєва, викрав у неї мобільний телефон марки «Nokia 6700», вартістю 400 гривень, чим заподіяв їй матеріальну шкоду.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 31.10.2016 року та фото таблиці до нього, встановлено, що місцем вчинення злочину є приміщення гаражу № НОМЕР_1 АГК «Вокзальний», розташованого по вул..Вокзальній,1, м.Миколаєва.

Відповідно товарного чеку № 29 наданого ПП ОСОБА_10 , станом на 04.11.2016 року вартість мобільного телефону марки «Nokia 6700» становила 425 гривень.

Із заяви ОСОБА_11 слідує, що остання 31.10.2016 року добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Nokia 6700», який вона придбала у хлопця на ім`я ОСОБА_9 .

Як слідує із даних протоколу від 03.11.2016 року, виданий ОСОБА_11 мобільний телефон був оглянутий слідчим поліції.

Відповідно даних протоколу пред`явлення для впізнання від 04.11.2016 року, потерпіла серед чотирьох пред`явлених їй для впізнання мобільних телефонів, впізнала телефон, який виданий ОСОБА_11 , викрадений у неї при вищезазначених обставинах.

Згідно постанови органу досудового розслідування від 04.11.2016 року названий телефон визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню та переданий на зберігання потерпілій.

Приймаючи до уваги те, що сторони кримінального провадження не оспорюють обставини вчинення злочину та судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.. 349 КПК України, провів судовий розгляд кримінального провадження щодо даних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого, свідка ОСОБА_6 та дослідженням письмових доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), повторно. Вказані дії останнього суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, ступень тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин, який вчинив ОСОБА_4 відноситься до категорії тяжких злочинів, та особу обвинуваченого, що останній раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення аналогічних корисливих злочинів, характеризується за місцем проживання негативно, перебуває на обліку у лікаря-нарколога ОНД з діагнозом синдром залежності від каннабіноїдів.

Крім того, суд враховує, відсутність матеріальної шкоди, завданої злочином, у зв`язку з поверненням працівниками поліції потерпілій, викраденого у неї майна.

В якості обставин, що пом`якшують покарання, суд враховує визнання своєї винуватості обвинуваченим у вчиненому ним злочині.

В якості обставин, які обтяжують покарання, суд визнає рецидив злочинів.

Виключних обставин справи, які б суттєво пом`якшили покарання обвинуваченому, та були б підставою для застосування до нього ст.. 75 КК України, суд не вбачає.

За такого, враховуючи фактичні обставини справи, особу обвинуваченого, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 23.02.2016 року, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став, суд находить, що досягти мети виправлення останнього не можливо без ізоляції його від суспільства, при цьому вважає достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

Крім того, приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався, та , беручи до уваги, що судом призначено покарання у виді реального відбування покарання у виді позбавлення волі, суд вважає доцільним обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до положень, визначених ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

ОСОБА_4 обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Початок відбування покарання обчислювати обвинуваченому з дня його фактичного затримання.

Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон марки «Nokia 6700», який належить потерпілій ОСОБА_8 та переданий їй на зберігання залишити у розпорядженні власника.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з особливостями, передбаченими ч. 1, ч. 2 ст. 394 КПК України, а обвинуваченому, який утримується під вартою з моменту отримання копії вироку .

Суддя ОСОБА_1