АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого від 23.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0003688 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді та просить постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову старшого слідчого про закриття вищезазначеного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 також порушує питання про скасування вказаної ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову слідчого від 23.11.2016 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003688 від 18.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на те, що постанова слідчого відповідає вимогам ст. 110 КПК України, слідчий, який проводив досудове розслідування, виконав всі слідчі (розшукові) дії для встановлення фактичних обставин події та дійшов вірного висновку про те, що зібраними доказами причетність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до вказаного кримінального правопорушення не доведена у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення. Крім того вказує, що всі ці особи були допитані неодноразово, а розбіжності в їх свідченнях не відносяться до обставин, які б свідчили про подію злочину. Також, вказує, що не вбачається необхідності у витребуванні відомостей про судимість громадянина ОСОБА_11 , оскільки такі відомості не можуть вплинути на встановлення обставин події.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що від гр. ОСОБА_8 до Кіровського РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області надходили заяви про вчинення відносно нього хуліганський дій від 29.07.2014 р. та 30.08.2014 р., але жодна з них належним чином не розглянута та вони були списані. Однак, вже 18.09.2014 р. слідчим відділом Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, було внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за фактом, що мав місце 29.07.2014 р. (відповідно до заяви гр. ОСОБА_8 ). В ході досудового розслідування було встановлено, що невідомою особою, на яку вказував останній, є ОСОБА_11 . В подальшому було визначено та допитано свідків, які в свою чергу не підтвердили факти заявлені ОСОБА_8 . За наслідками проведення досудового розслідування слідчим 18.02.2015 р. було винесено постанову про закриття даного кримінального провадження, а ухвалою слідчого судді від 16.03.2015 року дану постанову було скасовано. Втім, за час подальшого досудового розслідування у кримінальному провадження встановити інших свідків чи очевидців події - не вдалося за можливе, у зв`язку з чим 22.02.2016 року дане кримінальне провадження було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а 28.03.2016 року дану постанову було скасовано. Також вказує, що рішення про закриття кримінального провадження прийняте передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, а висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення. Вказує, що не можна погодитись з висновками щодо відсутності складу злочину в діях ОСОБА_11 , оскільки у діях, які він вчинив, вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України, а тому, враховуючи наведене, всі обставини справи вказують на те, що виконаних слідчих дій недостатньо для повного дослідження обставин справи.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Так, в порушення норм ст. 290 КПК України йому не було надано матеріали провадження для ознайомлення. Вказує, що в рішенні вбачається невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, підозрюваного в кримінальному провадженні немає вже 2,5 роки, як і свідка ОСОБА_10 , в той час як з ними проводили одночасний допит. Крім того зазначає, що судом не розглянуто наведених ним доводів та доказів, зібраних в кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого та його представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених у них підстав, а оскаржувану ухвалу скасувати, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, посилаючись на їх безпідставність, проаналізувавши доводи сторін, співставивши їх з наданими матеріалами та перевіривши висновки слідчого судді, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається зокрема у разі встановлення відсутності у діянні складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0003688, предметом розслідування у ньому є події, які мали місце 29.07.2014 року близько 17:00 години під час яких ОСОБА_11 , знаходячись в гаражному кооперативі, розташованому по АДРЕСА_1 , згідно показанням ОСОБА_8 вчинив хуліганські дії відносно останнього, а саме використовуючи вогнепальну зброю, погрожував йому та вимагав від нього ключі від належного йому гаража.

Разом з тим, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до рапортів працівників ППС ДМУ, які виїжджали на місце події, ніяких підозрілих предметів у ОСОБА_11 виявлено не було, у зв`язку з чим нічого не вилучалось. При проведені огляду гаражу ОСОБА_11 , ніяких залізних ящиків з боєприпасами або вогнепальної зброї виявлено також не було. За ОСОБА_11 будь-якої зареєстрованої зброї не мається та на обліку він не перебуває.

У межах проведених допитів (повторних, одночасних) між потерпілим ОСОБА_8 та всіма учасниками вказаної події, жоден свідок не підтвердив факт вчинення злочину відносно потерпілого, що стало підставою для закриття кримінального провадження.

Ухвалами слідчих суддів від 18.02.2016 та 28.03.2016 р.р. скасовані постанови слідчого про закриття даного кримінального провадження. На виконання вказаних ухвал слідчих суддів, встановлений та допитаний у якості свідка інспектор взводу № 2 роти № 5 полку ПС ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , який підтвердив показання свідка ОСОБА_13 та повідомив, що дійсно ним разом з інспектором ОСОБА_13 був здійснений виїзд за місцем вказаної події 29.07.2014. Прибувши за вказаною адресою, до них звернувся гр. ОСОБА_8 , який пояснив, що невідомий йому чоловік погрожує предметом за зовнішніми ознаками схожий на пістолет. Під час особистого огляду ОСОБА_11 працівниками ПС ДМУ нічого виявлено та вилучено не було. Окрім цього, як пояснив свідок ОСОБА_12 , в ході проведення поверхневого огляду гаражу ОСОБА_11 предметів на які вказував потерпілий не виявлено. Також, працівниками ВКП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровськ області, в ході виконання доручення у порядку ст. 40 КПК України спрямованого на встановлення всього кола осіб, причетних до вчинення даного кримінального правопорушення та допиту останніх, отримано рапорти про те, що встановити інших очевидців вказаної події, що мало місце 29.07.2014 року, не виявилось можливим.

Також, на виконання вказаних ухвал слідчих суддів були повторно допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , і в ході їх допиту були усунуті протиріччя в їх показаннях в частині передачі невідомого предмета, яким виявились цигарки, що передавала ОСОБА_9 своєму чоловіку ОСОБА_11 , коли останній перебував разом з ОСОБА_8 на даху гаражу 29.07.2014.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим проведені усі необхідні та можливі слідчі дії для встановлення фактичних обставин події та розкриття злочину, про який повідомляв в своїх заявах потерпілий ОСОБА_8 . Також, шляхом проведення додаткових слідчих дій усунуто неповноту досудового розслідування, яка стала підставою для скасування попередніх постанов слідчого про закриття кримінального провадження, проте належних та достатніх доказів складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України встановлено не було.

Колегія суддів звертає увагу на закріплений у ч.1 ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості.
Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно вказаної статті Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Аналогічні конституційні положення закріпленні і в кримінальному процесуальному законі (ст.ст. 17, 18 КПК України).
Посилання потерпілого та його представника на необхідність одночасного допиту ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки під час перевірки матеріалів кримінального провадження істотних розбіжностей в показаннях даних свідків встановлено не було, а тому процесуальних підстав для їх одночасного допиту немає. Крім того, матеріали досудового розслідування містять заяви від ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про відмову приймати участь в повторному одночасному допиті, мотивовані тим, що вони неодноразово надавали показання, приймали участь в даній слідчій дії і до раніше наданих свідчень додати нічого /т. 1 а.к.п. 210, 211/.

Що стосується доводів апелянтів про необхідність витребування довідки щодо судимостей ОСОБА_11 , то колегія суддів наголошує, що в силу ч. 1 ст. 88 КПК України такі відомості є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і не є самодостатнім доказом для встановлення складу злочину.

Посилання потерпілого ОСОБА_8 на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме на порушення вимог ст. 290 КПК України, в частині того, що йому не були надані матеріали для ознайомлення, то колегія суддів розцінює їх як неприйнятні, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що вимоги даної статті слідчим виконано належним чином і потерпілий повідомлявся про завершення досудового розслідування з направленням відповідного процесуального документа /т. 1 а.к.п. 219, 220/.

Доводи потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, що в ухвалі суд зазначив ОСОБА_11 як «підозрюваного», колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки із тексту ухвали випливає, що суд мав на увазі підозрюваного ОСОБА_11 не як процесуальний статус учасника кримінального провадження, а як особу фігуранта, яка могла бути причетною до описаних подій. Крім того, такі доводи не впливають на законність та обґрунтованість ухвали в цілому і не можуть бути безумовної підставою для її скасування. Інших доводів та аргументів в чому саме виразилась невідповідність висновків суду апелянт не навів.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, наводячи теоретичні положення щодо складу злочину хуліганства та вказуючи про недостатність проведених слідчих дій, не зазначає, які саме результативні слідчі дії ще необхідно і можливо провести в даному випадку, а переоцінює отримані докази на власний розсуд.

Таким чином, будь-яких належних, достовірних та достатніх доказів про наявність в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та підтвердження версії потерпілого ОСОБА_8 , окрім показань самого потерпілого, в ході досудового розслідування не отримано і, на думку колегії суддів, вичерпані всі можливості для їх отримання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд повно, всесторонньо дослідив всі обставини даного провадження, перевірив оскаржувану постанову слідчого на предмет її законності та обґрунтованості, а також доводи скарги потерпілого і дав належну правову оцінку всім доказам провадження.

Враховуючи положення ст. 62 Конституції України, ст. ст. 2, 17, 28, 284 КПК України колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість, як оскаржуваної ухвали слідчого судді так і постанови слідчого від 23.11.16 року про закриття кримінального провадження № 0003688 та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 309, 310, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 року за скаргою ОСОБА_8 на постанову слідчого від 23.11.2016 року про закриття кримінального провадження № 0003688 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3