АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:658/1320/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження № 11-кп/791/352/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року липня місяця « 19 » дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2 ,
Суддів:ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі: ОСОБА_5
З участю прокурора: Потерпілої : Захисника: Обвинуваченого: ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження №0000015 за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , прокурора на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від «27» січня 2017 року, щодо:

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

раніше не судимого, якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування покарання рахується з 10.02.2016 року.

Застосована ч.5 ст.72 КК України та обрано щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 7000 (ciм тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто судові витрати за проведення експертиз.

Вирішене питання про речові докази у кримінальному провадженні.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в тому, що він 14 січня 2016 року, в період часу з 17.40 год. до 17.55 год., знаходячись на території ПП «Креатив Юг» ринку «Гарант», який розташований за адресою: Херсонська область, м. Каховка, Площа меліораторів, 2а, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, через відкриті вхідні двері, проник у приміщення МАФу № НОМЕР_1 , де вчинив напад на ОСОБА_7 , поєднаний із погрозою застосування фізичного насильства, небезпечного для життя i здоров`я потерпілої, яке виразилось у погрозі застосування предмету схожого на ніж, який ОСОБА_9 направив в область грудної клітини потерпілої, а також із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя i здоров`я ОСОБА_7 , яке виразилось у поштовхах в область тулуба та порізів предметом схожим на ніж кистей обох рук потерпілої, в результаті чого спричинив їй, відповідно до висновку експертизи, тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та заволодів її сумкою, в якій знаходились 800 гривень, чим спричинив потерпілій шкоду на вказану суму.

В апеляційних скаргах захисник, обвинувачений ОСОБА_9 з доповненнями просять вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його за пред`явленим обвинуваченням. Зазначають, що суд першої інстанції свій висновок обґрунтував на показах потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , письмових доказах, які вважають недопустимими, добутими з порушенням процесуального закону.

Зазначають, що висновок експерта ОСОБА_12 є неправдивим, який фактично є звичайним припущенням. Крім того, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність.

Стверджують, що суд з порушенням вимог ст.93 КПК України зазначив у вироку , що «надана захисником в судовому засіданні фотокопія скриншотів

Інтернет сторінок» є недопустимим доказом.

На їх думку, відмова суду першої інстанції призначити додаткову комп`ютерно технічну експертизу для перевірки інформації, яка міститься в наданій захистом роздрукованій скриншотів Інтернет сторінок «pokerstars.com» порушує право обвинуваченого на захист від пред`явленого обвинувачення в скоєні тяжкого злочину, порушені вимоги ст.94 КПК України.

Вважають висновок суду першої інстанції відносно того, що він критично ставиться до показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не ґрунтується на законі.

Крім того, відсутні конкретні прикмети, ознаки, які б з достовірністю ідентифікували ОСОБА_9 , як особу, яка здійснила напад на потерпілу ОСОБА_7 . Стверджують, що відсутність таких конкретних прикмет, пояснюється тим, що потерпіла, не бачила саме ОСОБА_9 , а бачила іншу особу, можливо схожу на обвинуваченого. На підтвердження того факту, що у кіоску була інша людина, свідчить і покази свідків обвинувачення ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Зазначають, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2016 року та протокол пред`явлення речей для впізнання від 05.02.2016 року відповідно до вимог ст.86 КПК України є недопустимими доказами і на них не може посилатися суд при ухваленні рішення.

Крім того, висновки молекулярно генетичної експертизи №61 від 11.03.2016 року є недопустимим доказом, оскільки висновки експертизи зроблені на мікрооб`єктах, походження і достовірність яких визиває сумнів, що не допустимо при проведенні даної експертизи.

На їх думку, суд першої інстанції не всебічно і не об`єктивно підійшов до дослідження всіх обставин справи, не оцінив зібрані докази з точки зору їх достатності і взаємозв`язку.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 стверджує, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Білозерського районного суду Херсонської області від «27» січня 2017 року щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 за ч.3 ст.187 КК України винним у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікуючими ознаками якого є напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у приміщення, про що зазначити у вироку, та призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на десять років з конфіскацією усього належного йому майна, що належить обвинуваченому.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що суд необґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у мінімальних межах, встановлених санкцією статті, належним чином не мотивував підстави призначення такого покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; думку захисника, обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги з доповненнями, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив апеляційні скарги захисника, з доповненнями обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду скасувати, постановити новий вирок; думку потерпілої, яка апеляційну скаргу прокурора підтримала, апеляційні скарги захисника, з доповненнями обвинуваченого не підтримала, вирок суду залишити без змін; в судових дебатах сторони кримінального провадження залишились на своїх позиціях; заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційних скаргах.
Згідно до вимог ст.370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_9 виконанні в повному обсязі.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, вина обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується наданими суду доказами, а саме:
- протоколом огляду місця події від 14.01.2016 року, фототаблиці та відеозапису, згідно якого в ході огляду було виявлено та вилучено шапку в`язану чорного кольору з прорізами для очей, мікрооб`єкті внутрішньої сторони вказаної шапки, сліди рук на п`яти відрізках технічної стрічки. Вказані| вилучені речі були поміщені в присутності понятих до сейф-пакетів (т.2 а.п.111-119);

- висновками молекулярно-генетичної експертизи №100 (т.2 а.п.166- 168) та №61 від 11.03.2016 року (т.2 а.п.158-161), під час проведення експертизи на шапці-масці, вилученій з місця злочину, виявлені клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаки ОСОБА_9 ;

- протоколом слідчого експерименту від 25.02.2016 року та відеозапису, з якого убачається, що потерпіла послідовно розповіла та показала, за яких обставин був вчинений напад на неї та спричинено тілесні ушкодження;

- висновками судово-медичної експертизи №9/8к від 29.02.2016 року (т.2 а.п.149) та № 8-к від 18.01.2016 року (т.2 а.п.146), згідно яких ОСОБА_7 спричиненні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та виникли не виключно 14.01.2016 року, за обставин вказаних потерпілою;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2016 року та фото таблиці 1 нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 впевнено впізнала в обвинуваченому особу, яка вчинила на неї напад 14.01. 2016 року (т.2 а.п.128-133);

- протоколом обшуку від 27.01.2016 року, за місцем проживання обвинуваченого вилучено ноутбук «Lenovo G 0580» S/N СВ 16517179 та куртку зимову синього кольору (т.2 а.п.221-225);

- протоколом пред`явлення речі для впізнання від 05.02.2016 року та фото таблиці з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 впевнено впізнала куртку, яка була вилучена обвинуваченого, як таку, що була одягнена на особу, що вчинила на неї напад 14.01.2016 року (т.2 а.п. 134-136 ).

Крім того винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджується речовими доказами: шапкою маскою, зразком крові обвинуваченого ОСОБА_9 , зимовою курткою з трикотажного матеріалу синього кольру з капюшоном та нашивкою.

Вказані письмові докази є допустимі та достовірні, яким суд дав оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку з іншими доказами, а саме:

- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив в судовому засіданні, що працює охоронником на ринку, в один з днів січня 2016 року знаходився на роботі, близько 18.00 год. почув крик про допомогу. Повз нього пробіг чоловік міцної статури, небритий та без шапки в темній куртці. Свідок ОСОБА_11 дав аналогічні показання.

-показами потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що 14 січня 2016 року, вона знаходилась в приміщені ларька-магазину, який розташований на території «Гарант», що в м. Каховка Херсонської області. Близько 17.45 год., в робочий час магазину, приміщення зайшов чоловік в темній курці, на його голові була маска з прорізами для очей. Вона намагалася покликати допомогу, стукала у вікно. В цей час невідомий, швидко підійшов та схопив за одяг штовхнув на стілець. В руці невідомого бачила предмет схожий на ніж, який утримував напроти неї. Між ними виникла штовханина, в ході якої вона стягнула маску з голови невідомого. Останній розгубився, наказав віддати йому гроші, після чого схопивши її сумку, в якій знаходилось 800 грн., вибіг з магазину. Маска залишилась в магазині. Вона не змогла наздогнати нападника, після чого зателефонувала чоловіку та викликала поліцію. Впізнає в обвинуваченому особу, яка вчинила на неї напад.
На підставі аналізу досліджених вище доказів, колегія суддів приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що невизнання ОСОБА_9 своєї винуватості є обраний ним спосіб захисту, наданні ним показання, щодо непричетності до вчинення злочину є голослівними та спростовуються зібраними доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Процесуальними джерелами доказів є показання (ч.2 ст. 84 КПК України).

