ЖОВТНЕВИЙ РАЙОНННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2016 року Жовтневий районний суд
міста Дніпропетровська
у складі: головуючого - слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Жовтневого ВП Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, -
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Жовтневого ВП Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, в якій вона просить зобов`язати слідчого ОСОБА_4 розпочати досудове розслідування у формі попереднього слідства з підстави вчинення правопорушення, що має ознаки складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, визнати її потерпілою від кримінального злочину, надати їй можливість як потерпілій надати додаткові свідчення, повідомити її про початок та закінчення досудового розслідування.
Скаржник у судове засідання надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами та просила скаргу задовольнити.
Прокурор та слідчий судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання були повідомлені належним чином, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Суд, дослідивши матеріали скарги, вважає, що її слід задовольнити частково, при цьому виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів скарги, 30 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, щодо незаконного заволодіння її майном
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР.
Системний аналіз положень ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України свідчить, що потерпілим у кримінальному провадженні є особа, якій завдано шкоду визначену у частині 1 цієї статті та яка: а) звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а потім в наступному із заявою про залучення її до провадження як потерпілого або без останньої; б) звернулася із заявою про залучення її до провадження як потерпілого без попереднього звернення про вчинення кримінального правопорушення; в) визнана слідчим, прокурором або судом (за ініціативою будь-кого із цих суб`єктів) за її згодою, потерпілим. Вжитий законодавцем у ч. 5 ст. 55 КПК України синомічний сполучник «або» вказує на альтернативність «заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення» і «заяви про залучення до провадження як потерпілого», а отже винесення слідчим або прокурором постанови про залучення особи до провадження як потерпілого чи про відмову у визнанні її потерпілою, в будь-якому із цих випадків, є обов`язковим. Іншими словами, слідчий або прокурор повинен розглянути не лише заяву особи про залучення її до провадження як потерпілого та за результатами розгляду виносити відповідний процесуальний документ (постанову) про залучення такої особи як потерпілого, а й прийняти відповідне рішення у випадку відсутності такої заяви, на підставі заяви про вчинення кримінального правопорушення чи виходячи з фактично встановлених обставин провадження, з`ясувавши попередню думку особи.
На визнання особи потерпілою не впливає з`ясування того факту, що вчинене відносно неї кримінальне правопорушення за своїм складом, з огляду на диспозицію статті кримінального закону, є формальним. Залишення законодавцем за межами необхідних ознак об`єктивної сторони настання суспільно небезпечних наслідків, та визначення обов`язковою її ознакою лише суспільно небезпечне діяння (злочини із формальним складом) впливає на визначення моменту закінчення злочину та жодним чином не заперечує можливість настання таких наслідків в результаті вчиненого діяння; вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого. Вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого здійснюється одночасно з прийняттям рішення про залучення особи до провадження як потерпілого. Особа набуває процесуального статусу потерпілого з моменту прийняття слідчим, прокурором або судом рішення (постанови або ухвали суду) про залучення її до провадження як потерпілого. До цього моменту, за умови попереднього звернення такої особи із заявою про вчинення кримінального провадження, а також у випадку прийняття рішення про відмову у визнанні її потерпілою, вона має процесуальний статус іншого учасника кримінального провадження заявника та керується правами визначеними ч. 2 ст. 60 КПК України (потерпілий відповідно правами встановленими у ст. 56 КПК України).
Вмотивована постанова слідчого або прокурора про відмову у визнанні особи потерпілим, може бути оскаржена особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, слідчому судді (ч. 5 ст. 55, пункту 5 ч. 1 ст. 303 КПК України). Так само під час досудового провадження, відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, може бути оскаржена заявником бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягала, крім іншого, у: - невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; - нездійснення процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК строк, зокрема неприйняття процесуального рішення (постанови) про залучення особи до провадження як потерпілого або про відмову у визнанні її потерпілою після отримання заяви від цієї особи про вчинення кримінального правопорушення.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про те, що скарга на бездіяльність слідчого підлягає частковому задоволенню у зв`язку з порушенням ним вимог КПК України, оскільки її повідомлено про початок досудового розслідування, а вимоги скарги про зобов`язання слідчого повідомити її про закінчення досудового розслідування є передчасними.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 220, 303, 307, 376 КПК України, суд,-
Скаргу задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1