печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.11.2016 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005136 від 31.07.2016р. за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця станції Возжаївка Амурської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, судимого

20.07.1998р. Старокиївським районним судом м. Києва за ст. 17, ч. 3 ст. 117, ст. 44, ст. 42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 15.06.2004р. з Ковельської ВК Волинської області на підставі Закону України «Про амністію» від 11.05.2000р.,

27.09.2004р. Печерським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, за постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.11.2005р.покарання з іспитовим строком скасовано та направлений до відбування покарання за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі до Березанської ВК №95 Київської області, звідки звільнений 24.10.2008р. за відбуттям строку,

26.11.2010р. Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,

26.05.2011р. Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, постановою Березанського міського суду Київської області від 13.11.2012р. на підставі ст. 82 КК України замінена невідбута частина 1 року 10 місяців 11 днів позбавлення волі на обмеження волі, звільненого 27.06.2013р. з Ірпінського ВЦ Київської області №132 на підставі постанови Ірпінського міського суду Київської області від 20.06.2013р. умовно-достроко на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 29 днів,

29.09.2015р. Печерським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ст. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
31.07.2016р. приблизно о 13 год 00 хв ОСОБА_4 , знаходячись по вул. Спортивна площа, 1-А в м. Києві, зайшов до приміщення магазину «Ле Сільпо», розташованого в ТРЦ «Гулівер» за адресою: м. Київ, вул. Спортивна площа, 1-А.

Знаходячись в приміщенні зазначеного магазину ОСОБА_4 з корисливих мотивів, з метою повторного таємного викрадення чужого майна та власного збагачення, із полиць торгового залу взяв товар, який належить ТОВ «Фоззі-Фуд», а саме чотири плитки чорного шоколаду «Корона», загальною вартістю 278,47 грн без ПДВ, та, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, сховав їх за пояс штанів зі спини та накрив своєю сорочкою.

Після цього ОСОБА_4 з чотирма плитками чорного шоколаду «Корона», загальною вартістю 278,47 грн без ПДВ, що належать ТОВ ««Фоззі-Фуд», пішов до виходу з магазину через каси вказаного магазину, вийшов за межі кас, проте не зміг довести до кінця свій умисел на таємну крадіжку чужого майна, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівником охорони магазину.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, пояснивши в суді, що дійсно 31.07.2016р. намагався викрасти чотири плитки чорного шоколаду «Корона» з магазину «Ле Сільпо», розташованого в ТРЦ «Гулівер», сховавши їх під своїм одягом, але був затриманий охороню магазину при виході із магазину, викрадене майно в нього вилучене. У вчиненому кримінальному правопорушенні розкаюється, просить суворо не карати, розуміючи, що кримінальне правопорушення ним вчинено в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, оцінюючи в сукупності здобуті у справі докази, визнає доведеним у судовому засіданні вчинення обвинуваченим середньої тяжкості кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, яке виразилось у виконанні усіх дій, які особа вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання та має постійне місце проживання, задовільний стан здоров`я, той факт, що обвинувачений проживає з престарілою матір`ю, має непогашені судимості за попередніми вироками суду, та вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку за останнім вироком суду. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Враховуючи, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, прокурором у відповідності зі ст. 338 КПК України в ході судового розгляду не змінено обсяг обвинувачення ОСОБА_4 в частині визнання обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, у вигляді рецидиву кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 34 КК України, суд вважає за необхідне не визнавати в якості обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив вчиненого кримінального правопорушення, як такий, що обтяжує покарання обвинуваченого. Таким чином, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, одночасно враховуючи зазначені обставини, з урахуванням особи винного, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, по якій кваліфіковані дії обвинуваченого, у виді позбавлення волі, але не на максимальний строк.

При призначенні зазначеного виду покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив повторне кримінальне правопорушення через незначний проміжок часу після призначення йому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, має непогашені судимості за попередніми вироками суду, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення протиправних дій проти приватної власності, а отже про необхідність в застосуванні покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий 29.09.2015р. Печерським районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15 ст. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, та в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати до покарання, призначеного за новим вироком суду, невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді одного місяці позбавлення волі. При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків повинно бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили застосовувати особисте зобов`язання.

Цивільний позов не заявлений. Відповідно до розписки представника потерпілого ТОВ «Фоззі-Фуд» ОСОБА_5 вилучені у ОСОБА_4 31.07.2016р. в приміщенні магазину «Ле Сільпо», розташованому в ТРЦ «Гулівер», чотири плитки чорного шоколаду «Корона», передані йому на відповідальне збереження (а.п. 31).

Документально підтверджені процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного у ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду міста Києва від 29.09.2015р. у виді одного місяці позбавлення волі, і остаточно визначити покарання у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяці позбавлення волі.

Зазстосувати до засудженого ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його прибувати до органу досудового розслідування та суду на визначені дату та час відповідно до отриманих ним повідомлень.

Речові докази у вигляді чотирьох плиток чорного шоколаду «Корона», передані на відповідальне збереження представнику ТОВ «Фоззі-Фуд», залишити ТОВ «Фоззі-Фуд» за належністю.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1