11-сс/775/61/2017(м)
265/847/17

Єдиний унікальний номер 265/847/17
Номер провадження 11-сс/775/61/2017 (м)
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження № 0000298 за апеляційною скаргою прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 2 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого електрогазозварником в ПАТ «МК «Азовсталь», не судимого в силу ст.89 КК України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000298, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 05 лютого 2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись за місцем мешкання у кухні квартири АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, в ході сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків зі своїм батьком - ОСОБА_8 , наніс останньому декілька ударів кулаком правої руки в область живота та грудної клітини, а також правою ногою в область стегна лівої ноги потерпілого, чим спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді гострого недокрів`я внутрішніх органів, закритої тупої травми грудної клітини та живота з розривом селезінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 настала смерть потерпілого.

7 лютого 2017 року ОСОБА_7 затриманий в порядку ст.208 КПК України.

8 лютого 2017 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

10 лютого 2017 року ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів до 10 квітня 2017 року; підозрюваному заборонено залишати житло: АДРЕСА_1 у період часу з 16 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня; покладено обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду або слідчого органу; не відлучатися із міста Маріуполя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, у тому числі для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 2, яка здійснює повноваження прокурора у даному провадженні, просить ухвалу слідчого судді скасувати, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначає, що слідчий суддя належним чином не надав оцінки наявності та доведеності ризиків і обставин, передбачених ст.ст.177,178 КПК України. На думку прокурора, сама тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, є ризиком того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування, а також перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків, які є його близькими родичами та друзями.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання вимог апеляційної скарги, думку підозрюваного, який просив судове рішення залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

При розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.176-178,183,184,194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з положень ст.183 КПК України, відповідно до яких тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому суд, дослідивши матеріали провадження, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_7 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено. Заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину, як зазначив суд, не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваного.

З такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується.

Щодо ризику можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, ця частина апеляційної скарги прокурора є неприйнятною.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Зазначена підозра є обґрунтованою, оскільки матеріали провадження, додані до клопотання, містять достатні дані з цього приводу. Підозрюваний ОСОБА_7 надав показання, в яких визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, допитані й свідки, проведений ряд слідчих дій, тощо, в тому числі й слідчий експеримент з підозрюваним, що фактично підтвердила процесуальний керівник під час апеляційного розгляду. Таким чином, реальна можливість незаконного впливу підозрюваного на процес доказування та хід самого досудового розслідування малоймовірна.

Слідчим суддею вказаним обставинам при розгляді клопотання слідчого була надана належна оцінка з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону, а також даним щодо особи самого підозрюваного.

Колегія суддів виходить з того, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Твердження прокурора про те, що лише майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду не відповідає вимогам національного законодавства, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі за текстом - Конвенція) й усталеній практиці Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ).

Так, відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Подвезько проти України» від 12 лютого 2015 року ЄСПЛ зазначив, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Отже, сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується підозрюваному, не може бути підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки це суперечить принципу презумпції невинуватості.

На переконання колегії суддів, небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватись не лише в світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим, як й в даному випадку, коли з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який працює, тобто займається суспільно корисною працею, має постійне місце проживання, у нього на утриманні перебуває неповнолітня сестра та бабуся, що вказує на наявність міцних соціальних зв`язків, не судимий в силу ст.89 КК України, задовільно характеризується, відсутності відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, самих обставин злочину, слідчий суддя правильно визнав, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою. Ці висновки суду ОСОБА_7 фактично довів своєю наступною поведінкою.

Таким чином, відповідно до вище наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ні слідчий в поданому клопотанні, ні прокурор в судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій, не змогли довести суду виняткових обставин, які б виправдовували саме зазначений у клопотанні спосіб обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме такий вид запобіжного заходу, як домашній арешт у певний період доби з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в змозі запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Такий запобіжний захід відповідає особі підозрюваного, та є співрозмірним з існуючими ризиками.

За таких обставин слід визнати, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.196,370 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

А тому доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Маріупольської місцевої прокуратури № 2 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 лютого 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого СВ Лівобережного ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області