Справа №487/5688/16-к 12.12.2016
Провадження: № 11-сс/784/532/16 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Категорія: оскарження ухвали слідчого судді Доповідач апеляційного суду:
про накладення арешту на майно ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року, якою накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 ,
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8
представник власника майна: ОСОБА_7
в с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року клопотання начальника СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно задоволено. Застосовано в рамках кримінального провадження з проведення досудового розслідування кримінальних правопорушень, відомості про вчинення яких 26.02.2016 року та 14.05.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070, захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на нерухоме майно домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу № 591 від 22.02.2013 року (частка 1/1), з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали, скасувати її та відмовити у задоволенні клопотання начальника СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_9 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт вказує, що про існування оскаржуваної ним ухвали ОСОБА_6 стало відомо лише 29.11.2016 року в суді під час розгляду її заяви на дії слідчого Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області.
Стверджує, що, постановляючи ухвалу про арешт майна, слідчий суддя проігнорував положення КПК України, якими визначено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, порушив ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 41 Конституції України.
Наголошує на тому, що кримінальний процесуальний закон встановлює вичерпний перелік осіб, стосовно майна яких може бути прийнято рішення про його арешт та вказує, що станом на дату прийняття слідчим суддею оскаржуваної ухвали в межах кримінального провадження № 0000070 жодній особі не повідомлено про підозру в порядку ст.ст. 276-279 КПК України.
Посилається на абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, відповідно до якого не може бути арештоване майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім цього, апелянт посилається на узагальнення судової практики ВССУ щодо застосування слідчими суддями такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
Звертає увагу апеляційного суду на неврахування слідчим суддею положень ст. 173 КПК України, що полягає у відсутності правової підстави для арешту належного ОСОБА_6 на праві приватної власності домоволодіння, протиправного позбавлення або обмеження права власності.
На думку апелянта важливим також є те, що санкція ч. 1 ст. 203-2 КК України не передбачає конфіскації, крім того, слідчим не наведено доказів участі ОСОБА_6 в скоєнні злочину, що розслідується в рамках кримінального провадження № 0000070.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Під час розгляду клопотання начальника СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_10 , про арешт майна від 16.11.2016 року слідчим суддею встановлено, що в рамках здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, відомості щодо яких 26.02.2016 року та 14.05.2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070, керівник органу досудового розслідування ініціював перед слідчим суддею клопотання, в якому просив накласти арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_6 .
В клопотанні необхідність накладення арешту вмотивована забезпеченням спеціальної конфіскації майна на підставі п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, зважаючи на те, що у зазначеному домоволодінні фактично проживає організатор надання послуг в сфері грального бізнесу ОСОБА_11 . Ця особа являється близьким родичем (чоловіком) власниці домоволодіння ОСОБА_6 .
Крім того, в клопотанні зазначено, що орган досудового розслідування має достатні підстави вважати, що вищевказане нерухоме майно придбано ОСОБА_11 на гроші, отримані в якості доходу від зайняття злочинної діяльності в сфері грального бізнесу. Також вказано, що майно відповідає критеріям п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, а було юридично оформлене на ОСОБА_6 з метою уникнення конфіскації майна.
Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про обгрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного у клопотанні майна. При цьому зазначивши, що згідно п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Також в своєму рішенні слідчий суддя керувався ст.ст. 96-1, 96-2 КК України, які регламентують застосування спеціальної конфіскації у кримінальному провадженні.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
При розгляді клопотання начальника СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області капітана поліції ОСОБА_9 від 16.11.2016 року про накладення арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 , належного на праві приватної власності ОСОБА_6 , слідчим суддею в повній мірі дотримані як загальні правила застосування заходів забезепечення кримінального провадження, передбачені ст. 132 КПК України, так і ст.ст. 170-173 КПК України спеціальні норми, що регламентують застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.
СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000070, за фактом організації ОСОБА_11 за попередньою змовою зі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 злочинної діяльності у сфері грального бізнесу. Вказані дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 203-2 КК України (а.с.п. 4 витяг з кримінального провадження № 0000070).
Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що сукупність здобутих під час досудового розслідування доказів в достатній мірі свідчить про обгрунтованість клопотання в частині необхідності накладення арешту з метою спеціальної конфіскації.
В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 придбано організатором надання послуг в сфері грального бізнесу ОСОБА_11 внаслідок отримання доходу від такої незаконної діяльності та оформлено на близького родича дружину ОСОБА_6 (а.с.п. 5-6, 7).
Таким чином, твердження слідчого судді про відповідність вказаного нерухомого майна критеріям, визначеним п. 1 ч. 1 ст. 96-2 КК України, та ймовірність застосування в подальшому спеціальної конфіскації ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Можливість накладення арешту на майно з метою забезпечення спеціальної конфіскації передбачена п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Ухвалене рішення відповідає вимогам ст.ст. 170, 173 КПК України, слідчим суддею дотримано порядок вирішення питання про арешт майна та в повній мірі враховані обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, в тому числі розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Вищенаведеними обставинами спростовуються твердження апелянта стосовно недотримання слідчим суддею вимог КПК України, а так само щодо невиправданого порушення права власності ОСОБА_6 та про недоведеність обґрунтованості накладення арешту.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_6 не перебуває в статусі підозрюваної/обвинуваченої не заслуговують на увагу. Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, тобто в даному випадку перебування власника майна в статусі підозрюваного/обвинуваченого не є обов`язковою умовою для законності накладення арешту на майно.
Всі інші доводи апелянта не впливають на законнність та обгрунтованість ухвали слідчого судді.
Таким чином, ухвала слідчого судді відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України, і підстави для її скасування відсутні.
Оскільки апеляційна скарга подана в межах строку на апеляційне оскарження, питання щодо його поновлення не розглядалось.
Керуючись ст.ст. 167, 170, 405, 407, 422, 424 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року про накладення арешту на нерухоме майно домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_6 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: