Номер провадження: 11-кп/785/160/17
Номер справи місцевого суду: 498/830/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями до неї обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 березня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000211 від 02 червня 2015 року, яким
ОСОБА_7 , який народився в с. Новоолександрівка Великомихайлівського районну Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, розлучений, має дитину 2003 року народження, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 березня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 02 червня 2015 року за № 0000211, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 02 червня 2015 року (день взяття під варту) по 21 березня 2016 року (день ухвалення вироку судом першої інстанції) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набранням вироком законної сили. Вирішено питання щодо речових доказів.

Встановлено, що 01 червня 2015 року близько 19.00 години у дворі домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_9 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті ревнощів, раптово виниклих неприязних відносин сталась бійка. Під час бійки ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, наніс 2-3 удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 , повалив останнього на землю, після чого почав наносити удари ногами та руками по тулубу та різним частинам тіла ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження., ІНФОРМАЦІЯ_2 від завданих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_10 помер у Великомихайлівській ЦРЛ.

Не погодившись з зазначеним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 березня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений змінив вимоги та зазначає, що висунуте відносно нього обвинувачення є сфальсифікованим, а тому просить суд закрити кримінальне провадження відносно нього та звільнити його з-під варти.

Під час апеляційного розгляду, ОСОБА_7 подав нові доповнення до апеляційної скарги, в яких знов змінив свої вимоги та просив апеляційний суд перекваліфікувати його дії з ч.2 ст.121 КК України на ст.123 КК України або застосувати до нього положення статей 69, 69-1, 75 КК України, врахувати строк тримання його під вартою та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим через неповноту судового розгляду і невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Доводи своєї апеляційної скарги та доповнень до неї обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_7 під час бійки з ОСОБА_10 знаходився в стані сильного душевного хвилювання на ґрунті ревнощів до своєї співмешканки, не мав умислу заподіювати потерпілому будь-які тілесні ушкодження, не перебував в стані алкогольного сп`яніння, між ним та потерпілим не було сварки, бійки та спільного вживання алкогольних напоїв. Суд відхилив клопотання ОСОБА_7 про призначення комісійної судово-медичної та психологічної експертизи та, всупереч статтям 332, 242 КПК України, не провів експертизу для встановлення причин смерті ОСОБА_10 18 березня 2016 року прокурором було оголошено змінений обвинувальний акт, проте ОСОБА_7 не було допитано по зміненому обвинуваченню, чим порушено ст.351 КПК України та його право на захист. Крім того, ОСОБА_7 ставив питання про те, що він не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, а саме суд першої інстанції не надав йому для ознайомлення протоколи допиту свідків, отриманих під час досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги та доводи останніх доповнень до своєї апеляційної скарги та просив перекваліфікувати його дії на ст.123 КК України або застосувати до нього покарання не пов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та доповнень до неї, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.404 КПК України судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у встановлений кримінальним процесуальним законом спосіб дослідив докази в кримінальному провадженні в їх сукупності, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ст.121 ч.2 КК України, при встановлених судом обставинах.

