Справа № 152/1762/16-к
В И Р О К
іменем України
21 грудня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Носиківка, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, вдови, непрацюючої, раніше не судимої,

Обвинувачена ОСОБА_4 14.11.2016 року приблизно о 15 годині 15 хвилин, знаходячись у своєму будинку в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, розпочала словесну суперечку із працівниками поліції, а саме: інспектором Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 та інспектором ювенальної превенції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , які прибули у будинок обвинуваченої за повідомленням повнолітнього сина останньої ОСОБА_7 про те, що його матір неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітніх дітей. Після того, як працівники поліції Шаргородського ВП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували у форменому одязі, виконуючи свої службові обов`язки, пред`явили для ознайомлення ОСОБА_4 посвідчення поліцейських, повідомили про причину прибуття до її будинку, остання, погрожуючи фізичною розправою, в ході суперечки спершу підійшла до інспектора поліції ОСОБА_5 та умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, нанесла останньому удари кулаками обох рук в область грудей, від яких ОСОБА_5 почав закриватися руками, а обвинувачена ОСОБА_4 продовжила наносити удари кулаками по руках потерпілого.
Після цього обвинувачена ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронних органів у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, схопивши правою рукою ніж, демонструючи його, почала погрожувати фізичною розправою інспектору Шаргородського ВП ОСОБА_6 . Після того, як інспектор поліції ОСОБА_6 почала виходити з будинку і знаходилася в сінях перед вхідними дверима та була обернена до ОСОБА_4 спиною, обвинувачена, усвідомлюючи свої дії, лівим кулаком нанесла удар ОСОБА_6 по спині.
Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у виді: саден (3) на тилі лівої кисті; забою м`яких тканин третього пальця лівої кисті, які, відповідно до висновку експерта за №61 від 17.11.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії твердих тупих предметів, якими могли бути руки. ОСОБА_5 було спричинено не менше двох дій твердим тупим предметом (предметами).
Крім того, внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді: синця на спині справа, які, відповідно до висновку експерта за №60 від 17.11.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли внаслідок не менше одного удару твердим тупим предметом, яким могла бути рука, затиснута в кулак.
Будучи допитаною під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 25.11.2016 року, визнала повністю, щиро покаялася, просила її суворо не карати. Суду показала, що 14.11.2016 року перебувала в себе вдома в АДРЕСА_1 . Вдома у неї виникла сварка із повнолітнім сином ОСОБА_7 , який не бажає ні навчатися, ні працювати, ні допомагати їй по господарству, а того дня вимагав у неї гроші, нібито для сплати за навчання, тоді як їй відомо, що він в училище на заняття не з`являється. Вона відмовила ОСОБА_7 в тому, щоб дати грошей і останній почав їй погрожувати, кричати до неї. Того ж дня її знайомі привезли та допомогли вивантажити і скласти корм для корови і вона пригощала своїх знайомих обідом та спиртними напоями, також і вона вжила горілку. Приблизно о 15 годині вона на кухні чистила картоплю і почула, що в будинок хтось зайшов, тому з ножем у руках вийшла із кухні, подивитися, хто прийшов. До будинку зайшли двоє працівників поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були у форменому одязі, а також показали посвідчення і повідомили, що приїхали перевірити заяву її повнолітнього сина ОСОБА_7 , який телефонував у поліцію з приводу того, що вона погано доглядає за малолітніми дітьми. Така поведінка сина ОСОБА_7 дуже її обурила та роздратувала, так як вона сама дає раду своїм дітям і здійснює догляд за хворою матір`ю, яка потребує стороннього догляду. Так як вона була обурена та роздратована на свого сина, то своє роздратування перенесла на працівників поліції, і почала сваритися з ними та вигонити з будинку. Так як працівники поліції не виходили з будинку, то вона вирішила нанести їм удари. ОСОБА_5 стояв до неї ближче, тому вона кулаками почала бити його в груди, а потім по руках. Потім вона взяла в руки ніж, яким чистила картоплю, і знову почала проганяти працівників поліції з будинку, але наміру наносити удари ножем вона не мала. Після цього вона підійшла до ОСОБА_6 , яка вже знаходилася перед вхідними дверима і штовхнула останню кулаком в спину. Її син ОСОБА_7 в цей час з неї насміхався, тому вона перестала наносити удари працівникам поліції і почала наздоганяти сина, який від неї втікав. Проте, працівники поліції її наздогнали і зупинили. Просить вибачення у потерпілих за свою поведінку, запевняє їх та суд, що така поведінка більше ніколи не повториться.
Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі визнала свою провину в інкримінованому їй злочині, який передбачений ч.2 ст.345 КК України і викладений в обвинувальному акті від 25.11.2016 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачена ОСОБА_4 та потерпілі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинувачену, вивчивши матеріали справи, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 25.11.2016 року, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, а саме: 14.11.2016 року приблизно о 15 годині 15 хвилин, знаходячись у своєму будинку в АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачена ОСОБА_4 розпочала словесну суперечку із працівниками поліції, а саме: інспектором Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 та інспектором ювенальної превенції Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_6 , які прибули у будинок обвинуваченої за повідомленням повнолітнього сина останньої ОСОБА_7 про те, що його матір неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо неповнолітніх дітей. Після того, як працівники поліції Шаргородського ВП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували у форменому одязі, виконуючи свої службові обов`язки, пред`явили для ознайомлення ОСОБА_4 посвідчення поліцейських, повідомили про причину прибуття до її будинку, остання, погрожуючи фізичною розправою, в ході суперечки спершу підійшла до інспектора поліції ОСОБА_5 та умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, нанесла останньому удари кулаками обох рук в область грудей, від яких ОСОБА_5 почав закриватися руками, а обвинувачена ОСОБА_4 продовжила наносити удари кулаками по руках потерпілого.
Після цього обвинувачена ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронних органів у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, схопивши правою рукою ніж, демонструючи його, почала погрожувати фізичною розправою інспектору Шаргородського ВП ОСОБА_6 . Після того, як інспектор поліції ОСОБА_6 почала виходити з будинку і знаходилася в сінях перед вхідними дверима та була обернена до ОСОБА_4 спиною, обвинувачена, усвідомлюючи свої дії, лівим кулаком нанесла удар ОСОБА_6 по спині.
Внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у виді: саден (3) на тилі лівої кисті; забою м`яких тканин третього пальця лівої кисті, які, відповідно до висновку експерта за №61 від 17.11.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли від дії твердих тупих предметів, якими могли бути руки. ОСОБА_5 було спричинено не менше двох дій твердим тупим предметом (предметами).
Крім того, внаслідок нанесених ОСОБА_4 ударів потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у виді: синця на спині справа, які, відповідно до висновку експерта за №60 від 17.11.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, виникли внаслідок не менше одного удару твердим тупим предметом, яким могла бути рука, затиснута в кулак.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченої, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникам правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, отже, повинна нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.2 ст.345 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаялася у скоєному. Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачена визнала вину, надала показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті від 25.11.2016 року, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_4 позитивно характеризується за зареєстрованим місцем проживання в с. Козлівка Шаргородського району (а.с.45, 48), до кримінальної відповідальності притягується вперше (а.с.47), на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває (а.с.51). Ці обставини суд також враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченої ОСОБА_4 .
Обставиною, обтяжуючою покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , є вчинення нею злочину, будучи в стані алкогольного сп`яніння (а.с.52).
Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.55-56); перебуває на обліку в УСЗН Шаргородської РДА як особа, яка здійснює догляд за престарілою особою (а.с.49).
Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин, що передбачений ч.2 ст.345 КК України, є злочином середньої тяжкості.
З урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особи ОСОБА_4 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченої до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що вона щиро розкаялася у скоєному, з врахуванням думки потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в судових дебатах зазначили, що не мають претензій до обвинуваченої і просять ОСОБА_4 суворо не карати, не позбавляти волі, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком, з покладенням на неї обов`язків, встановлених ч.1 ст.76 КК України.
При цьому, суд враховує також, що ОСОБА_4 має на утриманні дитину до досягнення семи років: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із чим, крім ст.75 КК України, при призначенні їй покарання слід враховувати вимоги ст.79 КК України щодо особливостей звільнення від відбування покарання з випробуванням жінок, які мають дітей до досягнення семи років.
Відповідно до вимог ч.1 ст.79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який, згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в абзаці 6 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року (з наступними змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до 7 років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі та особливо тяжкі злочини, суд залежно від ступеня суспільної небезпечності вчиненого, даних про особу засудженої та обставин, що обтяжують і пом`якшують покарання, вправі звільнити таких жінок від відбування покарання з випробуванням як на підставі статті 75 КК, так і на підставі статті 79 КК.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а, виходячи з аналізу вимог ст.2 КПК України, справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на висновках Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченої, для запобігання вчиненню нею нових злочинів, таким, що відповідає її особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
До вказаного висновку суд прийшов також, виходячи із висновків Європейського суду з прав людини, викладених у п.36 рішення в справі «Орлик проти України» від 11.02.2016 року, відповідно до яких «… національні суди за жодних обставин не повинні допускати випадків, за яких завдання тілесних і моральних страждань залишатиметься безкарним. Це важливо для забезпечення громадської впевненості у принципі верховенства права і його підтримки, а також у попередженні будь-яких ознак толерантності органів влади до незаконних дій або співучасті у них».
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Кухонний ніж, що визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінального провадження (а.с.37) і знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Шаргородського ВП до вирішення кримінальної справи слід, відповідно до ст.100 КПК України, знищити.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.345 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст.ст.75, 79 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку у один рік шість місяців не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 протягом встановленого судом іспитового строку у один рік шість місяців обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_4 не застосовувати.
Речовий доказ: кухонний ніж знищити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1