Справа № 498/36/17
Номер провадження 1-кп/498/23/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2017 року смт. Велика Михайлівка

Великомихайлівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Велика Михайлівка кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000350 від 10.11.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кістельниця Великомихайлівського району Одеської області, громадянина України, вдівця, працює по найму, освіта неповна середня, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що у невстановлений час, у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на виготовлення та носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, власноручно, в домашніх умовах, із предметів господарсько-побутового призначення, виготовив предмет, який складається з держака, підвісу та ударної частини, який відноситься до категорії контактної неклинкової холодної зброї ударно-дробильної дії. 09.11.2016 року, під час особистого огляду в приміщенні Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області, у ОСОБА_4 за поясом штанів ззаду був виявлений та вилучений металевий предмет, який споруджений з металевої трубки, вкритий пластиком, на кінці якого мається металевий ланцюг з гирею. Згідно висновку експерта № 671-Б від 12.12.2016 року, предмет, виявлений та вилучений 09.11.2016 року у ОСОБА_4 , є кистенем, який відноситься до холодної зброї, категорії контактної не клинкової холодної зброї ударно-дробильної дії, виготовлений саморобним способом.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 263 КК України виготовлення та носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування 05.01.2017 року між прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області юристом 2 класу ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості. Текст угоди відповідно до вимог ст. ст. 469, 472 КПК України містить положення про те, що сторони визнають правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 263 КК України, обвинувачений беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, сторони узгоджують вид і міру покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком, який має визначити суд, та з застосуванням обмежень, визначених ст. 76 КК України. Також зазначено, що обвинувачений згодний на призначення названого виду покарання. Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину визнав у повному обсязі, підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості, просив її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що обвинувачений уклав угоду добровільно; права та обов`язки обвинуваченому неодноразово роз`яснювались; тиску на обвинуваченого не чинилось, міра покарання обвинуваченому узгоджувалась з урахуванням обставин, встановлених КК України та відповідає тяжкості вчиненого злочину. Просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, обвинуваченого звільнити від відбування покарання з іспитовим строком .

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників судового провадження про можливість затвердження угоди, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України. Вказаний злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Внаслідок вчинення злочину шкоду завдано суспільним інтересам. Потерпілий в кримінальному провадженні відсутній. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст..472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст. ст. 473, 474 КПК України.

Поясненнями сторін угоди встановлено, що вони уклали угоду про визнання винуватості добровільно.

Судом встановлено, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та на її основі може бути ухвалений вирок, остільки умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань, є фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України не судимий, працює по найму, вчинив злочин середньої тяжкості і щиро кається у скоєному. Тому суд вважає необхідним затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим та прокурором і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання у виді двох років обмеження волі.

За правилами ст. 75 КК України, враховуючи тяжкість злочину, особу винного, умови укладеної між сторонами угоди про визнання винуватості в частині узгодженого покарання, суд робить висновок про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно зі ст. 76 ч.1,2 КК України суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого не обирався. Суд вирішує долю речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України. Понесені по провадженню процесуальні витрати суд вважає за необхідне відшкодувати за рахунок обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 349, 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду, укладену 05 січня 2017 року між прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області юристом 2 класу ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України і призначити узгоджене сторонами угоди покарання за ч. 2 ст. 263 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2(два) роки.

У відповідності до ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 2 ч. 1, п.2 ч. 2 ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 527,76 грн.(п`ятсот двадцять сім гривень 76 копійок)

Речові докази у справі - полімерний пакет з кистенем, який виявлений та вилучений в ході особистого огляду ОСОБА_4 , який зберігається в кімнаті речових доказів Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП України в Одеській області- знищити у встановленому законом порядку.

Строк покарання засудженому ОСОБА_4 обліковувати з моменту проголошення вироку.

Апеляційна скарга може бути подана виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України на протязі 30 днів з дня проголошення вироку до апеляційного суду Одеської області, шляхом її подачі через Великомихайлівський районний суд, а засудженим, який перебуває під вартою протягом 30 днів з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1