Провадження 1-в/485/99/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
учасники провадження:
прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 ,
представник установи ОСОБА_3 ,
засуджений ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
26 червня 2017 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, у якому просив звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, як такого, що довів своє виправлення. Клопотання прийнято до провадження Снігурівського районного суду Миколаївської області в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

У судовому засіданні засуджений клопотання підтримав, пояснив, що відбув більше двох третин строку призначеного судом покарання за вчинений злочин, стягнень за порушення режиму відбування покарання не має, отримав одне заохочення, став на шлях виправлення, а також має тяжкі сімейні обставини.
Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що за час відбування покарання засуджений характеризується посередньо, поведінкової активності не виявляє та свого виправлення не довів.
Прокурор рахував клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 08 листопада 2011 року за ч.3 ст.332, ст.71 КК України до семи років трьох місяців позбавлення волі.
Строк покарання за вироком суду рахується з 07 червня 2011 року. Кінець строку 14 січня 2018 року після зарахування в строк покарання строку попереднього ув"язнення з 07.06.2011 року по 31.01.2012 року за нормою ч.5 ст.72 КК України по ухвалі Шевченківського районного суду м.Львова від 30 червня 2016 року.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за доведення виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов"язком суду.
Стосовно ОСОБА_4 відбутий строк покарання, станом на 12 липня 2017 року, складає 06 років 07 місяців 28 днів, що є більше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
При цьому, з матеріалів клопотання та особової справи вбачається, засуджений за час відбування покарання має посередню характеристику. На виробництві установи не працює за станом здоров"я. У відділенні на громадських засадах не працевлаштований. Стягнень за порушення режиму відбування покарання не має. Заохочення застосовувалося до засудженого правами начальника установи 16 січня 2016 року у вигляді подяки. Крім того, за ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 16 лютого 2017 року залишено без задоволення клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України як такому, що не довів своє виправлення. Ухвала суду набрала законної сили після розгляду апеляційної скарги засудженого колегією суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області 20 квітня 2017 року.
На підставі викладеного, суд приходить висновку, що засуджений не довів свого виправлення, систематичної сумлінної поведінки і ставлення до праці не виявляв, заохочення за підсумками роботи у 4 кварталі 2015 року застосовувалось до нього один раз за весь період відбування покарання, іншої поведінкової активності на доведення виправлення ОСОБА_4 не виявляв, у тому числі після відмови умовно-дострокового звільнення у лютому 2017 року, хоча стан його здоров"я цього не виключає, згідно представленої медичної довідки.
Посилання засудженого на відсутність стягнень як підставу умовно-дострокового звільнення є безпідставним. В силу ст.9 КВК України, засуджені зобов"язанні виконувати встановлені законодавством обов"язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених.
Тож, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов"язком, а не правом засудженого.
На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів після вручення засудженому копії судового рішення.
Суддя