(№760/643/16-к)

26. 10. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в залі суду, в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна.
В судовому засіданні адвокат подане клопотання про скасування арешту майна підтримала з підстав зазначених у клопотанні та просила слідчого суддю про задоволення клопотання.
Детектив НАБУ в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував посилаючись на те, що у органа досудового розслідування є наявні підстави вважати, що виявлені та вилучені грошові кошти могли бути здобуті злочинним шляхом, а тому на думку детектива арешт мА майно накладений правомірно. В зв`язку із зазначеним детектив просив відмовити в задоволенні клопотання.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, приходить до наступного висновку.
Вбачається, що ОСОБА_4 дійсно укладено договір №225 від 13. 11. 2006 року на оренду сейфа для зберігання цінностей та документів в ПАТ «Діамантбанк».
Окрім того вбачається, що ОСОБА_4 було видано довіреність на ім`я товариша ОСОБА_7 на право користування вищезазначеним сейфом, для зберігання останнім його особистих документів та речей.
ОСОБА_4 в поданому клопотанні про скасування арешту майна стверджував, що вилучені грошові кошти є його особистим накопиченням та належать саме йому, а не будь-якій іншій особі, також зазначав що вилучені грошові кошти не мають жодного відношення до кримінального провадження в рамках якого було проведено обшук.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Вбачається, що під час вирішення питання про застосування арешту майна, з рамках проведення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий як сторона кримінального провадження, на яку покладено обов`язок виконати таке завдання кримінального судочинства, як недопущення необґрунтованого процесуального примусу, зобов`язаний подати слідчому судді або суду докази обставин, на які він посилається. При цьому, арешт майна допускається, якщо буде доведено обґрунтованість підозри у вчинені кримінального правопорушення, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підприємства і в такий спосіб може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звертається з клопотанням.
Арешт на майно накладається, якщо є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, або призначалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом. Предметом арешту може бути майно, яке перебуває у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначені положення Конституції України кореспондуються із ч. 1 ст. 9 КПК України, відповідно до якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Вищевказані положення кримінального процесуального Закону кореспондуються із ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 317, 321 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене вище, зважаючи на конкретні обставини справи вбачається, що на даний час відсутні підстави для арешту вилученого майна, а тому подане клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 174, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1