н/п 1-кс/640/926/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2017 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Старший слідчий в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 07.02.2017 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_4 , у якому просив: накласти арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 двокімнатну квартиру загальною площею 45,6 кв.м. та житловою площею 27,2 кв.м (реєстраційний номер майна 2815030), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису П-7-3027 в книзі:1). Чинне клопотання розглянути без повідомлення підозрюваного та його захисника з метою забезпечення арешту майна.
Підставами для арешту майна слідчий вказує, що 27.12.2016 приблизно о 17.00 год., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Тойота-Прадо», р.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, в районі перехрестя вул. Салтівське шосе м. Харкова та автодороги «Київ-Харків-Довжанський», не врахував безпечну дистанцію з попутно рухаючимися попереду нього транспортними засобами, чим грубо порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу», та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 і з автомобілем «Фольксваген Каді» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , які рухалися попереду а/м «Тойота-Прадо» в попутному з ним напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_6 заподіяні, згідно висновку судово-медичної експертизи №5-а/17 від 16.01.2017 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому тіла грудини із сувом.
Намагаючись уникнути відповідальності за скоєну ДТП, ОСОБА_5 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди і продовжив рух свого автомобіля «Тойота-Прадо» в стані алкогольного сп`яніння, виїхавши на вул. Салтівське шосе м. Харкова.
Під час руху по вказаній вулиці, в районі будинку № 173 (АЗС «БРСМ»), ОСОБА_5 не врахував дорожню обстановку у вигляді слизької проїжджої частини, не обрав безпечної швидкості руху свого автомобілю та втратив контроль над його керуванням, виїхавши на зустрічну смугу руху, чим грубо порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п.12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», де скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2102», р.н. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди малолітня пасажир автомобіля «ВАЗ-2102» - ОСОБА_9 загинула на місці пригоди, а її батько, водій автомобілю, ОСОБА_8 через декілька днів від отриманих тілесних ушкоджень, помер у лікарні.
27.12.2016 року водій ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а 28.12.2016 йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
29.12.2016 року підозрюваному ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
В ході досудового розслідування водій а/м «ВАЗ-2107» ОСОБА_6 , мати загиблої дитини - ОСОБА_10 та рідний брат загиблого водія а/м «ВАЗ-2102» - ОСОБА_11 визнані потерпілими.
30.01.2017 року представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 заявила цивільний позов на відшкодування потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 2 035 000 грн., яку вони зазнали в результаті дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2016, скоєної водієм ОСОБА_5 . Разом з цим, представник потерпілого заявила клопотання про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , 1980 року народження.
01.02.2017 року представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 заявив цивільний позов на відшкодування потерпілому ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 57 120,85 грн., яку він зазнав в результаті дорожньо-транспортної пригоди 27.12.2016, скоєної водієм ОСОБА_5 . Разом з цим, представник потерпілого заявив клопотання про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , 1980 року народження.
Слідчий вказав, що проведенням досудового розслідування встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_5 перебуває нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира загальною площею 45,6 кв.м. та житловою площею 27,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису П-7-3027 в книзі:1), згідно інформаційній довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №79052084 від 27.01.2017.
З метою забезпечення цивільного позову та задоволення клопотання потерпілої сторонни сторона обвинувачення звернулася до суду з клопотанням про арешт вищевказаної квартири.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Оскільки сторона кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, власником може бути відчужене, з метою забезпечення арешту майна, відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, дане клопотання розглядається слідчим суддею без повідомлення власника майна.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За змістом ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше..
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
28.12.2016 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
В ході досудового розслідування водій а/м «ВАЗ-2107» ОСОБА_6 , мати загиблої дитини - ОСОБА_10 та рідний брат загиблого водія а/м «ВАЗ-2102» - ОСОБА_11 визнані потерпілими.
30.01.2017 року представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 заявила цивільний позов на відшкодування потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 2 035 000 грн.
01.02.2017 року представник потерпілого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_13 заявив цивільний позов на відшкодування потерпілому ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди в розмірі 57 120,85 грн.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 79052084 від 27.01.2017 ОСОБА_5 належить на праві приватної власності квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить цивільний позов у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.173 КПК України, слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов"язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Враховуючи вказану вимогу КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне заборонити власнику квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 , відчуження вказаної квартири, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7,107, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , шляхом заборони її відчуження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1