Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/368/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.05.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
адвоката потерпілої ОСОБА_10
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лугове Сакського району АР Крим, громадянина України, зареєстрованого та такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років, за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк три роки; на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк тринадцять років.

Ухвалено задовольнити частково заявлений цивільний позов та стягнути на користь потерпілої ОСОБА_12 : 4 523 гривні 06 копійок у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 4 000 гривень 00 копійок у відшкодування витрат на правову допомогу; 100 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим за вчинення: умисного вбивства, тобто, умисного заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю та хуліганства, тобто, грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Як встановлено судом, кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , 08 січня 2014 року, приблизно о 14 годині 45 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , у якій проживав ОСОБА_12 ,

Протягом тривалого часу, завдаючи особливих фізичних страждань, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_12 , який не в змозі був чинити опору, не менше 30 ударів в область голови, яка є життєво важливим органом, тулубу та кінцівок, від чого, об 11 годині 15 хвилин 09 січня 2014 року, в палаті інтенсивної терапії Знам`янської ЦРЛ, настала смерть потерпілого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 5 від 12.02.2014 року, ОСОБА_12 були завдані тілесні ушкодження у вигляді: тупої, поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, кінцівок, численних забійно-рваних ран голови, саден, крововиливів в ділянці голови, тулуба, кінцівок, масивних крововиливів в м`які тканини голови, під оболонкові крововиливів головного мозку, численних переломів ребер, забоїв, розривів ткані легенів з крововиливом в плевральну порожнину, розривів печінки з крововиливом в черевну порожнину, відкритого уламкового перелому кісток правої гомілки, які відносяться до категорії тяжких як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Смерть ОСОБА_12 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виявленими тілесними ушкодженнями та стала наслідком тупої поєднаної травми голови, живота, грудної клітки,правої кінцівки з масивними підоболонковими крововиливами головного мозку, численними переломами ребер, розривами та забоями легенів з внутрішньо плевральною кровотечею, розривом печінки з внутрішньо-черевною кровотечею, відкритого уламкового перелому кісток правої гомілки, численних рвано-забійних ран з наружньою кровотечею; безпосередня причина смерті - травматичний та геморагічний шок.

В апеляційних скаргах:

прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк три роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Не зважаючи на те, що судом першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та за ч. 1 ст. 296 КК України, мотивувальна частина вироку не містить формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України, не зазначено жодного доказу на підтвердження встановлених судом фактичних обставин, доведених матеріалами кримінального провадження та показаннями свідків.

Також, судом першої інстанції неправильно вирішено питання про зарахування у строк призначеного обвинуваченому покарання строку попереднього ув`язнення за ч. 5 ст. 72 КК України, а саме, зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 08 січня 2014 року до 19 серпня 2016 року, - дня ухвалення вироку.

Проте, строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі має бути зарахований з 08 січня 2014 року до дня набрання вироком законної сили.

Крім того, як вказує прокурор, судом не достатньою мірою враховано факту не визнання винуватості обвинуваченим, всіх обставин кримінального провадження, які у сукупності свідчать про наявність у обвинуваченого упертого бажання настання смерті потерпілого ОСОБА_12 , і негативно характеризують особу ОСОБА_7 , оскільки останнім заподіяно з особливою жорстокістю не сумісні з життям тілесні ушкодження особі, яка не здійснювала захисту, а також вчинено перешкоди у наданні своєчасної невідкладної медичної допомоги, що призвело до смертельних наслідків.

До того ж, при призначенні обвинуваченому покарання, судом першої інстанції не враховано думку потерпілої та її представника щодо міри покарання, які просили призначити обвинуваченому найвищу міру покарання, так як потерпілій внаслідок загибелі єдиного сина, завдано непоправної втрати;

обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог наводить наступні доводи.

Вважає вирок суду ухваленим із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи.

Переконаний, що його дії мають кваліфікуватися за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Судом першої інстанції зазначено, що він наносив ударів потерпілому , маючи умисел на заподіяння потерпілому смерті, але разом із тим, судом не зазначено, з яких причин він не довів свій умисел до кінця, адже потерпілий був госпіталізований живим, і помер через добу після отриманих травм.

Вважає, що відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілому підтверджується тим, що удари потерпілому він наносив лише руками та ногами, не використовуючи сторонніх предметів.

Також, вказує, що в основу вироку покладені показання свідка ОСОБА_13 , яка в ході судового розгляду змінювала свої показання; крім того, була залучена як понята під час досудового розслідування, що, на переконання обвинуваченого, унеможливлює її допит судом першої інстанції як свідка; вказане ставить під сумнів правдивість її показань.

Показання свідка ОСОБА_13 з приводу того, що він вибивав двері до квартири потерпілого, - не відповідають дійсності та не знайшли свого підтвердження.

Зазначає, що прийшовши до потерпілого додому, останній почав ображати його (обвинуваченого) дружину, чим спровокував бійку, і він (обвинувачений), будучи у сильному душевному хвилюванні, почав наносити потерпілому ударів по тулубу та голові, не усвідомлюючи можливі наслідки.

У подальшому, перебуваючи біля потерпілого ще близько трьох годин, він, за наявності такої можливості, не заподіяв тому смерті.

До того ж, після госпіталізації потерпілого, його (обвинуваченого) дружина купувала за його вказівкою ліки для лікування потерпілого.

Вказує, що судом першої інстанції допитано як свідка сторони захисту ОСОБА_14 , проте його показання судом не взято до уваги; відмовлено у задоволенні ряду клопотань сторони захисту; деякі з клопотань залишено без розгляду;

У доповненні до апеляційної скарги просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити новий вирок, яким визнати його винуватим за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 121 КК України, призначивши покарання у межах санкції статей обвинувачення.

Також, крім вже наведеного, доповнює, що судом не враховано того, що він з потерпілим мав тривалі неприязні стосунки, що й стало підставою до конфлікту.

Крім того, потерпілий ОСОБА_12 , в ході сварки, першим спричинив удару йому в обличчя, а тому він (обвинувачений) мав законні підстави до необхідної оборони, застосував її, проте перевищив межі цієї необхідної оборони.

адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення, яким притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КК України, стягнути у відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відповідно 4 066 гривень та 40 000 гривень.

Умотивовує свої вимоги такими доводами.

Вказує на те, що зміни до обвинувачення його підзахисного (22 травня 2015 року, під час судового розгляду) здійснено з грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки, викладені в зміненому обвинувальному акті, яким ОСОБА_7 пред`явлено більш тяжке обвинувачення, викликають сумнів в їх достовірності та об`єктивності.

Вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

Показання свідка ОСОБА_13 , пояснення якої не відбиралися під час досудового розслідування, і яку допитано через рік в суді, викликають сумнів в їх правдивості, суперечать іншим доказам матеріалів кримінального провадження.

Проте, саме показання цього свідка стали підставою до зміни обвинувачення ОСОБА_7 .

Зокрема, неправдивими є показання свідка щодо часу її повідомлення до міліції про вчинення злочину (з показань свідка о 15 годині; за повідомленням Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області о 18 годині 30 хвилин 08 січня 2014 року, за рапортом оперативного чергового о 16 годині 58 хвилин).

Клопотання сторони захисту про допустимість показань свідка ОСОБА_13 судом залишено без вирішення.

За поясненнями свідка ОСОБА_14 , він ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у день події вживали алкогольні напої, після чого останні пішли додому до ОСОБА_12 . Також свідок зауважив, що після випитого спиртного відчув незрозумілий головний біль.

На переконання сторони захисту, неадекватна поведінка обвинуваченого у день події могла бути викликана тим, що обвинувачений перебував у нетверезому стані, а у вживаному спиртному була сильнодіюча речовина; проте клопотання до суду про проведення судової психолого-медико-психіатричної експертизи, - судом залишено без задоволення.

Не достатньо взято до уваги показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , й інших, та й самого обвинуваченого, щодо незрозуміло агресивно поведінки обвинуваченого після вживання спиртного в барі «Рідна хата», тоді як обвинувачений характеризується як спокійна та врівноважена людина.

Також, звертає увагу на те, що допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_17 пояснив, що таких тілесних ушкоджень, які в момент їх нанесення могли спричинити смерть потерпілому, не має. Але якщо своєчасно не надати медичної допомоги, то вказане може привести до летальних висновків.

представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк п`ять років; за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Вважає призначене обвинуваченому покарання невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що, як встановлено доказами матеріалів кримінального провадження, зокрема й такими як висновок судово-медичної експертизи № 5 від 12.02.2014 року, пояснення допитаного в судовому засіданні як спеціаліста судово-медичного експерта ОСОБА_18 , висновком судово-психіатричної експертизи № 16 від 13.01.2015 року, ОСОБА_7 умисно, цілеспрямовано вчинено особливо тяжкий злочин, умисне вбивство з особливою жорстокістю.

Крім того, як вказує на те особа, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_7 вбивство вчинено з елементами катування і особливо жорстокого знущання над потерпілим.

ОСОБА_7 , як те свідчить з показань судово-медичного експерта, спочатку наносив удари таким чином, щоб потерпілий не втратив свідомості та відчував наслідки заподіяних травм, у процесі вчинення злочину намагався не тільки спричиняти ударів, а й застосовував інші способи завдання страждань потерпілому залиття обличчя монтажною піною, переломи кісток ноги; згідно із протоколом огляду місця події та показань свідка ОСОБА_9 біля голови потерпілого була наявна земля з вазонів, осколки розбитого посуду, - тобто, для побиття потерпілого застосовувалися різні предмети.

Крім того, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_7 погрожував підірвати будинок, а потерпілій ОСОБА_9 , свідкам ОСОБА_19 та ОСОБА_13 прямо погрожував убивством - причому потерпілій ОСОБА_9 вже після затримання.

В мотивувальній частині вироку вказано, що судом при призначенні покарання

враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений

характеризується позитивно.

Разом з тим, суд не врахував, що ОСОБА_7 вчинено

умисний, особливо тяжкий злочин, який являє особливу суспільну небезпеку, не

враховано повною мірою як було вчинено вбивство - тобто з винятковою жорстокістю,

що ОСОБА_7 протягом всього судового розгляду не визнавав свою вину, правдивих

свідчень про обставини вчинення злочинів не давав, постійно вигадував обставини, які

могли б допомогти пом`якшити чи уникнути покарання - версія щодо наявності

психотропних речовин у випитій ним горілці, протиправна поведінка загиблого.

Вказане, на переконання сторони захисту, свідчить про те, що ОСОБА_7 є особою, особливо небезпечною для суспільства, а призначене йому покарання є занадто м`яким і таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілої подано заперечення обвинуваченим, де він, відповідно, заперечує задоволення цих апеляційних скарг і наполягає на вимогах апеляційної скарги, поданої ним, доводи якої викладені вище.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, у дебатах думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, поданої прокурором, обвинуваченого та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи поданих ними апеляційних скарг, вирок суду першої інстанції просили скасувати, вважали за правильне дії обвинуваченого кваліфікувати за ч. 2 ст. 121 КК України, думку потерпілої ОСОБА_9 та в її інтересах представника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану адвокатом ОСОБА_10 апеляційну скаргу і просили вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання: за ч. 1 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк п`ять років; за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду.

По причині скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, - суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

У відповідності до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 370 КПК України: судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 первинно пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 296 КК України (обвинувальний акт, аркуш провадження 184, том 1).

У подальшому, під час судового провадження, прокурором ОСОБА_7 змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, і дії обвинуваченого кваліфіковані та пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 296 КК України та п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України (обвинувальний акт, аркуш провадження 193, том 2).

Як убачається з резолютивної частини вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав винуватим та засудив за ч. 1 ст. 296, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України (вирок, аркуш провадження 212, том 3).

Судом першої інстанції у вироку безпосередньо зазначено про те, що судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Однак, при цьому, в оскаржуваному вироку суду, у мотивувальній його частині, взагалі відсутнє формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України, що визнане судом доведеним, відповідно, не зазначено місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за яким визнаний винуватим ОСОБА_7 не були предметом судового розгляду й не досліджувалися.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України, засудив останнього та призначив за цією частиною статті обвинувачення покарання, проте докази на підтвердження встановлених судом обставин не оцінювалися, так як те вимагає кримінальний процесуальний закон, та у вироку не зазначені.

Вказане є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки означене перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і є безумовною підставою до скасування оскаржуваного вироку суду.

Також, зауважується на таке.

Судом першої інстанції при встановленні обставин кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, час смерті потерпілого ОСОБА_12 визначений як 11 година 15 хвилин 09 січня 2014 року (аркуш провадження 203 том 3).

Разом із тим, дослідженими письмовими доказами кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що смерть потерпілого ОСОБА_12 настала о 04 годині 45 хвилин 09 січня 2014 року (досліджений висновок експерта № 5 від 12.01.2014 року, аркуші провадження 206-207, том 3).

Під час нового судового розгляду вказана обставина підлягає з`ясуванню, і це протиріччя має бути усунено.

Відтак, під час нового судового розгляду суду першої інстанції слід прийняти до уваги обставини, що стали причиною скасування судового рішення суду першої інстанції, провівши судовий розгляд за принципами повноти, законності та об`єктивності.

При цьому, колегія суддів, не вирішуючи наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, зауважує, у разі доведеності та визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, зокрема, за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, призначене наразі оскаржуваним вироком суду першої інстанції за цією частиною статті обвинувачення покарання, вважати занадто м`яким.

Тож, з урахуванням викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про скасування оскаржуваного судового рішення, із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, проте зі зміною підсудності справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України, кримінальне провадження в суді щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох професійних суддів.

Скасований колегією суддів вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області ухвалений у складі трьох професійних суддів означеного місцевого суду: ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_1 .

Наразі, в Олександрівському районному суді Кіровоградської області на посаді професійного судді працює четверо осіб, із яких судді ОСОБА_21 та ОСОБА_1 натепер позбавлені права брати участь у даному кримінальному провадженні з підстав, передбачених ч. 2 ст. 76 КПК України.

Відтак, встановлено, що утворити на даний час склад суду суддів Олександрівського районного суду Кіровоградської області для судового розгляду даного кримінального провадження неможливо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду.

В зв`язку із зазначеним, колегія суддів визнає за необхідне направити дане кримінальне провадження на розгляд до Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , скасувати.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 направити до Кіровського районного суду м. Кіровограда, призначивши новий розгляд у цьому суді.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити тримання під вартою, продовживши строк його тримання під вартою на 60 днів, - тобто до 28 липня 2017 року включно.

Ухвала Апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3