Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1506/17
н/п 1-кп/490/492/2017
ВИРОК
Іменем України
07 червня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0004347, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Баланове Очаківського району Миколаївської області, є громадянином України, неодруженим, має повну загальну середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є раніше судимим:

- 06 квітня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробування строком на два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
15 вересня 2016 року, близько 01 год. 30 хв., ОСОБА_5 , знаходячись біля магазину "Цемент", розташованого по вул. Веселинівській в м. Миколаєві, в ході конфлікту, що виник раптово, діючи умисно, наніс ОСОБА_4 один удар ножем в область тулубу, чим спричинив останньому тілесне ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з ушкодженням селезінки та шлунку, яке за ступенем тяжкості належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, винним він себе не визнав та повідомив, що дійсно 15 вересня 2016 року, вночі, він біля магазину "Цемент " зустрів потерпілого, який там знаходився з двома дівчинами та свідком ОСОБА_7 .. Він (обвинувачений) був на велосипеді і дійсно розмовляв з потерпілим та попросив в нього цигарку. Далі під час розмови з потерпілим, останній сказав якесь слово, яке саме він не пам`ятає, але воно його образило, та він наніс потерпілому удар долонею по обличчю. У відповідь потерпілий наніс йому удар ногою у пах. Потім він намагався нанести потерпілому удар, але той схопив його за футболку і наніс другий удар. Після другого удару потерпілого з нього злетіла футболка, яку він залишив на місці пригоди. Після цього, усвідомлюючи фізичну перевагу потерпілого, він не намагався нанести йому удари, а тільки виказував в його бік образи. Потім він сів на велосипед та поїхав з місця події. Ударів ножем потерпілому він не наносив. У нього при собі не було ножа. Ні в кого з присутніх він не бачив ножа. Його дійсно пригощали пивом, але у стані алкогольного сп`яніння він не перебував.

Не дивлячись на те, що обвинувачений винним у вказаному вище злочину себе не визнає, винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину беззаперечно доводиться сукупністю доказів, досліджених судом під час судового розгляду.

Так, з висновку судово-медичної експертизи № 1860 від 30.11.2016 слідує, що при надходженні 15 вересня 2016 року о 02 год. 00 хв. до лікарні ШМД м. Миколаєва у ОСОБА_4 мало місце тілесне ушкодження у вигляді рани в лівому підребер`ї з рановим каналом, що проникає в черевну порожнину з пораненням шлунку та селезінки і з виникненням піддіафрагмального абсцесу зліва, реактивної емпієми плеври зліва та лівосторонньої пневмонії, що утворилося від разової дії колюче-ріжучого предмету (по типу клинка ножа), можливо незадовго до звернення до лікарні, а також, що за ступенем тяжкості це тілесне ушкодження належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Пояснюючи обставини походження зазначених вище тілесних ушкоджень під час допиту у суді 03 квітня 2017 року потерпілий ОСОБА_4 суду повідомив, що 15 вересня 2016 року, близько 24 год., він, свідок ОСОБА_7 , дівчини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також іще один хлопець циганської національності, який не забажав давати свідчення, знаходилися на лавці біля магазину "Юг-Цемент", де відпочивали, вживали пиво. Потім вони вирішили вжити коньяку, та він і ОСОБА_10 прослідували до магазину, щоб купити коньяк. Біля магазину вони зустріли ОСОБА_11 та його товариша. Ті попросили купити їм насіння і пива. Вони разом зайшли до магазину, де придбали для обвинуваченого та його товариша пиво і насіння, а для себе коньяк. Далі він та ОСОБА_10 повернулися до тої ж лавки, де знаходилися дівчата і циган. Почали розливати коньяк. У цей момент до лавки на велосипеді під`їхав ОСОБА_11 . Останній попросив в нього цигарку. На це він відповів, що в нього залишилася лише одна, і він її віддасть, якщо ОСОБА_11 дасть йому велосипед, щоб поїхати до магазину по цигарки. Обвинувачений погодився і попросив, щоб він, коли буде у магазині, забрав в охоронця телефон ОСОБА_11 . Оскільки в магазині декілька охоронців, він став уточнювати в обвинуваченого в якого з охоронців конкретно він має забрати телефон. Це Підгайному не сподобалася, і між ними почався словесний конфлікт. В процесі конфлікту ОСОБА_11 наніс йому удар ліктем в область обличчя. У відповідь на це він наніс ОСОБА_11 прямий удар ногою у живіт, від чого той упав на землю. Підвівшись, обвинувачений знову наблизився до нього та знову намагався нанести удар, але він знову таким же чином як перший раз ударив ОСОБА_11 ногою у живіт, і той знову упав на землю та знову підвівся і наблизився до нього. Він взяв обвинуваченого за футболку. У цей момент і був удар ножем. Усі почали кричати "в нього ніж". Він почав тікати від ОСОБА_11 по площадці навколо лавки, а той наздоганяв його. Потім він упав та почав хрипіти, підняв светр і побачив дірку. У цей момент до нього підійшли ОСОБА_10 та хлопець-циган, які перевели його на другій бік проїжджої частини, де був стіл та лавки. Звідти на машині його доставили до лікарні. Як доставляли до лікарні не пам`ятає. Удару ножем та самого ножа в руках ОСОБА_11 він не бачив. Зі слів своєї матері йому відомо, що наступного дня обвинувачений приходив до неї та приносив 3000 грн..

