Провадження № 1-кп/638/799/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого, судді: Руднєвої О.О.
при секретарі Панікарук В.В.
за участі прокурора Аракеляна В.О.
розглянувши питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, -
в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акту ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор у судовому засіданні клопотав про продовження ОСОБА_1 строку тримання під вартою оскільки вважає, що ті ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу в даний час не відпали.
Обвинувачений заперечував проти продовження строку тримання під вартою, просив застосувати до нього домашній арешт, у зв`язку з тим, що у нього дружина тільки після хірургічної операції, та батьки, яким потрібно допомагати.
Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї норми передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочину чи його зупинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом 72 год. має бути перевірена судом.
Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57)
Частина 1 статті 194 КПК України передбачає, що «суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні».
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова з встановленням терміну тримання під вартою.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризиками, які дали суду підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розумінні положень ст.177 КПК України вказано про те, що ОСОБА_1 може незаконно впливати свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування і суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Вислухавши учасників судового засідання, вивчивши документи, які підтверджують необхідність та достатність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_1 суд приходить до висновку про відсутність даних, які б свідчили, що ті ризики, які були враховані судом під час обрання запобіжного заходу відсутні.
Розглядаючи питання про продовження строків тримання під вартою суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_1 , враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ним злочину.
Окрім того, ризики, які передбачені ст.177 КПК України, які дають суду підстави для продовження строку тримання під вартою в повній мірі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
У відповідності з положеннями ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вище перелічених ризиків ,суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінюючи всі обставини у їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального провадження, тяжкість покарання що загрожує ОСОБА_1 , вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність постійного місця роботи - не працює офіційно та офіційного доходу не має, розмір майнової шкоди, яка спричинена потерпілому та відшкодована, приходить до висновку про те, що підстав для заміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 , на теперішній час судом не вбачається.
Керуючись ст. 331 КПК України,
СУД УХВАЛИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про заміну запобіжного заходу на домашній арешт залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_1 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України строк тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 18 вересня 2017року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Руднєва О.О.