ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/867/16
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006725 від 18.06.2016 р. за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, з середньою освітою, заміжньої, непрацюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

18.06.2016, близько 05 години 55 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не маючи права на керування транспортним засобом, рухаючись від вулиці Колекторна проїзною частиною вулиці Ревуцького в напрямку вулиці Вишняківська в місті Києві, допустила порушення вимог п.п. 10.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), а саме:
п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.
Порушення вищевказаних вимог ПДР України з боку ОСОБА_5 виразились в тому, що вона, з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачити, керуючи вищевказаним транспортним засобом, рухаючись проїзною частиною вулиці Ревуцького в м. Києві, зі швидкістю близько 80 км/год, наближаючись до перехрестя вулиць Ревуцького та Вишняківська в місті Києві, перевищила максимально дозволену швидкість руху в населеному пункті - 60 км/год., та, під час виконання маневру - поворот ліворуч, не переконалася, що це буде безпечним, маючи технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог пункту 10.1 ПДР України, прийняла неправильні прийоми керування вищевказаним транспортним засобом, внаслідок чого допустила виїзд транспортного засобу за межі правого краю (відносно траєкторії руху транспортного засобу) проїзної частини вулиці Вишняківська з послідуючим наїздом на електроопору, що призвело до спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень пасажиру автомобіля «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам п.п.10.1 та 12.4 ПДР та невідповідність п.10.1 є причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, а порушення вимог даного пункту ПДР з боку ОСОБА_5 , відповідно, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме, із заподіянням пасажиру - ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виразилися у вигляді закритої травми правого плеча: перелому плечової кістки по лінії хірургічної шийки та закритої травми лівого плеча: перелому дистального епіметафіза плечової кістки зі зміщенням уламків.
Таким чином, ОСОБА_5 вчинила дії, що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винною себе у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України визнала повністю та суду пояснила, що дійсно 18.06.2016, приблизно о 05 години 55 хвилин, після вживання алкогольних напоїв разом із потерпілою, яка є її кумою, та іншими знайомими особами, сіла за кермо автомобіля «Мазда 6» та стала рухатись проїзною частиною по вул. Ревуцького від вул. Колекторна в напрямку вулиці Вишняківська в місті Києві. Наближаючись до перехрестя вулиць Ревуцького та Вишняківська в м. Києві, вона перевищила дозволену швидкість руху та під час повороту ліворуч її взуття застрягло між педалями, внаслідок чого відбувся виїзд автомобіля за межі проїзної частини вул. Вишняківська, який наїхав на електроопору, що призвело до спричинення тілесних ушкоджень пасажиру автомобіля «Мазда 6» потерпілій ОСОБА_4 та механічних ушкоджень автомобіля. У скоєному щиро покаялась. Цивільний позов визнала частково
Покази обвинуваченої що до обставин скоєного злочину є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин злочину, добровільності та істинності її позиції.

Потерпіла ОСОБА_4 судовому засіданні підтримала покази обвинуваченої в частині механізму виникнення ДТП з вини обвинуваченої ОСОБА_5 , а також просила стягнути з обвинуваченої матеріальну шкоду у розмірі 60000 грн.
Оскільки обвинувачена та інші участники судового провадження не оспорювали обставин, які стосуються пред`явленого обвинувачення та правильно розуміють зміст цих обставин, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, наслідки якої також розяснені учасникам судового провадження, суд ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням письмових доказів на підтвердження цивільного позову та заподіяння матеріальної шкоди а також матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, проти чого не заперечували учасники судового провадження.