По суті аналогічні показання потерпілий ОСОБА_4 дав під час проведення 07 грудня 2016 року за його участю слідчого експерименту на місці події у формі відтворення обстановки та обставин події злочину.

Відомості про обставини вчинення відносно ОСОБА_4 злочину, що містяться у наведених вище його показаннях, а також результати проведення слідчого експерименту повністю узгоджуються із показаннями допитаного під час судового розгляду свідка ОСОБА_7 ..

Так, будучи допитаний судом в якості свідка ОСОБА_7 показав, що у вересні 2016 року, точної дати не пам`ятає, з потерпілим, який є його товаришем, вирішили прогулятися до магазину "Стекляшка". Біля магазину вони зустріли ОСОБА_11 з його товаришем, придбали у магазині воду та спиртні напої, пригостили пивом ОСОБА_11 та попрямували до лавки, що знаходиться неподалік від магазину. Там вони, а саме він, потерпілий та дві дівчини відпочивали. Потім до них підійшов обвинувачений і попросив у потерпілого цигарку, яку той дав. Між потерпілим та обвинуваченим через щось виник словесний конфлікт, який переріс у бійку. Першим удар рукою в обличчя потерпілому наніс ОСОБА_11 . Потерпілий у відповідь ударив обвинуваченого ногою у нижню частину тіла і той упав на землю, а потім підвівся і потерпілий так само наніс іще один удар. Коли після другого удару обвинувачений знову встав, він та потерпілий знову "зчепилися". Що далі відбувалося між потерпілим та обвинуваченим він не бачив, оскільки був зайнятий написанням відповідей у телефоні. Коли це все відбувалося він знаходився на відстані близько 1,5 метри від потерпілого та обвинуваченого і близько 3-4 метрів від лавки, де сиділи дівчати. Останні були у паніці, кричали, хтось з них кричав, щоб потерпілого та обвинуваченого розняли. Потім потерпілий та обвинувачений кругами ходили по площадці, що навколо лавки. Приблизно через три хвилини після того, як обвинувачений впав, він (свідок) підійшов до потерпілого, який лежав на проїжджій частині, і побачив в нього руку у крові. У проміжок часу з того моменту як обвинувачений та потерпілий билися, і до моменту коли він побачив потерпілого на проїзній частині, на місці події, крім нього, обвинуваченого та двох дівчат, нікого не було. Він не бачив ні в кого ножа і не чув щоб хтось кричав, що в когось є ніж. Вони піймали машину та повезли потерпілого до лікарні. Куди пішов ОСОБА_11 , він не знає.

Наведені вище показання обвинуваченого, потерпілого та свідка в частині обставин конфлікту і подальшої бійки між потерпілим та обвинуваченим узгоджуються із фактом знайдення на місці пригоди під лавкою навпроти магазину "Цемент" футболки обвинуваченого ОСОБА_5 , що зафіксовано у протоколі огляду місця події від 15.09.2016.

Оглядом вказаної футболки встановлено, що на передньому боці вона має пошкодження у вигляді відірваного шматка тканини розміром приблизно 35-40 см. в вертикальному напрямку зверху до низу, про що свідчить відповідний протокол від 22.09.2016.

Під час досудового розслідування свідок ОСОБА_7 упізнав вказану футболку, як ту, що в неї 15 вересня 2016 року під час бійки з ОСОБА_4 був одягнутий обвинувачений ОСОБА_5 ..

Доречи й сам обвинувачений у суді не заперечував, що це саме його футболка.