Судом першої інстанції під час судового розгляду були допитані ряд свідків, які дали показання про обставини вчиненого ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_11 пояснила, що 01.06.2015 року вона разом з матір`ю ОСОБА_12 проходили біля будинку ОСОБА_9 де побачили, що біля її будинку стояв ОСОБА_7 , він був п`яний, почав стукати в двері будинку, які були зачинені. Далі свідок побачила, що ОСОБА_10 відчинив двері і ОСОБА_7 почав бити його спочатку руками, а потім ногами. При цьому, потерпілий лежав на землі та спротиву не чинив. ОСОБА_12 побігла додому ОСОБА_13 . Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зайшли на подвір`я і забрали ОСОБА_10 . Він лежав біля порогу будинку, був весь в крові. Вивели його на вулицю та викликали швидку допомогу, в цей час ОСОБА_7 ходив по подвір`ю з пляшкою вина і казав щоб його не чіпали бо в нього біла гарячка.
Свідок ОСОБА_13 пояснила, що 01.06.2015 року після обіду вона була у своєї матері, яка проживає в будинку АДРЕСА_3 . До дому прибігла ОСОБА_11 та сказала, що вдома у ОСОБА_9 сталася бійка і ОСОБА_7 б`є потерпілого ОСОБА_10 . Коли вони прибігли до дому ОСОБА_9 побачили, що на землі біля порога будинку лежав потерпілий побитий і весь в крові. В цей час ОСОБА_7 , який стояв у дворі будинку, казав, щоб не заходили на подвір`я, тому що в нього «біла гарячка». На думку свідка ОСОБА_7 був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_13 разом з Вовк вивели ОСОБА_10 на вулицю, після чого викликали швидку допомогу і його відвезли до лікарні. Вона разом із ОСОБА_14 також поїхали до лікарні. Була присутня при допиті потерпілого та чула, як він розповідав працівникам міліції, що обвинувачений приревнував його до своєї співмешканки ОСОБА_9 та коли він виходив з будинку вдарив його. В лікарні потерпілого оглядали лікарі, його возили на рентген. Після чого через деякий час вийшов лікар і сказав, що ОСОБА_10 помер.
Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що 01.06.2015 року вона з донькою ОСОБА_11 проходили біля будинку ОСОБА_9 і побачили як ОСОБА_7 б`є ОСОБА_10 . Після чого вони побачили, що потерпілий вже лежить на землі у крові. Вона разом із ОСОБА_13 вивели його із подвір`я ОСОБА_9 на вулицю.
Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що вона є сусідкою ОСОБА_9 та проживає по АДРЕСА_3 . 01.06.2015 року біля 18:30 годин знаходилась у дворі свого домоволодіння, бачила що ОСОБА_7 знаходився на подвір`ї своєї співмешканки ОСОБА_9 та стукав в двері будинку, але ніхто йому не відчиняв. Через деякий час вона почула крики та звуки ударів, але самої бійки вона не бачила. В цей час по дорозі проходили ОСОБА_16 та її дочка, і вона сказала, щоб йшли розбороняти, бо у сусідньому дворі було чутно бійку. Бачила лише ОСОБА_17 , який когось бив. Потім ОСОБА_12 та ОСОБА_13 витягли потерпілого, поклали біля забору. Вона в цей час сиділа на лавочці перед будинком, до неї підійшов ОСОБА_17 , який був в стані алкогольного сп`яніння, ніс пляшку вина. ОСОБА_17 пішов до приїзду швидкої. Потім вона дізналась, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_10 якого через деякий час забрали швидкою допомогою до лікарні.
Свідок ОСОБА_9 пояснила те, що вона співмешкала з обвинуваченим з 2009 року. 01.06.2015 року вона знаходилась у гостях у своєї подруги ОСОБА_18 , де також був ОСОБА_10 , а потім підійшов ОСОБА_7 . Вони вживали спиртні напої, через деякий час її разом із ОСОБА_10 попросили сходити купити вина і вони пішли. Повертаючись, вона та ОСОБА_10 зайшли у гості до іншої подруги свідка, де протягом деякого часу продовжували вживати алкогольні напої. Потім вони вирішили повернутись до ОСОБА_18 , вона попросила ОСОБА_10 зайти до неї додому для того, щоб взяти поїсти, так як у ОСОБА_18 їсти вже нічого не було. Прийшли до її будинку АДРЕСА_2 , у вікно вона побачила ОСОБА_7 , по його виду зрозуміла, що він розлючений. Оскільки ОСОБА_7 її раніше бив через ревнощі, то вона злякалась та втекла з будинку, ховалась на кладовищі. ОСОБА_10 залишився в будинку. Більше вона нічого пояснити не може, так як нічого не пам`ятає бо була дуже п`яна.
Зазначені показання свідків узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні та повністю спростовують доводи ОСОБА_7 про те, що він не бив потерпілого ОСОБА_10 .

Слід зазначити, що сам ОСОБА_7 під час судового розгляду не заперечував те, що між ним та ОСОБА_10 01 червня 2015 року стався конфлікт на ґрунті ревнощів, під час якого ОСОБА_7 завдав декілька ударів ОСОБА_10 .

Також необґрунтованими є доводи ОСОБА_7 і в частині того, що смерть ОСОБА_10 , не має причино-наслідкового зв`язку з діями обвинуваченого, оскільки, на його думку смерть потерпілого сталася в результаті неналежних дій працівників закладу охорони здоров`я.

Так, відповідно до висновку лікаря судово-медичного експерта № 45 від 02 червня 2015 року, при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені наступні пошкодження: закрита травма грудей і живота: перелому 6-7-го ребер по передній пахвовій лінії зліва без пошкодження парієтальної плеври; переломи 8-9 ребер по передній пахвовій лінії справа з розривом пристіночної плеври і крововиливом у праву плевральну порожнину (80 мл рідкої крові); травматичний розрив правої долі печінки з крововиливом у черевну порожнину (1100 мл рідкої крові); крововиливу в околопочечну клітковину правої нирки; множинні синці грудей (в середній третині з переходом на нижню треті справа і в середній третині ліворуч), які складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми грудини та живота, призвели до розвитку небезпечного для життя стану гострої крововтрати та віднесені до тяжких тілесних ушкоджень. Також були виявлені: закрита черепно-мозкова травма: дві забиті рани волосистої частини голови (у правій скроневій області і правої тім`яної області); синець правої половини лоба, синець в області лівого кута лівої брови; травма кінцівок: синець лівої сідничної області; садно правого стегна в нижній третині по передній поверхні, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Характер ушкоджень, виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_10 свідчать про те, що вищевказані ушкодження є наслідком дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в пошкоджень не відобразилися. Наявність безлічі обмежених за розмірами локальних ушкоджень (утворених безпосередньо в місці прикладання сили) свідчить на користь предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути рука, стисла в кулак, взута нога, камінь і т.п. Смерть ОСОБА_10 настала від вищевказаної закритої травми грудей і живота у вигляді переломів 6-7-го ребер по передній пахвовій лінії справа з крововиливом в праву плевральну порожнину; розриву правої долі печінки з крововиливом у черевну порожнину; крововиливу в околопочечну клітковину правої нирки. Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 стала гостра крововтрата. Таким чином, між заподіяними тілесними ушкодженнями і настанням смерті є прямий причинно-наслідковий зв`язок. Тілесні ушкодження, описані у висновку, у ОСОБА_10 заподіяні при життєво в виразно короткий термін до моменту настання смерті. З урахуванням тяжкості травм, після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг зберігати здатність до здійснення будь яких самостійних дій (кричати, пручатися, пересуватися) протягом короткого проміжку часу до моменту досягнення декомпенсованого ступеня крововтрати. Пошкодження, описані в пункті 1а) висновку (множинні переломи ребер, розрив печінки і т.д.) що становлять єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої травми грудей і живота призвели до розвитку небезпечного для життя стану - гострої крововтрати, і за цим критерієм, згідно з п .2.1.2. та п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Пошкодження, вказані в пункті 1 б) висновку, а саме дві забиті рани волосистої частини голови (у правій скроневій області і правої тім`яної області) при звичайному своєму перебігу у живих осіб супроводжуються короткочасним розладом здоров`я тривалістю більше шести днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня) і за цим критерієм мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я ("Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", п.2.3.3). Решта пошкоджень, що були у ОСОБА_10 , а саме синці правої половини лоба, в області лівого кута лівої брови, лівої сідничної області; садно правого стегна, як кожне окремо, так і в сукупності, при звичайному своєму перебігу у живих осіб мають незначні, швидкоплинні наслідки тривалістю не більше шести днів і за цим критерієм мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі ушкодження нанесені в короткий проміжок часу. Поза потерпілого ОСОБА_10 (стоячи, лежачи) в момент заподіяння ушкоджень могла бути різною. Множинність і локалізація ушкоджень на різних поверхнях тіла свідчить про те, що в момент їх заподіяння взаєморозташування потерпілого і нападника неодноразово змінювалося. При судово- токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_10 в крові виявлений етиловий спирт в концентрації 3,2 відсотка. Зазначена концентрація етилового спирту за життя могла відповідати стану алкогольного сп`яніння сильного ступеня. ( т. 1 а.с.132-138).
Зазначений висновок повністю спростовує доводи ОСОБА_7 в частині й того, що суд допустив неповноту судового розгляду, яка виразилася в тому, що не було встановлено причини смерті ОСОБА_10 .
Крім того, апеляційний суд визнає безпідставними доводи ОСОБА_7 про те, що під час вчинення злочину він не знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

Так, відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психотропних речовин та стану сп`яніння № 000361 від 02 червня 2015 року, ОСОБА_7 при проведенні обстеження перебував в стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.к.п.129).

Факт знаходження у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину підтверджується й показаннями самого ОСОБА_7 , які він дав під час проведення слідчого експерименту, що підтверджується протоколом від 05 червня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_7 на місці пригоди дав пояснення щодо обставин вчинення злочину та підтвердив, що в той момент знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначена обставина також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , які були допитані в суді першої інстанції та підтвердили ту обставину, що ОСОБА_7 під час вчинення злочину знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 пояснив, що 01 червня 2015 року зранку він дійсно вживав спиртні напої, однак під час вчинення злочину він вже протверезів.

Доводи ОСОБА_7 про допущену неповноту судового розгляду в суді першої інстанції в частині неналежного з`ясування обставин щодо вчинення ним злочину в стані сильного душевного хвилювання є необґрунтованими.