Потерпілий має право давати показання під час судового розгляду (ч.2 ст. 95 КПК України), а тому є безпідставними посилання захисника, обвинуваченого на той факт, що вирок суду фактично ґрунтується на показаннях потерпілої ОСОБА_7 , що є належним та допустимим доказом в розумінні діючого КПК України.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом. Повноваження щодо реалізації цього припису у сторін не рівнозначні. Так, сторона захисту та потерпілий можуть лише ініціювати проведення слідчих та негласних слідчих дій шляхом подання клопотання слідчому, прокурору. Законодавець підкріплює у самій назві цих процесуальних дій те, що вони призначені передусім для розшуку слідів і фактичних даних про сліди вчиненого злочину.
Доводи апеляційної скарги захисника, обвинуваченого про те, висновок комп`ютерно технічної експертизи № 667 від 01.04.2016 року ґрунтується на припущення експерта ОСОБА_12 , колегія суддів вважає безпідставними.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження експерт ОСОБА_12 в судовому засіданні повністю підтвердив вказаний висновок №667 від 1 квітня 2016 року, крім того, доповнив, що дійсно з ноутбуку обвинуваченого за допомогою встановленого програмного забезпечення, можливо зайти до веб-ресурсу мережі Інтернет «pokerstar.com» без використання програм браузерів, разом з тим, така інформація на носії, який був предметом дослідження, не зберігається, у зв`язку з чим не може бути перевірена.

Крім того, експерт ОСОБА_12 був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (т.3 а.п. 90), є завідувачем сектору комп`ютерно технічних видів та досліджень у сфері інтелектуальної власності відділу криміналістичних видів досліджень Херсонського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, має повну вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової комп`ютерно технічної експертизи ( свідоцтво про присвоєння кваліфікації № 12096, видане ЕКК МВС України 19.04.2013 року), стаж роботи з 2013 року, тому доводи захисника, обвинуваченого є необґрунтованими.

Доводи захисника, обвинуваченого про те, що суд з порушенням вимог ст.93 КПК України зазначив у вироку, що «надана захисником в судовому засіданні фотокопія скриншотів Інтернет сторінок» є недопустимим доказом не знайшли свого підтвердження, оскільки вказані доводи жодним чином не вмотивовані.

Безпідставними є доводи захисника, обвинуваченого про те, що відсутні конкретні прикмети, ознаки, які б з достовірністю ідентифікували ОСОБА_9 , як особу, яка здійснила напад на потерпілу ОСОБА_7 .

Як убачається із матеріалів кримінального провадження потерпіла ОСОБА_7 впізнала обвинуваченого ОСОБА_9 за рисами обличчя. Крім того, в судовому засіданні потерпіла заперечувала, що вона бачила обвинуваченого до проведення вказаної слідчої дії, як це стверджує обвинувачений ОСОБА_9 . Ні захисник , ні обвинувачений ОСОБА_9 не надали жодних доказів на спростування показів потерпілої ОСОБА_7 , яка стверджувала, що нападником був саме ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає, що вищезазначені ствердження обвинуваченого є обраний ним спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника, обвинуваченого про порушення слідчим вимог ст.ст.228, 229 КПК України під час складання протоколів пред`явлення особи для впізнання 20.01.2016 року та пред`явлення речі для впізнання від 05.02.2016 року, оскільки наведені докази містять достатній опис ознак, за якими обвинуваченого ОСОБА_9 було впізнано.

Відповідно до ст.228 КПК України перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнавати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю.
Як убачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.01.2016 року на запитання слідчого потерпіла ОСОБА_7 відповіла, що з повною впевненістю може впізнати чоловіка, який здійснив на неї напад 14.01.2016 року. Після цього слідчим особі, яка пред`являється для впізнання, у відсутності особи, що впізнає, було запропоновано зайняти будь яке місце серед інших осіб, в числі яких він пред`являється для впізнання, і він вибрав місце ( ОСОБА_9 зайняв друге місце, зліва на право). Після цього в кімнату для впізнання була запрошена особа, що впізнає.

