Справа №484/2750/15-к 07.06.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000081 за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2016 року відносно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Демидове Березівського району Одеської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Якутськ Російської Федерації, мешкає в АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 396 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_9 ,
обвинувачені ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_12 ,
представник потерпілих ОСОБА_13 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2015 р. ОСОБА_7 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, ОСОБА_8 визнано винним у вчинені злочинів передбачених ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 396 КК України та призначено покарання за ч. 1 ст. 355 КК України у виді 4 місяців арешту, за ч. 1 ст. 396 КК України 3 місяці арешту, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 4 місяців арешту та зараховано у строк відбуття покарання тримання його під вартою з 02.04.2015 р. по 01.07.2015 р.
Ухвалено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди 16 065 грн., моральної шкоди 100 000 грн.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено.
Ухвалено стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз 3323,88 грн. та 2215,92 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
Потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 просять вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_8 змінити, кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 115 КК України та стягнути з останнього на користь потерпілої ОСОБА_5 майнову та моральну шкоду солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в розмірі, визначеному вироком суду першої інстанції.
У доповненні до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_5 просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнати винними у вчинені злочину, передбаченого ст. 115 КК України та призначити їм відповідне покарання.
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції або направити кримінальне провадження на досудове розслідування.
Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу.
В спільній апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 зазначають, що вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, у зв`язку з чим порушені вимоги ст. ст. 368, 370 КПК України.
Ставлять під сумнів висновки суду щодо побиття ОСОБА_14 лише ОСОБА_7 , оскільки потерпілий був високого зросту, а ОСОБА_7 не міг сам винести потерпілого, який важив близько 90 кг., із мікроавтобусу, прив`язати до каміння та скинути з мосту.
Вказують на те, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 підтвердили наявність конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , після чого останній був побитий, проте суд не з`ясував мотивів та мети завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , що унеможливило правильно кваліфікувати злочин та кількісний склад суб`єктів злочину.
Вважають, що суд не надав оцінки поведінці вказаних свідків, які не намагались розв`язати конфлікт між хлопцями та не переконались у тому, що життю ОСОБА_14 , який залишився на вулиці, нічого не загрожує.
Зазначають, що суд не з`ясував хто керував мікроавтобусом, який є знаряддям злочину, оскільки обвинувачені керувати ним не вміли.
Наведені обставини, на думку апелянтів, дають підстави вважати, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані не вірно, у зв`язку з чим порушені права потерпілих.
Також вважають неправильними висновок суду про визнання протоколів слідчих експериментів від 03.04.2015 р., проведених з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 недопустимими доказами, оскільки вказані процесуальні дії проводились за згодою обвинувачених та у присутності їх захисників.
В доповненні до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_5 посилаючись на п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», зазначає, що умисне вбивство вважається тоді, коли в позбавлені життя брали участь декілька осіб, які заздалегідь домовилися про спільне його виконання та за цей злочин несуть відповідальність і ті особи, які хоча не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, а привели потерпілого у безпорадний стан, з метою подолання опору, усунули певні перешкоди та інше. Враховуючи наведене вважає, що у суду були всі підстави кваліфікувати дії ОСОБА_8 за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Вказує на те, що тиск на ОСОБА_8 не здійснювався, а зміна його пояснень викликані лише намаганням уникнути відповідальності за скоєний злочин, також останній мав мотив і підстави для вчинення злочину, які були відсутні у ОСОБА_7 .
Зауважує на тому, що за кермо мікроавтобусу сів ОСОБА_8 , тобто ним заздалегідь був скерований шлях, а тому висновки суду про те, що він не був обізнаний про плани ОСОБА_7 щодо умисного позбавлення життя потерпілого, не відповідають дійсності.
Вважає, що суд не дав належної оцінки висновку експерта, щодо наявних у потерпілого ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, а саме не висвітлені такі питання:
- можливо мало місце два травматичних впливу на ділянку шиї потерпілого про що свідчить наявність крім странгуляційної борозни, ще й синець в ділянці шиї;
- не розглянуто механізм утворення перелому під`язикової кістки, оскільки вона не вилучалась для дослідження;
- чому розриви печінки віднесені до посмертних, оскільки реактивні зміни тканин печінки виникають через декілька хвилин;
- не зрозуміло як проводилось дослідження трупних плям при визначенні давності настанні смерті, оскільки відповідно «Ориентировочной таблицей по стадиям и фазам развития трупных пятен» з моменту смерті потерпілого минуло більше двох діб.
