11-кп/775/234/2017(м)
263/9573/16-к

Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та

справах про адміністративні правопорушення

Апеляційного суду Донецької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002331 від 25.06.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.03.2017 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бердянськ Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , визнано винним за ч.2 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України - 1 року позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання за сукупності злочинів у виді 2 років позбавлення волі; на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання та зарахування не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі за вироком Бердянського міського суду Запорізької області від 27 червня 2016 року, призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 4 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И Л А :

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_7 у період часу з 10.45 год. 11.06.2016 року по 12.00 год. 16.06.2016року, точні дата та час під час досудового розслідування не встановлені, повторно, знаходячись в приміщенні магазину «Карі № 20054» ТОВ «КАРІ Україна», розташованого по вулиці Запорізьке шосе, 2 в Центральному районі м.Маріуполя, таємно, викрав майно, що знаходиться на балансі ТОВ «КАРІ УКРАЇНА», спричинивши вказаному підприємству матеріальну шкоду на загальну суму 1608,60 гривень.

Він же, 19.06.2016 року, приблизно о 16.00 год., повторно, знаходячись в приміщенні магазину «Сезон», розташованого по вулиці Казанцева, 40 в Центральному районі м.Маріуполя, таємно, викрав майно, що належить ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду на загальну суму 1430 гривень.

Він же, 25.06.2016 приблизно о 16.40 год., повторно, знаходячись у приміщенні магазину «Сезон», розташованого по вулиці Казанцева, 40 в Центральному районі м. Маріуполя, таємно, викрав майно, яке належить ОСОБА_8 на загальну суму 840 гривень, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак, по незалежним від його волі обставинам, не довів свій корисливий намір до кінця, у зв`язку з тим, що був зупинений працівниками магазину, у результаті чого потерпілій матеріальної шкоди завдано не було.

Не погодившись з судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому за пред`явленим обвинуваченням мінімальне покарання, оскільки він сприяв проведенню досудового розслідування, вину визнав, щиросердно розкаявся у скоєному, викрадене повернуто потерпілим, а злочин скоїв, оскільки у нього було скрутне матеріальне становище, на його утриманні знаходились дружина та її неповнолітня дочка-інвалід, його матір, яка є інвалідом 2 групи. Крім того, зазначає, що йому ні суд, ні прокурор не роз`яснили його право на розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Прокурор надав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому просить вирок суду залишити без змін, як законний, вмотивований та обґрунтований, а апеляційну скаргу вважає безпідставною та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, з цих підстав фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, доведеність його вини й кваліфікація злочинних дій, які не оспорюють, в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, він просить знизити йому строк покарання до максимально можливого, не оскаржуючи фактичні обставини справи. Крім того, зазначає, що йому ні суд, ні прокурор не роз`яснили його право на розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами.

Інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч .2 ст. 185 КК України, віднесено до категорії середньої тяжкості, за яке встановлено покарання у виді арешту від 3 до 6 місяців або обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на той самий строк.

Статтею 384 КПК України визначено, що прокурор та суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних.

Враховуючи викладене, апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 в частині не роз`яснення йому права на суд присяжних є безпідставними.

Що стосується доводів апеляційної скарги про пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів також не може з ними погодитися.

Суд першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначив відповідно до загальних правил призначення покарання, у межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за інкримінований йому злочин.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, його виду та розміру, суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступень вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься за класифікацією злочинів до категорії середньої тяжких, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання, що в сукупності послужило підставою до прийняття рішення суду про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавленням волі, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття та сприяння встановленню істини по справі, при цьому не встановив обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив будучи неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, оскільки судом першої інстанції вірно та обґрунтовано визначено вид та розмір покарання, приближених до мінімального межах санкції частини відповідної статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинення закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, та таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено переконливих доказів які стали би підставою для пом`якшення призначеного йому покарання.

Стосовно наявності у ОСОБА_7 на його утриманні дружини та її неповнолітньої дочки-інваліда, а також матері, яка є інвалідом 2 групи, то колегія судів не вважає ці обставини достатніми для пом`якшення покарання або застосування до нього вимог ст. 69 КК України, оскільки як встановлено судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, обвинувачений будучі раніше неодноразово судимим за корисливі злочини, знов вчинив аналогічне кримінальне правопорушення, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, а наявність у нього сім`ї та матері, яка є інвалідом 2 групи не стали йому на заваді у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж призначив суд першої інстанції, судом першої інстанції винесено законне, вмотивоване та обґрунтоване судове рішення, матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07.03.2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4