Справа № 357/8419/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1484/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 19 29.12.2016

УХВАЛА
іменем України
29 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000455 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 05 лютого 2016 року близько 02-ї години ОСОБА_7 та невстановлена слідством особа, перебуваючи на пішохідному мосту залізничного вокзалу м. Біла Церква, розташованого по вул. Привокзальна, 34 в м. Біла Церква Київської області, та побачивши потерпілу ОСОБА_10 , яка підіймалася по пішохідному мосту залізничного вокзалу, тримаючи в руках сумку та пакет, вирішили заволодіти її майном. ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок майна, наблизившись до потерпілої ОСОБА_10 , наніс їй один удар кулаком правої руки по підборіддю, від чого остання впала на землю, одночасно з цим невстановлена слідством особа закривала рот потерпілій ОСОБА_10 , щоб остання не кричала, та умисно, повторно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, з корисливих мотивів, відкрито викрав належні потерпілій речі, що знаходилися в її пакеті та сумці, а саме: джинсові штани темно синього кольору вартістю 245 грн., трикотажну сукню білого кольору вартістю 315 грн., в`язану шерстяну шапку сірого кольору вартістю 144 грн. 50 коп., зимову шапку темно-синього кольору вартістю 75 грн., плойку чорного кольору вартістю 196 грн., фен марки «Rowenta» вартістю 102 грн., зарядний пристрій «USB провід» до телефону марки Iphone 4 вартістю 60 грн., косметичка вартістю 100 грн., парфуми жіночі «Шанель» ємкістю 50 мл вартістю 225 грн., парфуми жіночі «Версаче» ємкістю 50 мл вартістю 225 грн., парфуми жіночі ємкістю 50 мл вартістю 100 грн., парфуми жіночі «D and G імператриця» ємкістю 100 мл вартістю 75 грн., ключицю шкіряна вартістю 20 грн., гаманець з шкірзамінника вартістю 35 грн., жіночу сумку з тканини вартістю 50 грн., каблучку срібну 17 розміру шириною 0,5-0,6 см вартістю 279 грн., та грошові кошти у сумі 150 грн. В подальшому ОСОБА_7 та невставлена слідством особа з місця вчинення злочину зникли та викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 2396 гривень 50 копійок.

Крім того, 22 червня 2016 р. близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття скла вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , незаконно проник до вищевказаного будинку звідки викрав майно, що належать потерпілому ОСОБА_11 , чим завдав останньому матеріальної шкоди на загальну 4083 грн. 40 коп. В подальшому, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 4083 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, скасувати та призначити новий розгляд у суді першої скарги. Вважає, вирок таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. На думку апелянта, допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить скасувати вирок, за яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а за ч. 3 ст. 185 КК України пом`якшити призначене покарання до 3 років позбавлення волі.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити: по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України справу закрити, за ч. 3 ст. 185 КК України пом`якшити міру покарання. Вважає, що рішення суду не відповідає обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, суд першої інстанції обґрунтував вирок на доказах, досліджених під час судового розгляду та оцінив докази в їх сукупності, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин провадження, відповідно до вимог закону.

Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого ним злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним інкримінованого йому даного злочину.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні даного злочину за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 заперечує, що перебував у стані алкогольного сп`яніння під час крадіжки майна ОСОБА_11 .

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину не можуть бути оскаржені та відповідно до ст. 404 КПК України не перевіряються.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні іншого інкримінованого йому злочину грабежу щодо потерпілої ОСОБА_10 - підтверджується сукупністю доказів: показаннями потерпілої ОСОБА_10 , показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом огляду місця події, висновкам експертиз.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України оцінивши досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності, дійшов правильного висновку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Судом першої інстанції вірно кваліфіковані дії обвинувачено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Доводи обвинуваченого та його захисника, зазначені в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не вчиняв злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, та його вина не доведена у вчиненні даного злочину, спростовуються сукупністю доказів, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснила, що 05 лютого 2016 року близько 02-ї години на пішохідному мосту залізничного вокзалу м. Біла Церква ОСОБА_7 з невідомою їй особою застосувавши до неї насильство (завдавши удар кулаком по підборіддю) заволоділи її речами, які знаходилися її пакеті та сумці, завдавши їй майнової шкоди на загальну суму 2396 грн. 50 коп.;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2016 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала на фотознімку № 4 - особу, яка вчинила відносно неї грабіж 05.02.2016 року обвинуваченого ОСОБА_7 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.06.2016 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнала на фото № 2 - обвинуваченого ОСОБА_7 , який 05.02.2016 року перебував в магазині «Гурман», а невідома дівчина в охоронця просила допомоги невідома;

- протоколом огляду місця події від 05.02.2016 року місцевості залізничного вокзалу м. Біла Церква;

- висновком судової товарознавчої експертизи від 04.07.2016 року, відповідно до якої вартість речей ОСОБА_10 , якими 5.02.2016 року заволоділи ОСОБА_7 та інша особа, становить 2246 грн. 50 коп.;

- довідкою травматологічного пункту Білоцерківської МЛ № 2 від 05.02.2016 року про виявлення у ОСОБА_10 забиття підборіддя;

- висновком експерта № 16 від 05.02.2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_10 знайдені тілесні ушкодження у виді синця на підборідді справа, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими; особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, має на утриманні двох малолітніх дітей, відшкодування завданого збитку потерпілому ОСОБА_11 ; обставини, які обтяжують покарання: рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_7 менш ніж через шість місяців після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив нові умисні тяжкі корисливі злочини, що на думку суду, свідчить про його вперте небажання стати на шлях виправлення, злочинну спрямованість поведінки, дійшов до висновку, що ОСОБА_7 представляє суспільну небезпеку, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, та призначив йому покарання; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі у середній межі санкції частини статті, за ч. 3 ст. 185 КК України - ближче до нижньої межі санкції частини статті, зазначивши, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення нових злочинів. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому доводи обвинуваченого та його захисника про застосування більш м`якого покарання за ч. 3 ст. 185 КК України та посилання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував обставини, які пом`якшують покарання, не ґрунтується на вимогах закону та матеріалах даного провадження.

Посилання обвинуваченого та його захисника на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на їхню думку, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також те, що при призначенні покарання суд не врахував обставини, які пом`якшують покарання, є надуманим, оскільки не ґрунтується на матеріалах даного провадження та вимогах закону.

Колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни або скасування вироку, не встановлено.

Що стосується клопотання обвинуваченого у роз`ясненні ухвали Апеляційного суду Київської області від 10 листопада 2016 року щодо продовження строку тримання під вартою, колегія суддів вважає, що текст ухвали суду є зрозумілим, оскільки не містить положень, щодо яких можуть виникнути суперечності щодо їх розуміння, тому у її роз`ясненні слід відмовити.

Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, судом першої інстанції зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення лише з 22 червня 2016 року по 13 вересня 2016 року (дата ухвалення вироку судом першої інстанції), а тому слід на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ще зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 13 вересня 2016 року по 29 грудня 2016 року (дата набрання вироком законної сили) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення з 13 вересня 2016 року по 29 грудня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом трьох місяців з дня проголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а засудженими ОСОБА_7 , який тримаються під вартою, - з часу вручення копії ухвали.

Головуючий
Судді: