Справа № 369/9654/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/638/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 21.06.2017

УХВАЛА
Іменем України
21 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
захисників : ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002496 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року, яким,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця міста Слов`янськ, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання:
-за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки;
-за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 879 (вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок за проведення автотехнічної експертизи на користь держави. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з вироком, 04.07.2016 р. близько 17 год. 00 хв. в с. Княжичі на вул. Шевченка, поблизу будинку №8, Києво-Святошинського району Київської області, водій ОСОБА_9 , рухаючись заднім ходом на автомобілі марки «ГАЗ 330214» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в напрямку вул. Набережна, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не переконався у безпечності маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого виїхав на узбіччя зустрічної смуги руху, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , котрий рухався по узбіччю зустрічної смуги руху, в напрямку вул. Набережна в с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області.
Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень помер в кареті швидкої допомоги. Згідно висновку судово-медичної експертизи №316 від 30.07.2016: смерть ОСОБА_10 , 1948 р.н. наступила внаслідок поєднаної травми голови та шийного відділу хребта у вигляді саден та забитої рани голови, крововиливів в м`які покриви голови та під м`яку мозкову оболонку, перелому сьомого шийного хребця.
Крім того, 04.07.2016 року, близько 17 год. 00 хвилин, ОСОБА_9 , після скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце поблизу буд. 8 по вул. Шевченка в с. Княжичі Києво-Святошинського району Київської області, не зупинивши керований ним автомобіль марки «ГАЗ 330214» реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому усвідомлюючи, що він своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху України, поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і що останній позбавлений можливості вжити ефективних заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, викликаного наїздом автомобіля, не з`ясувавши стан потерпілого, тобто живий він чи мертвий, якщо живий, то в якому стані знаходиться, маючи можливість надати допомогу, оскільки сам тілесних ушкоджень не отримав, свідомості не втрачав, натомість з місця пригоди зник, при цьому карету швидкої медичної допомоги не викликав, не попросив це зробити людей, які проживають поряд з місцем події, тобто не вжив жодних заходів для надання допомоги потерпілому.
В апеляційних скаргах, які є ідентичними за своїм змістом обвинувачений ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просять змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_9 , та застосувати до нього ст. 69 КК України, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, а також, враховуючи особливість його роду занять (водій), не застосовувати до ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами для надання можливості заробляти на життя, утримувати матір-інваліда, малолітню доньку та надавати матеріальну допомогу сім`ї потерпілого.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначають, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, такі як добровільне відшкодування завданого збитку, про що свідчать розписки потерпілого ОСОБА_11 , які містяться в матеріалах справи, позицію потерпілого, який висловлював побажання всієї своєї сім`ї, що полягає у відсутності претензій до ОСОБА_9 , прийняття його вибачень і щирого каяття, при цьому потерпілий просив суд обрати ОСОБА_9 покарання не пов`язане з позбавленням волі. Потерпілий і обвинувачений погодились на те, що ОСОБА_9 продовжить надавати щомісячну допомогу сім`ї загиблого, але для цього йому потрібно бути на свободі і мати можливість заробляти дані грошові кошти. Також суд не врахував у сукупності наступні обставини, встановлені під час досудового та судового слідства, а саме: не повністю врахував особу обвинуваченого, в тому числі не навів об`єктивних і беззаперечних підстав для необхідності ізоляції ОСОБА_9 від суспільства, повне визнання вини, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні матері інваліда 1 групи, а також малолітньої доньки, ненавмисний характер вчиненого, відсутність обтяжуючих обставин, позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, інші обставини вчиненого (конструкцію автомобіля, що унеможливило видимість позаду автомобіля).
Апелянти вказують на те, що ОСОБА_9 працює на посаді водія і цим заробляє на життя, тому призначення йому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є позбавленням його можливості забезпечити свою родину, матір-інваліда, а саме важливе надавати матеріальну допомогу сім`ї потерпілого.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 135 та ч.2 ст.286 КК України.

Оскільки фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз та, відповідно до ст. 404 КПК України, перевіряє вирок суду лише в межах апеляційних скарг.

Що стосується доводів апеляційних скарг про суворість призначеного ОСОБА_9 покарання, то слід зазначити наступне.
Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 дотримався вимог зазначених норм кримінального закону. Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за своїм видом та розміром відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про необхідність реального відбування обвинуваченим ОСОБА_9 призначеного йому покарання колегія суддів вважає таким, що не грунтується на матеріалах справи.

Так, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаюється, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Разом з тим, судом не було враховано, що обвинувачений за місцем роботи характеризується позитивно, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому, перебування на утриманні ОСОБА_9 матері інваліда та малолітньої дитини, а також з`явлення із зізнанням до правоохоронних органів.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Однак, враховуючи наслідки, що настали внаслідок дій обвинуваченого колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників підлягають до часткового задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року - зміні в частині призначеного покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.
Вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 (три) роки, за ч. 1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

У відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно вважати ОСОБА_9 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.
С У Д Д І :

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4