Ухвала
іменем україни
17 січня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0001337 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 не має судимості,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК,

в с т а н о в и в:

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 4453,30 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної, а також 350 грн витрат на правову допомогу.
Вирішено питання про судові витрати у кримінальному провадженні.
Апеляційний суд, скасувавши вирок місцевого суду в частині призначення покарання, 16 лютого 2016 року постановив свій. Цим вироком ОСОБА_6 призначено за ч. 1 ст. 186 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 24 червня 2015 року приблизно о 10.00 год. біля магазину «АТБ» на вул. Жовтневої Революції, 106 у м. Харкові відкрито заволодів золотим ланцюжком потерпілої ОСОБА_8 , спричинивши останній матеріальну шкоду в розмірі 4453,70 грн.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 КПК. Вважає, що суд апеляційної інстанції повною мірою не врахував усіх пом`якшуючих покарання обставин, які давали підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Вказує на те, що ОСОБА_6 намагався добровільно частково відшкодувати завдану злочином шкоду, проте потерпіла відмовилась прийняти гроші.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних вимог захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що стосується доводів захисника про порушення щодо ОСОБА_6 загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про відповідність виду та розміру призначеного судом першої інстанції покарання, апеляційний суд урахував, що ОСОБА_6 характеризується задовільно, в силу ст. 89 КК не має судимості, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, а також суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття засудженого у зв`язку з чим призначив покарання у межах санкції відповідного закону.
Разом із тим, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, спосіб його вчинення, наслідки у виді матеріальної та моральної шкоди, позицію потерпілої, яка оскаржила вирок місцевого суду саме через необґрунтоване звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, а тому дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для застосування до винуватого положень ст. 75 КК, з чим погоджується і колегія суддів.
Таким чином, апеляційний суд дотримався приписів статей 50, 65 КК. Покарання, призначене ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, відповідає своїй меті, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК.
Даних про те, що засуджений протягом тривалого часу (7 місяців) з дня вчинення злочину вжив будь-яких заходів, спрямованих на відшкодування заподіяно потерпілій матеріальної та моральної шкоди, у матеріалах справи не міститься, не наведено таких і у касаційній скарзі захисника.
Таким чином, підстав для скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 за доводами касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваного вироку при розгляді справи в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Керуючись статтями 376, 433 436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:

Вирок Апеляційного суду Харківської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3