Справа № 555/9/17
Номер провадження 1-кп/555/64/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2017 рокум.Березне
Березнівский районний суд Рівненської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
в с т а н о в и в:
Згідно з Указом Президента України №122/2016 від 29 березня 2016 року «Про звільнення у запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу» на території України, оголошено весняний призов 2016 року на строкову військову службу.
ОСОБА_5 будучи придатний за станом здоров`я, досягнувши призовного віку та підлягаючи призову на строкову військову службу до Збройних Сил України, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами і доповненнями станом на 18.02.2016 року № 1008-VІІІ) та Указу Президента України «Про звільнення в запас військовослужбовців строкової служби, строки проведення чергових призовів та чергові призови громадян України на строкову військову службу у 2016 році» від 29 березня 2016 року № 122/2016, отримав 21.11.2016 року повістку про особисту явку на 22.11.2016 року до Березнівського РВК для відправлення у складі команди НОМЕР_1 для проходження строкової військової служби.
В подальшому ОСОБА_5 , діючи умисно, без поважних причин, маючи на меті ухилитися від призову на строкову військову службу, достовірно знаючи про рішення призовної комісії, яким він визнаний придатним за станом здоров`я до проходження строкової військової служби та про призов на військову службу, 22.11.2016 року для відправлення у війська не з`явився та не повідомляв про причини своєї неявки, в зв`язку з чим ухилився від призову на строкову військову службу. Своїми умисними діями, які виразились в ухиленні від призову на строкову військову службу, ОСОБА_5 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 335 КК України.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною, і кваліфікує його дії за ст. 335 КК України, як ухилення від призову на строкову військову службу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю.
Суду показав, що дійсно не прибув до військового комісаріату на 22.11.2016р. для відправлення у війська у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. У вчиненому розкаюється, зібраних досудовим слідством доказів не заперечує, просить врахувати, що він визнає свою вину, раніше не судимий.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів у більшому об"ємі є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. Дії ОСОБА_5 за ст.335 КК України - ухилення від призову на строкову військову службу, кваліфіковано правильно.
При призначенні покарання суд керується наступним.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_5 є особою молодого віку, раніше не судимий, за місцем проживання та реєстрації характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ст.335 КК України.
Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, з врахуванням всіх обставин вчиненого злочину в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд прийшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе в умовах без ізоляції від суспільства та відбування призначеного покарання і його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.335 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи ;
- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через суд першої інстанції до Апеляційного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1