Справа № 686/4780/17

УХВАЛА

13 березня 2017 року м. Хмельницький
Заступник начальника відділу СУ ГУ Національної поліції у Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням погодженим з прокурором відділу прокуратури Хмельницької області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, а саме на приміщення дитячого кафе площею АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_5 .
Як зазначено в клопотанні, в вересні 2010 службові особи ПФ "НЬЮПООН", з метою введення в оману та шахрайського заволодіння грошовими коштами, зловживаючи довірою, реалізували ОСОБА_6 приміщення за адресою м.Хмельницький, вул.Зарічанська, 26, не повідомляючи його про те, що дане приміщення знаходиться в банківській заставі. В результаті своїх шахрайських дій службові особи ПФ "НЬЮПООН" заволоділи коштами ОСОБА_6 на суму близько 500000 грн.
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 02.02.2005 р. між ОСОБА_7 та директором ПФ «Ньюпоон» ОСОБА_8 підписано договір дольової участі у будівництві №70, згідно умов якого, між нею та ПФ «Ньюпоон» виникли правовідносини по фінансуванню будівництва дитячого кафе загальною площею 122 кв.м. в цокольному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_2 . На виконання умов договору декількома платежами (26.06.2008 року 45 000 грн., 27.06.2008 20 000 грн., 19.08.2009 року 49 900 грн., 20.08.2009 року 7100 грн.) ОСОБА_7 сплатила повну вартість будівництва, яка не змінювалася до здачі у кінці 2010 року будинку в експлуатацію. Після сплати повної вартості приміщення, ОСОБА_7 отримала довідку про сплату загальної вартості № 44 від 31.07.2009, а також акт прийому-передачі приміщення від 30.07.2009 року.
Однак, враховуючи, що у ОСОБА_7 відпала необхідність у даному приміщенні для подальшого ведення власного бізнесу, вона вирішила відкласти реєстрацію права власності.
В подальшому, ОСОБА_7 звернулась до директора ПФ «НЬЮПООН» із проханням знайти покупця на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , на що ОСОБА_8 запропонував їй обміняти дане приміщення на квартиру в новозбудованому будинку по АДРЕСА_3 , на що ОСОБА_7 погодилась. ОСОБА_8 , домовившись з ОСОБА_7 , реалізував ОСОБА_6 приміщення дитячого кафе. Працівник ПФ «Проспектбуд» ОСОБА_9 підготовила від імені директора ПФ «НЬЮПООН» ОСОБА_8 договір дольової участі №20 на зазначене приміщення, який був укладений 22.01.2004. Сума договору склала 577 980 грн. Умовою цього договору було те, що забудовник після отримання повної оплати фактичної вартості приміщення повинен передати ОСОБА_6 довідку про сплату її загальної вартості. На підставі цієї довідки ОСОБА_6 оформив право власності на приміщення в БТІ м. Хмельницького.
Побачивши, що вул. Зарічанська розбудовується та приміщення і квартири розташовані по ній зросли в ціні, ОСОБА_7 , не отримавши від ОСОБА_8 квартири по АДРЕСА_3 , почала вимагати повернення приміщення дитячого кафе по АДРЕСА_2 , не знаючи що воно вже реалізоване ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом щодо скасування права власності ОСОБА_6 на приміщення дитячого кафе по АДРЕСА_2 . Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 13.05.2015 року, право власності на приміщення дитячого кафе, по АДРЕСА_2 , визнано за ОСОБА_7 .
На сьогоднішній день в кримінальному провадженні достатньо доказів того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 знали про те, що кошти за кафе ним сплачені в повному обсязі, оформлено право власності на нього. Однак з даного приводу вони не досягли між собою певної згоди щодо передачі ОСОБА_7 взамін іншого приміщення і внаслідок цього, згідно з рішеннями суду, право власності на кафе, на його думку незаконно, перейшло до останньої. Таким чином ОСОБА_6 вважає, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 заволоділи приміщенням вищевказаного дитячого кафе, за яке ним сплачено усі кошти та оформлено право власності.
08.12.2014 р. приміщення дитячого кафе подаровано ОСОБА_7 для ОСОБА_5 , власником якого вона являється і на даний час.
На сьогоднішній день ОСОБА_6 відомо, що ОСОБА_5 має намір знову відчужити належне їй приміщення дитячого кафе, яке розташоване в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , щоб ОСОБА_6 надалі не зміг вживати заходів щодо його повернення у його законну власність.
Так, 09.03.2013 р. приміщення дитячого кафе, яке розташоване в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , площею 122 м2, визнано у вказаному кримінальному провадженні речовими доказами.
Отже, приміщення кафе є речовим доказом в даному провадженні, оскільки саме воно було об`єктом протиправних дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 та інших невстановлених слідством осіб. Дане кафе отримане ОСОБА_5 внаслідок вчинення вищевказаними особами кримінальних правопорушень.
Відповідно до інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно №76377559 від 20.12.2016 р. приміщення дитячого кафе, яке розташоване в цокольному приміщенні будинку по АДРЕСА_2 , площею 122 м2, на праві власності належить ОСОБА_5 .
Зважаючи на вказане, а також те, що вищевказане приміщення є предметом злочину і визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою запобігання можливості його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та забезпечення збереження, слідчий у клопотанні просить накласти арешт на вказане приміщення.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання, просили накласти арешт на зазначене майно, з метою збереження речового доказу.
Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.170 КК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (ч.1). Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2). У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч.3). Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10). Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11).
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, належне ОСОБА_5 , приміщення дитячого кафе площею АДРЕСА_1 , постановою слідчого від 09 березня 2017 року було визнано речовими доказами.
Згідно з ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно з ст.170-173 КПК України є правові підстави для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речового доказу, запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, в зв`язку з чим клопотання слідчого, яке є обґрунтованим, підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.172, 173 КПК України,-
Клопотання заступника начальника відділу СУ ГУ Національної поліції у Хмельницькій області ОСОБА_4 задовольнити.
Накласти арешт на належне ОСОБА_5 приміщення дитячого кафе, площею 122 м2, по вул.Зарічанській, 26, в м.Хмельницькому.
Відповідно ст.175 КПК України ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.
Відповідно ст.309 КПК України ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, а згідно ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Відповідно ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Слідчий суддя