При призначенні покарання суд враховує, що скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Також суд враховує відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка помякшує покарання обвинуваченої на підставі ст.66 КК України суд визнає її щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої на підставі ст.67 КК України, суд визнає факт вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи особу обвинуваченої, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відсутність у обвинуваченої місця роботи, наявність на утриманні обвинуваченої двох малолітніх дітей 2007 та 2013 року народження, розмір відшкодованої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових злочинів має бути кримінальне покарання у вигляді позбавлення волі із звільненням обвинуваченої від відбування призначеного покарання з випробуванням із застосуванням вимог, передбачених ст.ст.75,76 КК України. Більш м`який вид покарання у виді штрафу суд не може призначити з огляду на скрутне матеріальне становище обвинуваченої. Інші виді покарання у вигляді арешту або обмеження волі суд не може призначити через обмеження щодо застосування таких видів покарання до жінок, які мають малолітніх та неповнолітніх дітей, які передбачені ст.ст. 60, 61 КК України. Також суд враховує позицію обвинуваченої, яка просила призначити їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (далі- Постанова) - у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до п.п.3 п. 28 Постанови - суди не вправі застосовувати покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
Оскільки в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що ОСОБА_5 не мала права керування транспортними засобами, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Обговорюючи законність та обґрунтованість заявленого потерпілою цивільного позову, суд враховує наступне.
Потерпілою до початку судового розгляду був заявлений цивільний позов, в якому вона просила суд стягнути з обвинуваченої на її користь матеріальну шкоду в розмірі 60 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог потерпіла зазначила, що у зв`язку із отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями нею були понесені витрати на придбання медикаментів на суму 21 997, 92 грн. грн. /а.с.51-53/. Іншу частину грошових коштів, які складають розмір цивільного позову, потерпіла обґрунтувала тим, що до цього часу вона повністю не одужала, та на неї чекає подальше лікування і тривалий курс реабілітації. Вимоги щодо стягнення моральної шкоди потерпіла не заявляла.
Цивільний позов потерпілої обвинувачена визнала частково, а саме в сумі 1997,92 грн., яка підтверджена належними чеками та яка залишилась невідшкодована потерпілій. В задоволенні іншої частини позову просила відмовити за необґрунтованістю, оскільки 20 000 гривень вона відшкодувала потерпілій під час досудового розслідування, а інша частина не підтверджена належними доказами.
Дослідивши цивільний позов потерпілої суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що внаслідок ДТП потерпіла зазнала тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона понесла витрати пов`язані з придбанням медикаментів на загальну суму 21 997,92 грн., що підтверджено відповідними квитанціями. Крім того, встановлено, що під час досудового розслідування потерпіла отримала від обвинуваченої в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди грошові кошти в розмірі 20 000 грн.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що матеріальна шкода, заподіяна потерпілій у розмірі 21 997,92 грн. та підтверджена відповідними квитанціями, підлягає відшкодуванню обвинуваченою як особою винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з вирахуванням суми грошових коштів, сплачених обвинуваченою під час досудового розслідування, що становить 1997 грн. 92 коп. (21997,92 грн. 20 000 грн). А тому, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов потерпілої частково у вказаному розмірі, у зв`язку з тим, що заявлений в ній розмір позовних вимог не підтверджений належними доказами. При цьому, суд не приймає до уваги твердження потерпілої про необхідність її подальшого лікування та понесення нею в подальшому матеріальних витрат, оскільки ці твердження є необґрунтованими та стосуються фінансових витрат, які можливо будуть понесені потерпілою в майбутньому, та які на цей час не підтверджені жодними доказами.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в іншій частині в задоволенні цивільного позову слід відмовити, що не позбавляє права потерпілої звернення до суду з аналогічним позовом за наявності додаткових витрат на лікування, які будуть підтверджені документально.
Судові витрати по оплаті: судової автотехнічної експертизи в розмірі 703 грн. 68 коп. підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати винною ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі вимог ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 / один/ рік.
На підставі вимог ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) на користь потерпілої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 1997 / одна тисяча дев`ятсот дев`яносто сім / гривень 92 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) 703 /сімсот три/ гривні 68 коп. на користь держави.
Речовий доказ: автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває на відповідальному зберіганні у ОСОБА_7 - повернути за належністю власнику ОСОБА_8 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1