Справа №589/2562/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/192/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000460 від 06 квітня 2016 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 , першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Шостка, Сумської області, раніше судимого:

1) 18.04.2013 року Глухівським міськрайонним судом Сумської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 06 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 судові витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування в загальній сумі 880 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, наприкінці серпня 2015 року ОСОБА_8 перебуваючи на території залишеного домоволодіння, яке знаходиться в с. Араповичи, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, знайшов дикоростучу рослину коноплі, яку з метою збуту, зірвав, висушив, та залишив зберігати в приміщенні даного будинку, незаконно виготовив та придбав особливо небезпечний наркотичний засіб. Після спливу кількох днів, ОСОБА_8 повернувся до занедбаного будинку, подрібнив листя висушеної рослини, помістив їх в поліетиленовий пакет та поклавши згорток у кишеню одягу, перевіз його до власного будинку АДРЕСА_1 , де продовжив зберігати, з метою подальшого збуту. Зробивши згорток з полімерної плівки, в який поклав наявний у нього особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс» та декілька каменів, для надання згортку ваги, 06 квітня 2016 року в денний час, ОСОБА_8 , знаходячись біля зовнішньої огорожі Шосткинської виправної колонії № 66, розташованої за адресою: Сумська область, Шосткинський район, с. Гамаліївка вул. Радянська, 57-А, з метою передачі наркотичного засобу у місця позбавлення волі, перекинув згорток на охоронювану територію колонії, при цьому був помічений та затриманий працівниками оперативного відділу колонії.

06 квітня 2016 року в ході огляду місця події, на території внутрішньої забороненої зони Шосткинської ВК № 66, працівниками Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області був виявлений та вилучений паперовий згорток з полімерної плівки в середині, якого знаходились 8 каменів та паперовий згорток з сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи № 589 від 25.04.2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом обіг, якого заборонено канабісом, загальною вагою в перерахунку на суху речовину становить 26,68 гр.

Відповідно поданої апеляційної скарги, захисник ОСОБА_9 вважає призначене судом покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, у зв`язку з чим просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, та звільнити від відбування покарання з випробуванням. Так, обвинувачений ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердне розкаяння. На досудовому розслідуванні та під час судового засідання ОСОБА_8 наголошував та стверджував, що сплатив штраф у розмірі 850 грн., призначений вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, але у зв`язку зі встановленням факту того, що матеріали кримінального провадження про вчинення вищевказаного злочину не містять оригінал квитанції про сплату штрафу, обвинувачений був змушений повторно сплати дану суму у 2016 році. Відповідно, суд необґрунтовано визнав таку обтяжуючу обставину, як рецидив злочину, враховуючи вимоги ст. 85 п. 5 КК України. ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання та основним місцем роботи характеризується позитивно, з липня 2016 року працевлаштувався, доглядає хвору матір, а тому з урахуванням вказаних характеризуючих даних, суд мав можливість та законні підстави призначити обвинуваченому менш суворе покарання.

Не погоджується з ухваленим вироком перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_10 , який відповідно поданої апеляційної скарги просить судове рішення змінити у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та виключити з резолютивної частини призначене ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації особистого майна, як безпідставно застосоване судом першої інстанції, в іншій частині вирок залишити без зміни. При призначенні додаткового покарання у виді конфіскації особистого майна, судом першої інстанції не враховано, що злочин, передбачений ст. 307 ч. 2 КК України, вчинений не з корисливих мотивів. Мотивом даного кримінального правопорушення стало співчуття до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі та відсутність конкретного адресата, якому збувалися наркотичні засоби. Вказані обставини свідчать про те, що вчинений ОСОБА_8 злочин не є корисливим, а тому безпідставно судом було призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого з захисником, прокурора, які підтримали апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України за обставин, викладених у вироку, а також правильність юридичної кваліфікації його дій в поданих апеляційних скаргах не оспорюються.

Дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України кваліфіковані вірно.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Вироком Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 18 квітня 2013 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно матеріалам кримінального провадження, а саме копії квитанції від 27.10.2016 року, ОСОБА_8 сплатив на розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ у Сумській області штраф у розмірі 850 грн. Оскільки згідно п. 5 ст. 89 КК України особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо вони протягом року дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину, визнаються такими, що не мають судимості, колегія суддів вважає вимоги захисника про виключення такої обставини, що обтяжує покарання як рецидив, є необґрунтованими, так як днем відбуття покарання рахується з моменту сплату штрафу, у даному випадку з 27 жовтня 2016 року.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Проте, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався даних вимог закону та призначив ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаюється, сприяв розкриттю злочину та давав правдиві показання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за яке покарання у виді штрафу виконав, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 217 від 30.05.2016 року виявляє ознаки інфантильного розладу особистості, від злочину не мав матеріальної вигоди, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають суду підстави перейти до іншого, більш мякого виду основного покарання, не зазначеної в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, та призначити ОСОБА_8 основне покарання у виді обмеження волі, застосувавши ст. 69 КК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України суд при призначенні покарання має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й ті норми Загальної частини КК, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також інші питання, пов`язані з призначенням покарання, що здатні вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, у тому числі й тих положень, що передбачені ч. 2 ст. 59 КК.

Відповідно до цих положень, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини тощо. Якщо санкцією відповідної статті КК передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, але злочин вчинено не з корисливих мотивів, то таке додаткове покарання не може бути застосовано. У цьому випадку повинна мати пріоритет у застосуванні норма Загальної частини КК, а саме - ч. 2 ст. 59 КК.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг захисника та першого заступника прокурора Сумської обалсті є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, скарга прокурора задоволенню, вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2016 року - зміні в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задоволенити частково, апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді чотирьох років обмеження волі, без конфіскації майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня ї проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5