Враховуючи наведене вважає, що судом першої інстанції докази досліджені та оцінені з порушенням вимог ст. 94 КПК України.
Зазначає про істотні порушення прав потерпілих, оскільки справа розглядалась без представника, а суд не сприяв у повній реалізації потерпілими своїх прав (цивільні позови, зміна обвинувачення), крім того статус малолітньої доньки ОСОБА_17 невстановлений.
На порушення ст. ст. 338, 339 КПК України прокурором не розглянуто клопотання потерпілої про додаткове обвинувачення ОСОБА_8 та зміну обвинувачення ОСОБА_7 на п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
Посилаючись на роз`яснення викладені у п. 1, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», вважає, що ОСОБА_8 призначене занадто м`яке покарання, яке не відповідає його діям та ступеню тяжкості вчиненого злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що він не винен в умисному вбивстві ОСОБА_14 оскільки не душив його, а після виниклої бійки думав що потерпілий помер, а тому намагався приховати вчинений уявний злочин, тим що вивіз ОСОБА_14 за межі населеного пункту та залишив останнього під мостом біля річки.
Вважає, що відсутність алкоголю в крові потерпілого, який напередодні вжив багато алкоголю, свідчить про те, що останній був живий протягом однієї доби.
Також на думку апелянта експертом не надано чіткої відповіді щодо часу настання смерті потерпілого.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначає, що подані апеляції є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають, просить залишити вирок без змін.
Вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у інкримінованих ним злочинах, повністю доведена і підтверджується доказами, дослідженими у судовому провадженні.
В запереченні на апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_11 зазначає, що суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, а вказану апеляційну скаргу без задоволення.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
26.02.2015 р. в вечірній час доби обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом із ОСОБА_14 перебували в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , де вживали спиртні напої з приводу святкування дня народження батька ОСОБА_8 ОСОБА_15 , який також перебував в даному житловому будинку, оскільки мешкає в ньому.
Під час перебування за святковим столом між ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на ґрунті виниклих особистих неприязних стосунків, через некоректну поведінку ОСОБА_14 винила конфліктна ситуація, яка згодом, після виходу на подвір`я даного житлового будинку, де вони залишились вдвох, перейшла в бійку між ними.
Під час бійки обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, наніс ОСОБА_14 удари кулаками в область обличчя, кінцівок та грудної клітини, спричинивши легкі тілесні ушкодження в виді крововиливу в праве око, синців, саден, та забійних ран в області обличчя, на шиї, на правій передньо-боковій поверхні грудної клітки, в ділянці променево-зап`ястних суглобів, на тильній поверхні лівої кисті, на передній поверхні правого колінного суглобу, на передній поверхні правої гомілки, а також тяжкі тілесні ушкодження у виді субдуральної гематоми, переломів ребер 8-9 зліва по середньопідпаховій лінії, 7-8 справа по середньопідпаховій лінії, 2-7 ребер справа по середньо-ключичній лінії, які в своїй сукупності носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою загрози для життя. Внаслідок побиття ОСОБА_14 втратив рівновагу, упав та втратив свідомість. Залишивши ОСОБА_14 в непритомному стані ОСОБА_7 повернувся до приміщення будинку, де знову приєднався до кампанії за святковим столом.
Опівночі в ніч на 27.02.2015 р., коли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вийшли на подвір`я даного житлового будинку, вони підійшли до непритомного ОСОБА_14 . В цей момент у ОСОБА_7 виник умисел на умисне вбивство ОСОБА_14 , реалізуючи який, ОСОБА_7 за допомогою ОСОБА_8 , не повідомляючи останньому істинну мету своїх дій та не розраховуючи на його співучасть, за допомогою останнього погрузив тіло ОСОБА_14 , який був у непритомному стані, до пасажирського відсіку мікроавтобуса «Wolksvagen LT 35 D» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_18 , на якому ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 приїхали із м. Кіровограда до с. Кримка Первомайського району Миколаївської області. Далі ОСОБА_8 сів за кермо даного транспортного засобу, а ОСОБА_7 на праве крісло біля водія, і з безпритомним тілом ОСОБА_14 , який знаходився в пасажирському відсіку на одному із пасажирських крісел, вони виїхали із с. Кримка Первомайського району Миколаївської області та рухалися по автомобільній дорозі «М 13 Кіровоград Платонове». Біля 02.00 год. на території Первомайського району Миколаївської області на автомобільній дорозі державного значення «М 13 Кіровоград Платонове» за межами с. Кримка, ОСОБА_8 зупинив транспортний засіб «Wolksvagen LT 35 D», залишив місце водія та сховався в лісопосадці.
