АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №621/230/17 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/1401/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
ВИРОК
Іменем України
09 серпня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 04.04.2017р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Червоний Дінець Балаклійського району Харківської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, непрацюючий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
засуджений за ч.1 ст.286 КК України до обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки та покладанням певних обов`язків.
Розв`язані цивільні позови та вирішена доля речових доказів і процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України.
Згідно вироку, 21.08.2015р. близько 14год., ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Fiat Ducato» р.н. НОМЕР_1 , рухався по ділянці автодороги Харків-Зміїв-Балаклія 47 км.+800 метрів в напрямку м. Зміїв. В автомобілі знаходився вантаж вагою 150 кг., пасажирів не було.
В цей час у зустрічному напрямку по своїй смузі руху рухався технічно справний автомобіль «Volkswagen Passat», р.н. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_7 .
Під час руху ОСОБА_9 , не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху, де рухався ОСОБА_7 , та зіткнувся з автомобілем «Volkswagen Passat».
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Volkswagen Passat» ОСОБА_7 були спричинені: закритий крайовий перелом медіального виростку правої стегнової кістки, закритий перелом дистального епіметафізу правої променевої кістки із зміщенням фрагментів, стан після закритої ручної репозиції від 21.08.2015 року, забита рана в проекції правого колінного суглоба, які за ступенем тяжкості, кваліфікуються як середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.
У цій дорожній обстановці водій ОСОБА_9 порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, які знаходяться, в причинному зв`язку з виникненням даної події і її наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у необґрунтованому застосуванні ст.75 КК України, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, потерпілого та його представника, які повністю підтримали позицію прокурора і наполягали на реальному покаранні, з`ясувавши позицію обвинуваченого, який вважав вирок суду правомірним, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно вироку (т.1 а.с.180-184) фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах, при цьому обвинувачений свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю.

Колегія суддів погоджується з правовою кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України оскільки ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.
Звідси, колегія суддів перевіряючи вирок суду лише в частині призначення покарання виходить з того, що відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Згідно ч.1 ст.75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який, відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, не судимий, за місцем мешкання характеризується, як особа відносно якої скарги відсутні, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, за відсутністю пом`якшуючих обставин.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції, дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_9 є покарання у виді обмеження волі, від відбування якого його слід звільнити з випробуванням відповідно до ст.75 КК України, із покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, з позбавленням права керування транспортними засобами.

Приймаючи вищенаведене рішення про вид та міру покарання, районний суд, крім того звернув увагу не тільки на тяжкість скоєного, суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, а також і на те, як той чи інший вирок може вплинути на подальшу долю конкретної особи в конкретному випадку, враховуючи обставини справи, керуючись при цьому принципом гуманізму.

Таке обґрунтування, застосування ст.75 КК України, колегія суддів вважає не відповідним вимогам процесуального закону, оскільки з роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» згідно яких рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Виходячи з положення ст.2 КПК України випливає, що одним із завдань кримінального провадження є захист особи від кримінальних правопорушень тобто захист потерпілого.
Як випливає з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 зазнав не тільки середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження, а й матеріальну шкоду зазначену у його цивільному позові. Проте, не дивлячись на зазначені обставини, ОСОБА_9 на протязі двох років жодним чином не спромігся уладнати це питання у добровільному порядку, що викликало у потерпілого обґрунтоване невдоволення його поведінкою.

Навіть в апеляційному провадженні обвинувачений послався на те, що він на протязі чотирьох років не працює, а тому не в змозі відшкодувати завдану матеріальну шкоду.

Отже, таку поведінку ОСОБА_9 , колегія суддів розцінює як таку обставину, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Вищенаведені обставини негативно характеризують ОСОБА_9 і не дають підстав для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Виходячи з цього, враховуючи, що потерпілий в суді наполягав на призначені реального покарання, колегія суддів вважає, що районний суд застосувавши положення ст.75 КК України до обвинуваченого допустив застосування закону, який не підлягає застосуванню, що згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування рішення суду.

Разом з цим, обговорюючи розміри основного і додаткового покарання, колегія суддів вважає, що воно не повинно бути у максимальних розмірах передбачених санкцією ч.1 ст.286 КК України оскілки ОСОБА_9 все ж таки притягується до кримінальної відповідальності вперше і вину свою визнає.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок в частині призначення покарання скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст.ст. 405, 407, п.4 ч.1 ст.409, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 04.04.2017р. відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України 2(два) роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2(два) роки без застосування ст.75 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати починаючи з дня його фактичного затримання для виконання цього вироку.

В іншій частині той же вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді