печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4340/17-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003905 від 14.12.2016,

В С Т А Н О В И В :
слідчий в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором відділу Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 вніс до слідчого судді клопотання про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0003905 від 14.12.2016.
Клопотання слідчий мотивує тим, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003905 від 14.12.2016 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. З ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України, яке постановою прокурора 24.01.2017 виділено із кримінального провадження № 0000532 від 22.02.2016, яке, в свою чергу, 22.02.2016 виділено із кримінального провадження №0002448 від 06.11.2015 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.З ст.365, ч.І ст.366, ч.2 ст.384 КК України.
В ході досудового розслідування 17.02.2016 р. ОСОБА_4 складено повідомлення про підозру у перевищенні влади за попередньою змовою групою осіб, тобто умисному
вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним та громадським інтересам, та супроводжувалися насильством, погрозою застосування насильства, застосуванням спеціальних засобів та болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, що спричинили тяжкі наслідки, складанні завідомо неправдивого офіційного документу шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей, а також, завідомо неправдивому показанні як свідка під час провадження досудового розслідування, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України, яке в день його складання, ОСОБА_4 вручене не було у зв`язку із неможливістю такого вручення, оскільки місцезнаходження останнього невідоме, а тому 17.02.2016 вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень шляхом надіслання його поштою за останньою відомою адресою його перебування та проживання.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/40449/16-к від 19.08.2016 задоволено клопотання сторони обвинувачення і повторно надано дозвіл на затримання ОСОБА_4
24.01.2017 об 11:34 год. ОСОБА_4 працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП НП України затримано.
Так, потерпілими у кримінальному провадженні № №0003905 від 14.12.2016 заявлено цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а саме: ОСОБА_9 на загальну суму 558660,64 грн., ОСОБА_10 - 200000 грн., ОСОБА_11 - 200000 грн.
Слідчий вказує, що з метою забезпечення цивільного позову виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 , вилученого у ході особистого обшуку під час його затримання 24.01.2017 p., в зв`язку з чим клопотання просить задовольнити.
В судовому засіданні слідчий, яким внесено клопотання, його підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що під час затримання підозрюваного ОСОБА_4 24.01.2017 p., останній добровільно видав вказані речі та не вказав, що телефони йому не належать.
В судовому засіданні захисник підозрюваного, підозрюваний заперечували щодо задоволення клопотання в частині накладення арешту на мобільний телефон чорного кольору марки Black Berry IMEI НОМЕР_1 (без видимих ушкоджень) з сім-картою, та мобільний телефон чорного кольору марки Samsung imei НОМЕР_2 (має потертості) з сім- картою, оскільки органом досудового розслідування не доведено належність вказаних телефонів ОСОБА_4 .
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, надходжу до наступного.
Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. З ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Судовим розглядом встановлено, що Департаментом спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003905 від 14.12.2016 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. З ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України, яке постановою прокурора 24.01.2017 виділені із кримінального провадження № 0000532 від 22.02.2016, яке, в свою чергу, 22.02.2016 виділено із кримінального провадження №0002448 від 06.11.2015 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.З ст.365, ч.І ст.366, ч.2 ст.384 КК України.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. З ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 384 КК України, а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.
05.03.2016 р. потерпілими у кримінальному провадженні № №0003905 від 14.12.2016 заявлено цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а саме: ОСОБА_9 на загальну суму 558660,64 грн., ОСОБА_10 - 200000 грн., ОСОБА_11 - 200000 грн.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Частиною 6 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 8 вищевказаної статті вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.
Частиною 10 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно матеріалів кримінального провадження, 24.01.2017 об 11:34 год. ОСОБА_4 працівниками Управління патрульної поліції в м. Києві ДПП НП України затримано в приміщенні сервісного центру та вручено повідомлення про підозру.
Перед проведенням особистого обшуку на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України ОСОБА_4 добровільно видано слідчому сімсот тридцять одну гривню, мобільний телефон чорного кольору марки Black Berry IMEI НОМЕР_1 (без видимих ушкоджень) з сім-картою, та мобільний телефон чорного кольору марки Samsung imei НОМЕР_2 (має потертості) з сім-картою.
При вирішення питання про арешт майна слідчий суддя враховує, що в кримінальному провадженні №0003905 від 14.12.2016 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.З ст.365. ч.І ст.366. ч.2 ст.384 КК, потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до підозрюваних подано цивільні позови про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_12 - 558660,64 грн., ОСОБА_10 - 200000 грн., ОСОБА_11 - 200000 грн., з метою забезпечення яких слід накласти арешт на майно, вилучене у ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_4 24.01.2017, оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, та унеможливить виконання вироку в частині можливого задоволення цивільного позову, і приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.
Також слідчим суддею враховано той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, оскільки загальна вартість майна ОСОБА_4 яке належить арештувати з метою відшкодування завданої злочином шкоди, співмірна із розміром шкоди, зазначеної у позові, як така, що завдана кримінальним правопорушенням.
Щодо доводів сторони захисту, що вилучені в ході обшуку мобільні телефони не належать підозрюваному, то слідчий суддя вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки доказів належності вказаних речей будь-яким іншим особам суду не надано, крім того, як вбачається з протоколу затримання ОСОБА_4 від 24.01.2017 р., будь-які зауваження щодо належності вилучених мобільних телефонів іншим особам з боку підозрюваного не зазначалися.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 170-175, 309 КПК України, -
У Х В А Л И В :
клопотання слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління спеціальних розслідувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно в рамках проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003905 від 14.12.2016 - задовольнити.
Накласти арешт на сімсот тридцять одну гривню, мобільний телефон чорного кольору марки Black Berry IMEI НОМЕР_1 (без видимих ушкоджень) з сім-картою, та мобільний телефон чорного кольору марки Samsung IMEI НОМЕР_2 (має потертості) з сім-картою, вилучені у ході особистого обшуку під час затримання ОСОБА_4 24.01.2017 р.

Слідчий суддя X. ОСОБА_13