Після чого ОСОБА_7 сів за кермо даного транспортного засобу, в якому перебував без свідомості ОСОБА_14 та продовжив рух по даному автошляху. Прибувши до автодорожнього мосту через річку Південний Буг, який розташований на околиці с. Іванівка Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_7 між 2 та 3 годинами 27.02.2015 р. зупинив керований ним мікроавтобус «Wolksvagen LT 35 D» та з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне вбивство ОСОБА_14 , зняв шнурки із його взуття, одним з яких обвів шию та здавив петлею органи шиї ОСОБА_14 , після чого настала смерть останнього, іншим шнурком ОСОБА_7 обв`язав ноги ОСОБА_14 та прив`язав до них каміння. З метою приховати вчинений злочин ОСОБА_7 дістав тіло вбитого ним ОСОБА_14 із салону автомобіля та скинув його з центральної частини вказаного автодорожнього мосту в воду річки Південний Буг.
Крім того, 26.02.2015 р. біля 23.30 год. обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_3 , з погрозою застосування насильства над ОСОБА_14 , примусив останнього до виконання цивільно-правового зобов`язання, яке полягало в необхідності повернення ОСОБА_14 обвинуваченому ОСОБА_8 грошових коштів в сумі 200 грн., що становила різницю в вартості мобільних телефонів, яка виникла внаслідок обміну між ними мобільних телефонів. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_14 грошових коштів в сумі 200 грн., ОСОБА_8 заволодів золотою каблучкою вартістю 498,75 грн., що належала ОСОБА_14 , та яку ОСОБА_14 передав ОСОБА_8 , отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти, оскільки вартість переданої ним золотої каблучки, перевищувала розмір виниклого боргу ОСОБА_14 перед ОСОБА_8 .
Крім того, усвідомлюючи, що ОСОБА_7 вчинено умисне вбивство ОСОБА_14 , ОСОБА_8 маючи умисел на заздалегідь не обіцяне приховування злочину, вчиненого ОСОБА_7 , не повідомив правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжкого кримінального правопорушення, з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності, перешкоджання органам досудового слідства у своєчасному розкритті злочину, викритті винної особи та притягнення її до кримінальної відповідальності.
Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, тобто вимога виконати угоду, з погрозою насильства над потерпілим, а також за ч. 1 ст. 396 КПК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд врахував їх задовільні характеристики за місцем мешкання, те що вони є не судимими особами, характер та ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, умови життя обвинувачених, їх соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, їх соціально-психологічні риси при дослідженні яких встановлено, що обвинувачені повністю усвідомлювали значення своїх дій і в повній мірі могли ними керувати, визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинувачених вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 щире каяття.
Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.02.2016 р. вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03.12.2015 р. залишений без змін, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання у виді 4 місяців арешту призначеного за даним вироком, у зв`язку з його відбуттям, а ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02.04.2015 р. по 25.02.2016 р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2016 р. ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 25.02.2016 р. відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасовано із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , представника потерпілої ОСОБА_5 , які підтримали змінену апеляційну скаргу представника потерпілої та просили направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про направлення справи на новий судовий розгляд, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, який зазначив, що судовий розгляд проводиться лише в межах пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому підстав для задоволення скарги представника потерпілих немає, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, які безпосередньо оцінені судом за правилами ст. 94 КПК України, у їх сукупності та взаємозвязку, враховуючи загальну засаду кримінального провадження презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини поза розумним сумнівом.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 355 КК України, а саме у примушуванні до виконання цивільно-правового зобов`язання, тобто вимозі виконати угоду, з погрозою насильства над потерпілим, а також передбаченого ч. 1 ст. 396 КПК України, а саме у заздалегідь не обіцяному приховуванні особливо тяжкого злочину та вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції не заперечував факту, що на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли між ним та ОСОБА_14 під час святкування дня народження ОСОБА_15 він вийшов з потерпілим на подвір`я, де завдав останньому тілесні ушкодження, від яких той впав та втратив свідомість, а він повернувся до столу. Через деякий час, він вийшов на подвір`я разом з ОСОБА_8 і вони побачили, що ОСОБА_14 перебуває у непритомному стані, у звязку з чим вирішили, що він помер. За допомогою обвинуваченого ОСОБА_8 , вони погрузили тіло потерпілого до салону мікроавтобуса «Wolksvagen LT 35 D», ОСОБА_8 сів за кермо та вони виїхали за межи населеного пункту с. Кримка з метою приховування вчиненого злочину.
По дорозі за межами с. Кримка, ОСОБА_8 зупинив автомобіль, залишив місце водія та десь зник. Після чого він сів за кермо вказаного транспортного засобу та продовжив рух. Приїхавши до мосту через річку, він зупинив автомобіль, витягнув тіло ОСОБА_14 з салону, стягнув його під міст та залишив на березі річки.
Стверджував, що шнурки з взуття ОСОБА_14 він не знімав, з метою його вбивства шнурком шию не здавлював, до ніг каміння шнурком не прив`язував, тіло потерпілого з мосту у річку не скидав.
Однак, такі твердження ОСОБА_7 є неспроможними та спростовуються дослідженими судом доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що після того, як він вибіг з мікроавтобусу та заховався в лісопосадці, обвинувачений ОСОБА_7 сам сів за кермо та поїхав в невідомому напрямку в автомобілі, в якому знаходився в непритомному стані ОСОБА_14 . Через деякий час ОСОБА_7 повернувся без потерпілого та просив його нікому не розповідати про те, що сталося.
Такі ж показання ОСОБА_8 надавав і в ході проведення слідчого експерименту відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 26.06.2015 р. ОСОБА_8 розповідав, що він ОСОБА_14 наніс один удар правою ладонею в область голови, ОСОБА_7 казав йому що декілька раз ударив ОСОБА_14 кулаком по голові, а коли вони із ОСОБА_7 почали рух на машині, той йому сказав, що потрібний міст.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.03.2015 р., із фототаблицею та схемою до нього, на березі річки Південний Буг в районі с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області виявлено тіло ОСОБА_14 з ознаками насильницької смерті, а саме у нього були наявні тілесні ушкодження в різних частинах тіла, ноги зв`язані шнурком від взуття, інший шнурок затягнутий навколо шиї в два оберти і зав`язаний на задній поверхні шиї.
За висновком судово-медичної експертизи № 17 від 02.04.2015 р., смерть ОСОБА_14 настала від механічної асфіксії внаслідок здавлення органів шиї петлею. Окрім странгуляційної борозди на тілі ОСОБА_14 виявлені інші тілесні ушкодження в області обличчя, кінцівок та грудної клітини, які відносяться як до легких тілесних ушкоджень, так і до тяжких за ознаками загрози для життя. Вказані тілесні ушкодження були прижиттєвими, крім тілесних ушкоджень у виді розриву тканин печінки та наявність крові в черевній порожнині. Враховуючи відсутність зовнішніх тілесних ушкоджень в проекції печінки, характер ушкоджень тканин печінки, рідкий стан крові в черевній порожнині, не можна чітко сказати, чи являються вони прижиттєвими, так як могли утворитися в короткий проміжок часу після настання смерті, що розраховуються хвилинами, внаслідок сильного струсу або удару об переважаючу тверду поверхню.
Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_19 роз`яснила, що з моменту смерті ОСОБА_14 і до моменту дослідження трупа пройшло приблизно 3 доби, тобто смерть потерпілого могла бути спричинена в час, вказаний у вироку суду.
Наведені докази у своїй сукупності спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не вбивав потерпілого, а лише намагаючись приховати вчинений злочин, вивіз ОСОБА_14 та поклав його під мостом біля річки, при цьому не душив потерпілого, не зв`язував ноги та не скидав його з мосту.
З наведених у вироку доказів вбачається, що після того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вивезли потерпілого ОСОБА_14 з домоволодіння батька ОСОБА_15 , ніхто живим більше потерпілого не бачив. Його тіло було виявлено на березі річки та воно тривалий час перебувало у воді. Смерть ОСОБА_14 настала в проміжок часу коли він перебував разом з ОСОБА_7 що підтверджується висновком експерта.
Під час судового засідання експерт ОСОБА_19 пояснила, що в результаті того, що тіло перебувало деякий час в холодній воді, чітко вказати дату смерті неможливо. Відповідно до методики встановлення давності настання смерті, вона встановлюється по часу відновлення кольору трупних плям та трупного заклякання, на які впливає температура навколишнього середовища. При тій самій швидкості відновлювання кольору трупних плям та трупного заклякання, час настання смерті до моменту дослідження буде збільшуватись, тобто час настання смерті буде від 2 до 3 діб.