Так, суд першої інстанції у вироку дав належну оцінку висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи обвинуваченого ОСОБА_7 №352 від 30 червня 2015 року, згідно з яким обвинувачений будь-яких грубих порушень пізнавальної сфери діяльності не виявляє. Його інтелектуальний рівень відповідає віковій нормі, він здатен до свідомого планування поведінки, контролю та корекції своїх дій та вчинків. Він в повному обсязі мав можливість правильно розуміти характер дій, які він вчиняв при скоєнні злочину, міг віддавати собі в них звіт та керувати ними, усвідомлюючи правові наслідки того, що він вчиняє. Індивідуальні особливості обвинуваченого на фоні алкогольного сп`яніння могли впливати на поведінку обвинуваченого в ситуації злочину, але не визначали його вчинення та не знижали здатності обвинуваченого контролювати свої дії та вчинки. Емоційний стан обвинуваченого на момент вчинення злочину може бути кваліфікований як стан емоціональної напруги, який не досяг аффективної глибини. Таким чином в будь якому особливому емоційному стані, який би міг вплинути на його свідомість та діяльність, в тому числі і в стані фізіологічного аффекту в момент скоєння злочину, обвинувачений не перебував (т. 1 а.с.176-179).
Підстав для проведення повторної комісійної комплексної психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 не наведено та під час апеляційного розгляду не встановлено.

Також є необґрунтованими доводи ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції було порушено вимоги ст.351 КПК України, що призвело до порушення його право на захист, які, на думку обвинуваченого виразилися в тому, що 18 березня 2016 року прокурором було оголошено змінений обвинувальний акт, проте ОСОБА_7 не було допитано по зміненому обвинуваченню.

Так, під час судового розгляду прокурором дійсно було надано змінений обвинувальний акт. Проте прокурором було змінено лише структуру обвинувального акту. При цьому обсяг обвинувачення не змінювався. За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для повторного допиту обвинуваченого не було, а сторона захисту, в свою чергу, з клопотанням про повторний допит ОСОБА_7 до суду не зверталася.

Доводи ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не повно з`ясував особу обвинуваченого, що призвело до призначення занадто суворого покарання апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки відповідно до характеристики, наданої секретарем Слов`яносербської сільської ради, яка була врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, ОСОБА_7 зарекомендував себе з негативної сторони. Протягом тривалого часу ніде не працює, за характером скандальний, неврівноважений, схильний до порушення громадського порядку та побутових сварок (т.1 а.с.186).

При цьому, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, відповідно до ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до п.4 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, проявляє схильність до порушення громадського порядку, однак раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. При цьому обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції не встановлено. В свою чергу обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення ним злочину в стані алкогольного сп`яніння.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, яке є справедливим і достатнім для досягнення мети, передбаченої ч.2 ст.50 КК України.
Також необґрунтованими є доводи ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не ознайомив його з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі.
Так, на аркуші 220 другого тому кримінального провадження ОСОБА_7 власноруч написав розписку про те, що він був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі.
Протоколи допитів свідків під час досудового розслідування не були надані стороною обвинувачення для дослідження в суді, оскільки відповідно до вимог статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Свідки, на показання яких суд першої інстанції послався в оскаржуваному вироку були безпосередньо допитані під час судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, як і апеляційний суд не міг ознайомити ОСОБА_7 з зазначеними протоколами допитів свідків, оскільки вони відсутні в матеріалах кримінального провадження та більш того, відповідно до ч.2 ст.23 КПК України такі документи не можуть бути визнані доказами.
Слід зазначити, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування 21 липня 2015 року ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_19 було надано доступ для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.
В свою чергу, апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції під час ухвалення вироку було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Так, суд першої інстанції зарахував ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 02 червня 2015 року (день взяття під варту) по 21 березня 2016 року (день ухвалення вироку судом першої інстанції) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, таке застосування закону про кримінальну відповідальність є помилковим, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що у строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 слід зарахувати період з моменту його фактичного затримання, яке відбулося 02 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили, тобто до 26 грудня 2017 року, а тому оскаржуваний вирок суду першої інстанції, в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК Україні, підлягає зміні.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , зі змінами та доповненнями до неї, на вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 березня 2016 року задовольнити частково.

Вирок Великомихайлівського районного суду Одеської області від 21 березня 2016 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.2 ст.121 КК України, змінити в частині застосування ч.5 ст.72 КК України.

Зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 02 червня 2015 року по 26 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду
Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4