Справа № 587/799/17

В И Р О К
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шостка Сумської області, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, працездатного, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , призваного на військову службу за контактом ІНФОРМАЦІЯ_2 24.02.2016, навідника кулеметного відділення протитанкового кулеметного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини польова-пошта НОМЕР_1 , солдата за контрактом, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Солдат ОСОБА_4 24.02.2016 року призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_3 та того ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
В подальшому, солдата ОСОБА_4 переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) де наказом командира (по стройовій частині) № 132 від 29.04.2016 призначено на посаду навідника 1 відділення 3 взводу 1 мотопіхотної роти вказаної військової частини.
Далі, солдата ОСОБА_4 переведено до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), де наказом командира (по стройовій частині) № 150 від 24.03.2017 призначено на посаду навідника кулеметного відділення протитанкового кулеметного взводу 1 мотопіхотної роти вказаної військової частини.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 № 316/1/906, від 18.10.2016,
№ 322/2/6917, від 01.10.2015 № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 14 лютого 2017 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, без дозволу командування військової частини, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 . Факт відсутності ОСОБА_4 на службі встановлено командуванням військової частини під час перевірки наявності особового складу на ранковому шикуванні 14 лютого 2017 року.
Під час незаконної відсутності у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, займаючись справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, постійно перебуваючи за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 , допомагаючи свої матері по домашньому господарству.
У подальшому, 21.02.2017 солдат ОСОБА_4 , усвідомивши протиправність своїх дій щодо незаконної відсутності на військовій службі, добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 , де продовжив виконання своїх службових обов`язків, у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 №60 від 21.02.2017 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, не маючи на те поважних причин, без дозволу командування військової частини не з*явився вчасно на службу, і був відсутній у розташуванні військової частини з 14 лютого 2017 року по 21 лютого 2017 року. В цей час перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 21 лютого 2017 року, де продовжив виконання своїх службових обов`язків. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 , де проходив службу, на строк понад 1 місяць.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується, є військовослужбовцем; пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя