АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/24/17 Справа № 697/1276/15-к Категорія: ч. 2 ст. 249 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарях ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6
з участю прокурорівОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого в режимі

відеоконференції ОСОБА_10

захисника в режимі

відеоконференції ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08.04.2016 р., яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:

- 27.01.2015 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 249 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік ,

визнаний невинуватим та виправданий за ч. 2 ст. 249 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини.

Цивільний позов прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Канівської міської ради Черкаської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рибним добувним промислом в сумі 3230 грн. залишено без розгляду.

в с т а н о в и л а :
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він, будучи засудженим 27.01.2015 р. Канівським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст. 249 КК України, в період часу з 23.00 год. 06.05.2015 р. до 12.30 год. 07.05.2015 р., знаходячись в акваторії Кременчуцького водосховища р. Дніпро біля набережної, розташованої неподалік буд. № 35 по вул. Г. Дніпра в м. Канів, діючи умисно, з метою незаконного вилову риби, з порушенням вимог п. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.02.1999 № 19 про заборону лову водних живих ресурсів із застосуванням знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих матеріалів усіх видів і найменувань та з порушенням вимог п. 4.14 «Правил любительського і спортивного рибальства», затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України 15.02.1999 № 19 про заборону лову риби в період нересту у всіх водосховищах з 1 квітня по 10 червня, за допомогою знаряддя лову - однієї рибацької сітки, яка відповідно по акту огляду знарядь лову №879/02 від 17.06.2015 р. є забороненим знаряддям лову, здійснив незаконний вилов риби виду: судак в кількості 6 штук, вартістю 510 грн. за дну штуку; лящ в кількості 1 штука, вартістю 170 грн. за одну штуку, заподіявши матеріальної шкоди рибному господарству України. Відповідно до розрахунку збитків № 751/02 від 27.05.2015 р. заподіяних рибному господарству внаслідок незаконного добування або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу наданого Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Черкаській області, згідно такс Постанови Кабінету Міністрів України від 21.11.2011 №1209, заподіяв шкоди на загальну суму 3230 грн.

Суд першої інстанції виніс виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 посилаючись на те, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст. 249 КПК України є недоведеним , тобто не доведено, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. Покази обвинуваченого про його непричетність до незаконного лову риби 07.05.2017 р. нічим не спростовано. Крім того, суд зазначив, що саме обвинувачення фактично грунтується на припущеннях.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи до уваги лише покази виправданого, послався на досліджені в судовому засіданні докази і не навів належних та обґрунтованих на нормах закону мотивів, з яких відкинув інші докази. Зокрема, безпідставно були відкинуті покази свідка ОСОБА_12 , який перебував в складі оперативної групи та проводив патрулювання на р. Дніпро і давав пояснення про обставини вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення.

Також судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про виклик свідків працівників правоохоронних органів, які перебували на місці пригоди 07.05.2015 р.

Прокурор просив повторно дослідити матеріали кримінального провадження та постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні

злочину, передбаченого ч.2 ст. 249 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією знарядь і засобів лову та всього добутого. На підставі ст. 71 КК України призначити покарання за сукупністю вироку від 27.01.2015, та з урахуванням ст. 72 КК України визначити остаточне покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією знарядь і засобів лову та всього добутого. Цивільний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, думку прокурорів, які підтримали подану прокурором ОСОБА_7 апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти її задоволення, просили виправдувальний вирок суду залишити без змін, оскільки він є законним і обґрунтованим, повторно дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п.1 ч.3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що міськрайонний суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку.

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що прокурором пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення в суді першої інстанції не доведено, та не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 , а припущення та сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого слід тлумачити на його користь.

Вказана позиція викладена і у п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, де Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться зібраними по справі доказами - матеріалами кримінального провадження №0000162, які надані суду, зокрема даними:

- даними протоколу огляду місця події від 07.05.2015 року;

- даними акту огляду знарядь лову, відповідно до якого рибацька сітка являється

забороненим знаряддям лову.

Крім того, на підтвердження пред`явленого обвинувачення, орган досудового розслідування послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та показання ОСОБА_10 від 21.06.2015 р., які він давав в якості підозрюваного.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції правильно встановив, те що державним обвинуваченням не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_10 ..

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Крім того, колегією суддів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України проведено повторне часткове дослідження доказів, під час якого допитано:

- обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтвердив покази дані ним в суді першої інстанції, та пояснив, що не причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, він 07.05.2015 року ловив рибу за допомогою спінінга, при цьому випадково зачепив рибацьку сітку, яка була виставлена в поперек річки Дніпро на значній відстані від берега. Під час того, як він звільняв спінінг від сітки, до нього підійшов працівник рибохорони на ім`я ОСОБА_15 , а згодом і дільничний інспектор ОСОБА_12 , які наказали вийняти сітку. Згодом підійшли поняті та був викликаний слідчий, який склав протокол огляду місця події. Крім того, зазначив, що він неодноразово притягувався до відповідальності за браконьєрство, є наркозалежною особою і перебував в стані наркотичного сп`яніння, тому не міг адекватно оцінювати обставини, і коли працівники міліції наказали йому взяти провину щодо вилову риби сіткою на себе, пообіцявши, що він сплатить штраф і зможе надалі ловити рибу, погодився. Обвинувачений пояснив апеляційному суду, що на даний час він проходить лікування та реабілітацію від наркозалежності ;