У зв`язку з чим експерт прийшла до висновку, що смерть потерпілого настала приблизно за 3 доби до виявлення трупа, але не менше ніж дві доби.
Тому, посилання ОСОБА_7 на те, що експертом не надана відповідь щодо точного часу настання смерті потерпілого, є необґрунтованими та безпідставними.
Доводи ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_14 під час святкування дня народження вживав алкоголь у великій кількості, а відсутність алкоголю в його крові під час дослідження трупа свідчить про те, що останній був ще живий протягом однієї доби, є голослівними та суперечать дослідженим доказами.
Так, за висновком судово-медичної експертизи № 17 від 02.04.2015 р., етиловий спирт в крові трупа ОСОБА_14 під час дослідження не виявлено.
В своїх поясненнях в суді першої інстанції експерт ОСОБА_19 вказала, що в разі, якщо ОСОБА_14 вживав би алкогольні напої 26.02.2015 р. у великій кількості, то під час дослідження крові взятої з трупа було б виявлено етиловий спирт у будь-якому разі.
Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_20 та свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні наполягали, що ОСОБА_14 в продовж значного періоду часу будь-які алкогольні напої взагалі не вживав.
Таким чином, наведені докази спростовують доводи обвинуваченого про вживання алкогольних напоїв потерпілим ОСОБА_14 .
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження були досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку з чим неповноти судового розгляду не встановлено. Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Судом першої інстанції також належно досліджено обставини вчинення злочинів ОСОБА_8 та вмотивовано і правильно кваліфіковано його дії за ч. 1 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, тобто вимога виконати угоду, з погрозою насильства над потерпілим та за ч. 1 ст. 396 КПК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.
Доводи потерпілих про те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_14 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , і обвинувачений ОСОБА_8 є співучасником умисного вбивства ОСОБА_14 , є припущеннями потерпілих. Об`єктивних даних, які б підтверджували дану версію потерпілих суду першої інстанції не надано.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Тому доводи представника потерпілої щодо перекваліфікації дій ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 115 КК України є безпідставними.
Крім того, вказані вимоги апелянта щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ч. 1 ст. 115 КК України не можуть бути задоволені.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Винятки з цього правила передбачені ч. 2, ч. 3 цієї статті, відповідно до яких за межі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, може вийти прокурор, а також суд за власною ініціативою за наявності відповідних підстав. Зокрема, ч. 3 ст. 337 КПК України передбачено право суду вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
У відповідності до наведених вимог закону судовий розгляд даного кримінального провадження обмежено обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 355 та ч. 1 ст. 396 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання від потерпілих та їх представника будь-яких клопотань не надходило, вони вважали за можливим кримінальне провадження призначити до розгляду.
Під час судового розгляду прокурор обвинувачення не змінював.
Висновки суду відповідають фактичним обставинам кримінального провадження в межах висунутого ОСОБА_8 обвинувачення відповідно до обвинувального акту, з якого вбачається, що обвинувачення ОСОБА_8 у завдані потерпілому ОСОБА_14 тілесних ушкоджень або його участі у вчинені вбивства потерпілого, органами досудового розслідування не висувалась, а тому суд, враховуючи положення ст. 337 КПК України, не мав права виходити за межі пред`явленого обвинувачення.
Відсутня така процесуальна можливість і у суду апеляційної інстанції.
Обвинувачення ОСОБА_8 сформульоване таким чином, як встановлені обставини органами досудового розслідування. Вимагати від прокурора викласти обставини, які ним фактично не встановлені, суд не вправі.
Враховуючі наведені вище обставини відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_8 солідарно з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди.
Також безпідставними є доводи представника потерпілої про неправильне визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів від 03 квітня 2015 року. Суд першої інстанції належним чином мотивував таке рішення і вірно зазначив, що вказані слідчі дії проведено з порушенням кримінального процесуального законодавства.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , призначено у відповідності до вимог ст. ст. 65-67 КК України з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчинених ними злочинів, даних про їх особу, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченим покарання в межах, передбачених санкціями статей за якими їх визнано винними, а також вірно призначив ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ст.70 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку, не встановлено.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційних скарг, апеляційний суд не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
апеляційні скарги представника потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді
_____________________ ____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3