АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2212/16 Справа № 192/2807/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, судимий 25 березня 2011 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі, якою відмовлено у задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить ухвалу районного суду скасувати та застосувати до нього ст. 81 КК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не врахував особу засудженого, а саме те, що він працює, має чотири заохочення, стягнень не має, приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу, в організаційних роботах, в благоустрої та ремонту прилеглої території, а також має хронічне захворювання.
Відповідно до ухвали суду, яка оскаржується, засуджений ОСОБА_8 відбув більше 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в Солонянській виправній колонії № 21 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області бригадиром відділення СПС № 4, але не постійно, має чотири заохочення за сумлінне ставлення до праці від 05 жовтня 2012 року, 21 жовтня 2013 року, 29 квітня 2014 року, 10 червня 2016 року, але наявні заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне. Крім того, стягнень за порушення утримання немає, характеризується добре, приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, приймає участь в роботі самодіяльних організацій, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, однак 14 серпня 2015 року адміністрацією установи було відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як таким що не довів своє виправлення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого, а ухвалу суду скасувати, як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Вимогами положення ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України суд всебічно з`ясував дані, що характеризують особу засудженого, його поведінку, ставлення до праці та виправлення. З цього приводу суд в ухвалі зазначив мотиви, з яких прийшов до висновку про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування покарання.
Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбув 2/3 частини строку покарання в Солонянській виправній колонії № 21, був працевлаштований, але не постійно, зі змісту довідки про заохочення та стягнення суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявні в засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер, у 2015 році засудженому було відмовлено адміністрацією колонії в направленні документів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від покарання, у зв`язку з чим поведінку засудженого за весь час відбування покарання не можна визнати сумлінною.
Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про не доведення засудженим свого виправлення з посиланням на ті обставини, що за весь період відбування покарання не можна визнати поведінку останнього сумлінною, з чим погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги засудженого щодо його працевлаштування, наявність заохочень, участь в програмах відноситься до виконання засудженим своїх прямих обов`язків та має враховуватись у сукупності з усіма іншими обставинами.
Твердження засудженого щодо наявності хронічної хвороби не є достатніми даними для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в силу ст.81 КК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні подання, оскільки на думку колегії суддів відсутні достатні підстави стверджувати, що він протягом строку відбування покарання довів своє виправлення, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, тому у задоволенні вимог апеляційної скарги засудженого слід відмовити.
Рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4