Крім того, потерпіла ОСОБА_7 була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Відповідно до ст.229 КПК України перед тим, як пред`явити для впізнання річ, слідчий, прокурор або захисник спочатку запитує в особи, яка впізнає, чи може вона впізнати цю річ, опитує про ознаки цієї речі і обставини, за яких вона цю річ бачила, про що складається протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати ознаки, за якими впізнає річ, проте може впізнати її за сукупністю ознак, особа, яка проводить процесуальну дію, зазначає це у протоколі. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, річ, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про її прикмети.
Як убачається з протоколу з пред`явлення речей для впізнання від 05.02.2016 року перед пред`явленням речей для впізнання у потерпілої ОСОБА_7 попередньо з`ясовано, чи може вона впізнати річ, опитано про ознаки цих речей, а також про обставини, за яких вона бачила ці речі.
Крім того, з протоколу слідчого експерименту від 25 лютого 2016 року та відеозапису до нього вбачається, що потерпіла ОСОБА_7 послідовно розповіла та показала, за яких обставин був вчинений напад на неї та спричинено тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що ці докази суд першої інстанції обґрунтовано визнав достовірними.

Доводи захисника, обвинуваченого про те, що висновки молекулярно генетичної експертизи №61 від 11.03.2016 року є недопустимим доказом, оскільки висновки експертизи зроблені на мікрооб`єктах, походження і достовірність яких визиває сумнів, що не допустимо при проведенні молекулярно генетичної експертизи, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до висновків молекулярно-генетичної експертизи №100 та №61 від 11 березня 2016 року, під час проведення експертизи на шапці-масці, вилученій з місця злочину, виявлені клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаки ОСОБА_9 . Жодних доказів сумнівності висновків не надано.

Посилання захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на необґрунтованість відхилення судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_9 алібі на день вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає такими, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегією суддів враховується та обставина, що при оцінці показань зазначених свідків, необхідно зважати на те, що вони є особами зацікавленими у створенні алібі обвинуваченому ОСОБА_9 , оскільки є його близькими особами, а тому до цих показань необхідно ставитись критично, що і було зроблено судом першої інстанції.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення є безпідставними.

Згідно положень ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження жодних зауважень під час судового розгляду щодо змісту обвинувального акту від обвинуваченого ОСОБА_9 не надходили. Копію обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування та цивільний позов ОСОБА_9 отримав 07.04.2016 року та засвідчив це своїм підписом, тому доводи обвинуваченого ОСОБА_9 не є слушними.
Колегія суддів приходить до висновку, що доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення спростовуються матеріалами кримінального провадження. Так ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області від 08 липня 2016 року вирішено питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України.

Доводи прокурора про те, що судом безпідставно виключено з обвинувачення ОСОБА_9 кваліфікуючу ознаку щодо вчинення ним розбійного нападу 14.01.2016 року, будучи особою, яка раніше 03.02.2015 року відповідно до обвинувального акта, який перебуває на розгляді в Генічеському районному суді Херсонської області, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений раніше не судимий, таким чином, стверджувати, що він є особою, яка раніше вчинила розбій, підстав не має. Наданий прокурором обвинувальний акт, щодо обвинувачення ОСОБА_9 за ст.187 КК України в іншому кримінальному провадженні, яке не розглянуте судом не є підтвердження наявності ознаки судимості. Отже, така кваліфікуюча ознака дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України як «особою, яка раніше вчинила розбій» не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду .

Будь яких порушень вимог кримінально - процесуального законодавства при дослідженні оцінці наведених у обвинувальному вироку доказів, які б ставили під сумнів правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_9 суд не допустив і вірно кваліфікував за ч.3 ст.187 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, мотиви призначення покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися судом до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який характеризується посередньо, судимості не має. З врахуванням викладеного, суд правильно дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, покарання йому призначене не в найнижчих межах санкції ч.3 ст.187 КК України з конфіскацією всього майна, яке є його власністю та вірно визначено необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідно до вимог ст.65 КК України, тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів вважає безпідставними.

Керуючись ст. 404, ст.405, ст. 407, ст.419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 27 січня 2017 року, щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.187 КК України залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_9 в строк покарання період попереднього ув`язнення з 27 січня 2017 року по 20 червня 2017 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженому, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 19 липня 2017 року
Ухвала набрала законної сили 19 липня 2017 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2