Справа № 344/7061/17
Провадження № 1-кс/344/1938/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2017 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0005385 від 29.12.2015р.,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого покликався на те, що СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст.190, ч. 1 ст. 358 КК України, про те, що 10.08.2015р. невідомі особи шахрайським способом, діючи від імені ОСОБА_5 , незаконно заволоділи її крамницею по АДРЕСА_1 , внаслідок чого потерпілій заподіяно майнову шкоду у особливо великих розмірах.

В ході розслідування встановлено, що з метою незаконного відчуження майна ОСОБА_5 , невстановленими особами виготовлено та складено ряд підроблених (фіктивних) документів на підставі яких вчинено ряд юридичних дій. Так, 10.08.2015р. від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстраційній службі Івано-Франківського міського управління юстиції було подано ряд підроблених документів на підставі яких зареєстровано право власності на крамницю по АДРЕСА_1 , яка з 15.08.2006р. і по той час належала на праві власності ОСОБА_5 . В подальшому, 07.10.2015р. від імені ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу згідно якого він продав крамницю по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 .

При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 був фактичним орендарем вказаної крамниці і орендував її до 07.10.2015р. на протязі останніх п`яти років у ОСОБА_5 і відповідно достовірно знав, що саме вона являється законним володільцем вказаного майна. Також встановлено,що згідно свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС м. Карлови Вари Чеської Республіки, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті вчинення вказаних злочинних дій право власності на крамницю по АДРЕСА_1 незаконно було зареєстровано за ОСОБА_7 .

На даний час досудовим розслідуванням встановлено осіб, які подали підроблені документи до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції з метою позбавлення права власності на нерухоме майно ОСОБА_5 . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_2 .

09.09.2016р. винесено постанову про визнання торгово-житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 ,які належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_2 - речовим доказом у кримінальному провадженні №0005385 від 29.12.2015р.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 16.09.2016р. на вказані приміщення накладено арешт.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.04.2017р. (яка на даний час вступила в законну силу) вказаний арешт під час розгляду справи про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, знято.

Матеріалами клопотання зазначено, що враховуючи те, що торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , являються предметом кримінального правопорушення та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є речовим доказом у кримінальному провадженні №0005385 від 29.12.2015р., на даний час є необхідність в накладенні на зазначені приміщення арешту.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити.

Володілець (власник) майна в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Заслухавши слідчого та дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а згідно з ч. 2 - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В той же час стороною кримінального провадження, яка звернулась з клопотанням, поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, крім цього, постановою слідчого від 09.09.2016р. їх визнано речовим доказом.

Отже з метою збереження речових доказів вважаю вказаний захід забезпечення доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження, тому клопотання слід задоволити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задоволити.

Накласти арешт на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , проживаючому АДРЕСА_2 , шляхом заборони на його розпорядження.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1