Хоча під час повторного допиту 06 червня 2017 року потерпілий заявив, що не вважає обвинуваченого винним у спричиненні йому тілесних ушкоджень, оскільки начебто пригадав, що після бійки обвинувачений сів на велосипед і поїхав з місця події, при цьому він (потерпілий) себе нормально почував і що було далі не пам`ятає, а інші повідомлені ним данні він знає зі слів слідчого та матері, "яка когось послухала", проаналізувавши наведені докази, у тому числі й показання самого обвинуваченого, суд вважає вказані докази достатнім для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, виходячи з наступного.

По суті жодна з допитаних судом осіб, ані обвинувачений, ані потерпілий, ані свідок ОСОБА_7 , не заперечують того факту, що 15 вересня 2016 року, близько опівночі, між потерпілим та обвинуваченим виник словесний конфлікт, який переріс у бійку, що в процесі цієї бійки обвинувачений першим наніс удар рукою потерпілому в обличчя, а останній у відповідь - два удари ногою у живіт обвинуваченому, що після вказаних ударів обвинувачений вставав та знову наближався до потерпілого для продовження бійки.

Доведеність тієї обставини, що 15 вересня 2016 року незадовго до потрапляння до лікарні о 02 год. 00 хв., потерпілому було спричинено тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення, також ні в кого з учасників процесу сумнівів не викликає. Крім цього, ця обставина беззаперечно доводиться наведеним вище висновком судово-медичної експертизи, якою крім цього, підтверджується факт спричинення тілесного ушкодження від разової дії колюче-ріжучого предмету (по типу клинка ножа).

Як слідує з показань свідка ОСОБА_7 ніхто інший, крім обвинуваченого, з моменту початку конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і до виявлення свідком потерпілого на поїзній частині дороги з тілесним ушкодженням, до останнього не наближався, а отже можливість спричинення вказаного тілесного ушкодження будь-ким іншим, крім обвинуваченого, виключається.

Недостовірність показань потерпілого, які він надав 06 червня 2016 року, в тій частині, що він зараз згадав, як після бійки з ОСОБА_11 почувався добре, обвинувачений після цієї бійки відразу ж поїхав з місця події на велосипеді, і що далі він нічого не пам`ятає, також у суду сумнівів не викликає.

Як під час першого допиту у суді, так і під час проведення слідчого експерименту у ході досудового розслідування, потерпілий чітко і послідовно повідомляв та показував на місці пригоди, як після обміну ударами він втікав від обвинуваченого, а той наздоганяв його, бігаючи по колу на площадці біля згаданої вище лавки, що узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_7 , які той надав у суді.

З огляду на наведене, суд вважає показання, які потерпілий дав суду під час першого допиту, достовірними і бере їх до уваги під час ухвалення вироку.

Як слідує з цих показань, тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення потерпілому було завдано у той момент, колі обвинувачений після другого падіння на землю від удару потерпілого, наблизився до останнього і присутні при цьому особи стали кричати, що в обвинуваченого ніж.

З огляду на наведене та з огляду на механізм утворення тілесного ушкодження, описаний у висновку судово-медичної експертизи, вказане тілесне ушкодження спричинене саме шляхом однократного удару ножем.

На ту обставину, що саме обвинувачений спричинив потерпілому згадане вище тілесне ушкодження вказують показання ОСОБА_12 про те, що наступного дня обвинувачений пропонував його матері 3 000 грн..

Показання ж обвинуваченого в частині заперечення ним факту нанесення удару ножем потерпілому під час бійки між ними суд також вважає недостовірними і такими, що є обраним ним способом захисту від пред`явленого обвинувачення з метою уникнути кримінальної відповідальності та покарання, оскільки надані суду докази, що наведені вище, не залишають жодних сумнівів у доведеності його прямої причетності до вказаного злочину.

Відповідно, суд не бере ці показання до уваги при ухваленні вироку.

Згідно висновку комплексної стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 64 від 02.02.2017, ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення 15 вересня 2016 року на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство чи інший хворобливий стан психіки не страждав та у теперішній час не страждає, виявляє емоційно нестійкий розлад особистості, імпульсивний тип. У період часу, що цікавить слідство, в нього не було будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності, тоді він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час він також може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В ОСОБА_5 виявлений такий, що відповідає нормі, інтелект, психічна властивість особистості збуджувального типу. ОСОБА_5 в період вчинення інкримінованого йому діяння у стані фізіологічного афекту не перебував.

Слід зазначити, що суд вважає неприйнятною заяву захисника ОСОБА_6 про те, що стороні захисту в порушення вимог ст. 290 КПК України не було відкрито всіх доказів, які надавалися стороною обвинувачення суду на підтвердження винуватості ОСОБА_5 , у тому числі результати слідчого експерименту за участю потерпілого і протокол огляду місця події тощо, оскільки згідно наданого прокурором та дослідженого судом відповідного протоколу від 16.02.2017 доступ до всіх матеріалів кримінального провадження, що були в розпорядженні сторони обвинувачення і складалися з 1-го тому на 204-х аркушах, було надано обвинуваченому та його на той час захиснику ОСОБА_13 ..