- свідка ОСОБА_13 , який підтримав покази дані ним в суді першої інстанції, та пояснив, що біля 13.00 год. 07.05.2015 р. він разом із своїм знайомим ОСОБА_14 були запрошені працівниками міліції в якості понятих при огляді місця події, та, підійшовши до р. Дніпро, вони побачили, як раніше знайомий їм ОСОБА_10 в присутності працівників міліції витягував рибацьку сітку. Він не бачив, як обвинувачений ловив рибу сіткою. В його присутності ОСОБА_10 пояснював, що цю сітку він не ставив, а виловив її за допомогою спінінга ;

- свідка ОСОБА_14 , який підтримав покази дані ним в суді першої інстанції, та вказав, що він разом з ОСОБА_13 побачив на березі ОСОБА_10 уже в оточенні працівників міліції, який самостійно витягував сітку. ОСОБА_10 пояснював працівникам міліції, що вказана сітка не його, та він не здійснював вилов риби за допомогою неї;

- свідка ОСОБА_12 , який також підтримав покази дані ним в суді першої інстанції, та пояснив, що 07.05.2015 р. він в складі оперативної групи проводив патрулювання на р. Дніпро, та побачив, як ОСОБА_10 , якого знав раніше, діставав сітку з річки, після чого було викликано слідчого для складання протоколу огляду місця події. У його присутності ОСОБА_10 визнавав свою вину та пояснював, що вказану сітку на його прохання виставила інша невідома особа.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правомірно поклав в обґрунтування судового рішення показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які вони безпосередньо давали під час судового засідання, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими матеріалами кримінального провадження, так як згідно ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Що стосується показів свідка ОСОБА_12 , який є працівником правоохоронного органу, то на думку колегії суддів, він є зацікавленою особою, крім того, його покази в частині того, що обвинувачений здійснював незаконний вилов риби з допомогою сітки та визнавав свою вину - нічим не підтверджені, та спростовуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі - показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які вони давали суду першої та апеляційної інстанції, і які є послідовними та узгоджуються між собою та показаннями обвинуваченого і іншими доказами по справі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_10 про непричетність до незаконного лову риби 07.05.2015 р. нічим не спростовано. Крім показів свідка ОСОБА_12 , який є працівником правоохоронного органу, жодного доказу того, що ОСОБА_10 в період часу з 23.00 год. 06.05.2015 р. до 13.00 год. 07.05.2015 р. займався незаконним виловом риби з допомогою сітки - немає. Зокрема, досудовим слідством не надано доказів, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_10 06.05.2015 р. виставив рибацьку сітку для лову риби.

Колегія суддів також бере до уваги той факт, що під час огляду місця події не зафіксовано жодного човна за допомогою якого можливо було б встановити рибацьку сітку. Крім того, відповідно до протоколу огляду місця події від 07.05.2015 року довжина рибацької сітки сягала близько 94 м., що на думку колегії суддів, унеможливлює її встановлення однією особою, без використання човна.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що згідно акту дослідження знарядь лову (а.с. 36 м.к.п.) не можна з`ясувати особу, яка його проводила, наявність у неї спеціальної освіти, досвіду роботи. Сам текст цього акту є не конкретизованим, таким, що має протиріччя довжина сітки визначена приблизно, робиться неаргументований (теоретичний висновок про вилов риби, сіткою, яка має механічні пошкодження і в той же час знаходиться в доброму стані). Крім того, як доказ акт дослідження знарядь лову не спростовує покази ОСОБА_10 про непричетність до вилову риби.

В своїй апеляційній скарзі, прокурор посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в клопотанні прокурора про допит свідків, а саме - працівників правоохоронних органів, які перебували на місці пригоди 07.05.2015 року.

Однак, як вбачається з обвинувального акту, та реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового розслідування допитувалися лише свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , та в порядку ст. 290 КПК України органом досудового розслідування сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування, відповідно до яких працівники правоохоронних органів, які перебували на місці пригоди 07.05.2015 року не допитувалися.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про допит свідка ОСОБА_12 , який є працівником правоохоронного органу. В свою чергу, на думку колегії суддів, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про допит інших працівників правоохоронних органів, які перебували на місці пригоди 07.05.2015 року.

Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_10 , однак, на думку колегії суддів, характеризуючі дані на особу не можуть бути доказом вини у вчиненні злочину.

Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не усунуто протиріччя у показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказані свідки також допитувалися апеляційним судом, вони підтвердили свої покази, які вони давали суду 1 інстанції, їх покази були послідовними та узгоджуються між собою і іншими доказами по справі.

Посилання прокурора на покази вказаних свідків, які вони давали під час досудового розслідування не ґрунтуються на вимогах закону, а саме ч.4 ст. 95 КПК України, відповідно до якої, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Об`єктивна сторона злочину передбаченого ч.2 ст. 249 КК України характеризується сукупністю трьох ознак: 1) діяння - незаконне зайняття рибним, звіриним або іншим водним добувним промислом; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди; 3) причинний зв`язок між діянням і наслідками. Зайняття водним добувним промислом - це дії, які полягають у вилученні (ловля, збирання, добування тощо) будь-якими знаряддями (промисловими, любительськими, забороненими) водних живих ресурсів із природного середовища.

На думку колегії суддів, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення факту виставляння рибацької сітки для лову риби саме ОСОБА_10 , та відсутності доказів, які спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_10 щодо випадкового зачеплення рибацької сітки спінінгом, відсутня об`єктивна сторона інкримінованого ОСОБА_10 злочину, а відсутність хоча б одного елементу складу злочину свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

З огляду на викладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України, для скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення нового вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_10 є законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, ч.1 п.1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Вирок Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :