У Х В А Л А

15 грудня 2016р. слідча суддя Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчих військової прокуратури Західного регіону України в межах кримінального провадження № 0000116, -

в с т а н о в и л а :

12 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова зі скаргою, в якій просить визнати бездіяльність слідчих слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо неповернення тимчасово вилучених грошових коштів протиправною та зобов`язати слідчих слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 негайно повернути йому або його дружині ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за довіреністю грошові кошти в сумі 416 тис.гри. (чотириста шістнадцять тисяч гривень), що були вилучені в нього під час обшуків 15.11.2016 року та щодо яких судом першої та апеляційної інстанції відмовлено в накладенні арешту.

Скаргу мотивує тим, що в провадженні військової прокуратури Західного регіону знаходиться кримінальне провадження за № 0000116 від 11.10.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.369-2 КК України. 15 листопада 2016 року на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 , по місцю його фактичного проживання було проведено обшук та вилучено 670 000 грн., 100 доларів США, а також мобільний телефон марки НОКІА Е52 із сім-карткою № НОМЕР_1 .

Того ж дня у ході проведення на підставі ухвали слідчого судді обшуку автомобіля марки ФОЛЬКСВАГЕН Т5, р.н. НОМЕР_2 , виявлено та вилучено гроші в сумі 26 000 грн., диктофон, флеш-карту та блокнот.

У подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року частково задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Західного регіону про накладення арешту на вилучене майно в ході обшуків 15 листопада 2016 року. Зокрема, судом відмовлено в накладені арешту на грошові кошти в сумі 416 000 грн.

08 грудня 2016 року скаржник разом зі своїми адвокатами звернулись до прокурора військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_10 із заявою про повернення коштів. Прокурор ОСОБА_10 надала доручення слідчим слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернути зазначені кошти. Незважаючи на встановлення негайності повернення коштів у відповідності до ч.3 ст.173 КПК України, слідчі слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовляються негайно повертати вилучене майно, мотивуючи це тим, що дані кошти були постановою слідчого ОСОБА_8 визнані речовим доказом та по даним коштам буде призначена експертиза, а тому до отримання висновків експертизи ніхто грошові кошти повертати не буде. Таку ж позицію висловив їх процесуальний керівник прокурор ОСОБА_11 . Бездіяльність слідчих щодо неповернення належного йому майна вважає протиправною та такою, що порушує право власності та вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо статусу вилучено під час обшуку майна.

Заявник ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_12 в судовому засіданні скаргу підтримали в повному обсязі.

Прокурор Військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_13 і слідчий в судовому засіданні заперечили щодо задоволення скарги.

Заслухавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає до часткового задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Встановлено, що в провадженні військової прокуратури Західного регіону знаходиться кримінальне провадження за № 0000116 від 11.10.2016 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.3 ст.369-2 КК України.

15 листопада 2016 року на підставі ухвали слідчого судді за адресою: АДРЕСА_1 , по місцю фактичного проживання ОСОБА_4 було проведено обшук та вилучено 670 000грн., 100доларів США, а також мобільний телефон марки НОКІА Е52 із сім-карткою № НОМЕР_1 .

Того ж дня у ході проведення на підставі ухвали слідчого судді обшуку автомобіля марки ФОЛЬКСВАГЕН Т5, р.н. НОМЕР_2 , належного на праві власності ОСОБА_9 , яким користувався ОСОБА_4 , виявлено та вилучено гроші в сумі 26 000 грн., диктофон, флеш-карту та блокнот.

У подальшому ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22 листопада 2016 року частково задоволено клопотання прокурора військової прокуратури Західного регіону про накладення арешту на вилучене майно в ході обшуків 15 листопада 2016 року, накладено арешт на грошові кошти в сумі 280 000грн., мобільний телефон, диктофон, флеш-карту та блокнот. У накладені арешту на грошові кошти в решті тимчасово вилучених коштів в сумі 416 000 грн. Зазначено, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Ухвала набрала законної сили.

08 грудня 2016 року скаржник разом зі своїми адвокатами звернулись до прокурора військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_10 із заявою про повернення коштів. Згідно відповіді від 12.12.2016р. Прокурор ОСОБА_10 дала доручення слідчим слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернути зазначені кошти. Проте тимчасово вилучені кошти в сумі 416 000грн. повернуті не були станом на час розгляду скарги.

Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно ст. 167 КПК України - тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Частиною 2 ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.3ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Згідно ч.3 ст. 173 КПК України часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі частини тимчасово вилученого майна, в арешті якого було відмовлено.

Відповідно до ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.

Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Арешт майна, відповідно до норм, що зазначені вище, на тимчасово вилучене майно під час обшуку від 15.11.2016 року не накладався.

На зазначене вище майно - грошові кошти в сумі 416 тис. грн., що були вилучені під час проведення обшуку 15.11.2016р., арешт не накладено, в арешті цієї частини грошових коштів судом відмовлено. Отже, ці кошти підлягали негайному поверненню особі, у якої вони вилучені.

Покликання прокурора та слідчого на те, що ці кошти постановою слідчого від 22.11.2016р. визнані речовими доказами і направлені для проведення техніко-криміналістичної експертизи не є підставою для невиконання прямої вимоги ч.3 ст.173 КПК України про негайне повернення тимчасово вилученого майна.

За таких обставин, вважаю, що слідчими в порушення вказаних вище норм КПК України не вчинені дії щодо повернення тимчасово вилученого майна, що є свідченням обґрунтованості скарги та наявності підстав для її задоволення.

У ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, які може бути прийнято за результатами розгляду скарги: 1) про скасування рішення слідчого чи прокурора у випадку визнання його незаконним; 2) про зобов`язання припинити дію у випадку визнання її незаконною; 3) про зобов`язання вчинити певну дію у випадку визнання бездіяльності незаконною; 4) якщо підстави для задоволення скарги відсутні, слідчий суддя постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги, яка не підлягає оскарженню.

Таким чином, визнання протиправною бездіяльності слідчого чи прокурора за результатом розгляду скарги чинним КПК не передбачено.

За наведених обставин, вважаю, що скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи встановлені обставини, керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідча суддя -

УХВАЛИЛА:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати слідчих слідчої групи військової прокуратури Західного регіону ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 негайно повернути ОСОБА_4 або ОСОБА_9 за довіреністю грошові кошти в сумі 416 тис. грн. (чотириста шістнадцять тисяч гривень), що були вилучені в ОСОБА_4 під час обшуків 15.11.2016 року та щодо яких судом першої та апеляційної інстанції відмовлено в накладенні арешту.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 19 грудня 2016р. о 15,00год

Суддя ОСОБА_14