Та обставина, що обвинувачений та його на той час захисник не підтвердили факт надання їм стороною обвинувачення доступу саме шляхом зазначення найменування таких матеріалів, як того вимагає ч. 9 ст. 290 КПК України, не свідчить про те, що такий доступ стороні захисту не надавався, оскільки ані під час встановлення обсягу та порядку дослідження доказів, ані під час з`ясування думки сторони захисту щодо можливості дослідження наданих прокурором доказів, ані під час їх безпосереднього дослідження судом під час судового розгляду, ані захисник ОСОБА_13 , ані обвинувачений не заперечували проти їх дослідження з посиланням на те, що доступ до цих матеріалів не надавався їм у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України.

Також є неприйнятною заява захисника ОСОБА_6 про недопустимість використання як доказів відомостей, що містяться у протоколах огляду місця події з посиланням на факт незалучення слідчим понятих для проведення цих слідчих дій, оскільки обов`язкове залучення понятих для проведення таких слідчих дій як огляд місця події, крім випадків, проведення огляду у житлі чи іншому володінні особи, частина 7 ст. 223 КПК України не передбачає, а у випадку проведення огляди місця події у цьому кримінальному провадженні огляди проводилися саме у публічно доступних місцях.

Таким чином, дослідивши наведені вище докази та оцінивши їх у сукупності, суд вважає винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених на початку мотивувальної частини вироку, беззаперечно доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження - умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий умисний насильницький злочини, його особу, а саме те, що він є раніше судимим за вчинення аналогічного злочину та вчинив злочин у період випробування, призначеного судом при звільненні від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, не працює, за місцем колишнього навчання характеризується посередньо, є учасником бойових дій, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, як обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину повторно, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Оскільки обвинувачений заперечує факт його перебування під час події злочину у стані алкогольного сп`яніння та достатніх і переконливих доказів на підтвердження цього факту суду не надано, суд не вважає можливим стверджувати, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, і враховувати цю обставину при призначенні йому покарання.

Показання потерпілого та свідка про те, що обвинувачений перед подіями, про які йдеться у вироку, вживав алкогольний напій - пиво, не є достатніми доказами для висновку про те, що ОСОБА_5 винив злочин саме у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

Крім цього, оскільки обвинувачений, будучи засудженим вироком від 06.04.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки, вчинив злочин у період строку випробування, суд вважає за необхідне при призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України, частково приєднати до покарання призначеного за цим вироком невідбуте покарання за вироком від 06.04.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва та остаточно призначити ОСОБА_5 для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.

Таке покарання відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості вчинених ним злочинів, а також є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов потерпілого про стягнення на його користь з обвинуваченого відшкодування завданих йому злочином майнової та моральної шкоди, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 128 КПК України, слід залишити без розгляду, оскільки вказаний цивільний позов потерпілим подано 13 квітня 2017 року, тобто після початку судового розгляду, який розпочався 03 квітня 2017 року.

Відповідно до положень п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України речовий доказ, а саме футболку білого кольору із написами на передньому її боці барвником чорного кольору, що має частину відірваної тканини, яка належить обвинуваченому ОСОБА_5 та зберігається у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області, оскільки ця річ не являє собою матеріальної цінності, слід знищити.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 КПК України якщо обвинувачений, що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі, суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи особу обвинуваченого та встановлені під час кримінального провадження обставини, суд не вбачає підстав для зміни застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили на інший.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання за цей злочин у вигляді позбавлення волі строком на шість років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 78 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, призначене вироком від 06.04.2016 Центрального районного суду м. Миколаєва, та остаточно призначити ОСОБА_5 для відбування покарання у виді позбавлення волі строком на сім років шість місяців.

Строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання відраховувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 22 вересня 2016 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення у період з 22 вересня 2016 року по 07 червня 2017 року включно, зарахувати із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 - залишити без розгляду.

Речовий доказ, а саме футболку білого кольору із написами на передньому її боці барвником чорного кольору, що має частину відірваної тканини, яка належить обвинуваченому ОСОБА_5 та зберігається у камері зберігання речових доказів Центрального ВП ГУ НП в Миколаївській області - знищити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили - залишити попереднім.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - у той же строк з дня отримання ним копії вироку.

Головуючий: