ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1071/17
Провадження № 1-кс/362/159/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,
04 березня 2017 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області звернувся слідчий СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 із клопотанням, погодженим з прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході досудового розслідування було встановлено, що 03.03.2017 близько 14 год. 15 хв., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, проходив по території ринку, по вул. Володимирській в м. Василькові, Київської області, де останній помітив не зачинений на замок ролет торгового кіоску № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_7 . В цей час в ОСОБА_6 виник умисел направлений на крадіжку, поєднану з проникненням до іншого приміщення.
В подальшому ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, маючи корисливий мотив та мету, направлену на збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись тим, що його дії залишаються не поміченими сторонніми особами підняв не зачинений на замок ролет та заліз в середину кіоску звідки викрав жіночий гаманець червоного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 100 грн.
Після цього ОСОБА_6 з викраденим виліз з кіоску та в цей час останнього помітив свідок ОСОБА_8 , який викрикував вимогу повернути викрадений гаманець.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вчинений ним злочин перестав носити таємний характер, ігноруючи вимоги свідка, припинити злочинне посягання, вчинивши всі дії, що залежали від нього для доведення злочину до кінця, намагався зникнути з місця скоєння злочину разом з викраденим майном, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з обставин, що не залежали від його волі, оскільки його було затримано ОСОБА_8
03.03.2017 о 18 год. 00 хв., підозрюваного ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України та складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення.
04.03.2017 року ОСОБА_6 пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у закінченому замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненому повторно.
Обґрунтовуючи обставини, що вказують на наявність ризиків, слідчий зазначає, що, ОСОБА_6 вчинив умисний тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, може вчиняти нові кримінальні правопорушення, оскільки раніше вчиняв кримінальні правопорушення та був засуджений за дані кримінальні правопорушення, а також відсутня можливість запобігання цьому ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
В обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчий вказує, що застосування застави щодо ОСОБА_6 не є можливим, оскільки останній вчинив тяжкий злочин.
Застосування особистого зобов`язання, особистої поруки чи домашнього арешту щодо ОСОБА_6 не є можливим, оскільки, перебуваючи на волі, останній може ухилятися від явки до органу досудового розслідування та суду, а також може вчинити нові кримінальні правопорушення.
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися останнім від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.
Беручи до уваги вище викладене, слідчий вказує про неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею фіксація за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась, оскільки таке клопотання не заявлялось.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Слідчий клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 підтримав клопотання.
Допитаний у судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 підтримав клопотання просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя, ретельно перевіривши дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК України; відповідність поданого клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу вимогам ст. 184 КПК України, а також своєчасність надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, що вручені останньому 04.03.2017 року о 12 год. 00 хв., та якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, приходить до наступного висновку.
За ч. 1 ст. 177 КПК України, метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Положенням ч. 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:
- здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;
- пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;
4) перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;
5) враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК.
При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".
Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;
7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);
8) наявність судимостей у підозрюваного,
9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.
Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.
Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 186 КК України - позбавлення волі до шести років; його вік, стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, а саме те, що він офіційно не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ; не працюючого, репутацію підозрюваного, те, що він раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, тому приходить до обґрунтованого висновку про доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.
Оскільки запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", слідчий суддя, постановляючи ухвалу про задоволення клопотання про застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховує також наявність та доведеність ризиків, що передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні при обранні іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів вбачається недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Але, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
За ч. 4, п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати. Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Розмір застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 КПК України, керуючись ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя визначає у розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що, враховуючи обставини кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на думку суду, достатньою мірою гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірним для нього.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 193, 194, 196, 197 КПК України, слідчий суддя,
Клопотання слідчого СВ Васильківського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене із прокурором Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Одеси, громадянина України, освіта середня, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 20.12.1993, Приморським районним судом м. Одесса за ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі, звільнений 24.01.1994 р. по відбуттю строку покарання; 07.02.1995 р. Жовтневим районним судом м. Києва за ч.2 ст. 229-1, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 229-3, 42, ч. 3 ст. 140 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 22.08.2001р., на підставі Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 р.; 26.12.2015 р., Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі; 26.02.2007 р. Голосіївським районним судом м. Києва за ст.15 ч.2, ст.190, ст.393, ч.1 ст.70, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі; 18.01.2011 р. Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі; 14.07.2011 р. Васильківським міськрайонним судом Київської області, за ч.4 ст.296 КК України, до покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі, 12.09.2014 року звільнений умовно достроково, запобіжний захід у вигляді триманні під вартою, з подальшим утриманням у Київському СІЗО № 13 Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області на строк, що не може перевищувати шістдесят днів, а саме до 01 травня 2017 року включно.
Відповідно до ст. 183 КПК України визначити ОСОБА_6 розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України в розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат, що на момент постановлення ухвали становить 64 000 (шістдесят чотири тисячі) гривень.
У разі внесення застави, на ОСОБА_6 покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до визначеної службової особи із встановленою ним періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Відповідно до ч. 3, 8 ст. 182, ч. 5 ст. 194 КПК України підозрюваному, обвинуваченому роз`яснити його обов`язки і наслідки їх невиконання, а саме: у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші, покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, зокрема прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурору або суду, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду державного бюджету України.
Строк дії ухвали шістдесят днів, а саме до 01 травня 2017 року включно.
На ухвалу протягом п`яти діб з дня її ухвалення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області.
Слідчий суддя ОСОБА_1