Справа № 675/116/17
Провадження № 1-в/675/143/2017
У Х В А Л А

"11" травня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Запоріжжя, такого, що відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про умовно-дострокове звільнення,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», оскільки він був засуджений до довічного позбавлення волі без конфіскації майна з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років. Засуджений звернув увагу суду, що на теперішній час він відбув 20 років позбавлення волі як визначено у вироку. ОСОБА_5 вважає, що вказані обставини є достатніми підставами для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
ОСОБА_6 засуджений вироком Окружного суду округу Бекес від 21 березня 2002 року та Вищого суду м. Сегед від 21 серпня 2003 року за ст. 166 секція (1) btk та за секцією (2), підпункти a, b, f Кримінального кодексу Угорщини до довічного позбавлення волі з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років з обов`язковим видворенням за межі Республіки Угорщина.
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року вирок Окружного суду округу Бекес від 21 березня 2002 року та Вищого суду м. Сегед від 21 серпня 2003 року визнаний. ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислюється з 8 грудня 1999 року.
Ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 грудня 2007 року постанову апеляційного суду Закарпатської області від 26 вересня 2007 року щодо ОСОБА_5 змінено: виключено з неї висновок про визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину. Визнано вирок Окружного суду округу Бекес від 21 березня 2002 року та Вищого суду м. Сегед від 21 серпня 2003 року щодо ОСОБА_5 . Приведено цей вирок у відповідність з Кримінальним кодексом України (в редакції 2001 року), за яким ОСОБА_5 вважається засудженим за п. п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі без конфіскації майна з можливістю умовного звільнення на поруки не раніше ніж через 20 років. У решті постанова апеляційного суду залишена без змін.
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2016 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк попереднього ув`язнення тримання під вартою як запобіжний захід з 08 грудня 1999 року по 21 серпня 2003 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, вважає, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Представник установи ОСОБА_4 суду пояснив, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, застосування умовно-дострокового звільнення до такої категорії засуджених чинним законодавством України не передбачене, крім того поведінка ОСОБА_5 свідчить про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечував.
Допитавши засудженого, представника установи, перевіривши матеріали, додані до заяви, особову справу засудженого, вислухавши висновок прокурора, суд знаходить, що клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як визначено п. 3 ст. 9 Європейської конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, виконання вироку регулюється законодавством держави виконання вироку, і тільки ця держава має право приймати всі відповідні рішення.
Згідно з ч. 3 ст. 611 КПК України, виконання покарання в Україні стосовно переданої особи, засудженої вироком суду іноземної держави, здійснюється згідно з кримінально-виконавчим законодавством України. До особи, переданої в Україну для подальшого відбування покарання, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення, амністію або здійснено помилування у порядку, передбаченому законом.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Кримінальний Закон визначає два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Чинний Кримінальний кодекс України не містить норм, які б передбачали право засудженого до покарання у виді довічного позбавлення волі, після відбуття певного строку покарання, за певних умов, на дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого, передбачена ст. 81 Кримінального кодексу України, поширюється лише на осіб, засуджених, у тому числі, до покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Аналогічна позиція викладена у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином відповідно до вимог ст. 81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є саме факт доведення засудженим свого виправлення.
Разом з тим, з матеріалів особової справи судом встановлено, що під час відбування покарання до ОСОБА_5 застосовувались стягнення, три з яких на момент розгляду клопотання не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. Зазначені стягнення ОСОБА_5 вважає незаконними, однак не оскаржив дії представників установи з приводу застосування до нього стягнення, це питання не було предметом розгляду компетентним судом за встановленою процесуальною процедурою та з цього приводу не було прийняте судом рішення, яке б набрало законної сили. З поданої суду характеристики на засудженого вбачається, що ОСОБА_5 характеризується негативно, оскільки схильний до створення конфліктних ситуацій з іншими засудженими, на критику реагує агресивно, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.
Інших об`єктивних даних, які б переконували суд у тому, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, суду надано не було.
За таких обставин суд приходить до висновку, що поведінка засудженого ОСОБА_5 свідчить про те, що він не довів своє виправлення, а тому відсутні підстави та встановлена національним законодавством процесуальна процедура для його умовно-дострокового звільнення.
Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким»,
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
Постанова може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду на протязі семи діб з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1