печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю особи, яка звернулася з клопотанням - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
06.07.2017 року до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2016 року у кримінальному провадженні № 0000353 від 15.04.2013 року, в частині накладення арешту на грошові кошти в загальній сумі 152 200 грн., які 29.07.2016 року були добровільно видані водієм автомобіля марки «MERSEDES E200», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 під час огляду місця події, як одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.
В обґрунтування клопотання посилається на, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 15.04.2013 року, за фактами зловживання своїм службовим становищем службовими особами Державного агентства лісових ресурсів України та державного підприємства «Укрлісконсалтинг», заволодіння ними майном в особливо великих розмірах, а також вчинення шахрайських дій невстановленими особами під час здійснення експорту деревини за кордон за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України.
Зазначає, що ОСОБА_6 не має необхідного процесуального статусу підозрюваного, обвинуваченого або ж особи, яка в силу закону може нести цивільну відповідальність та не вчиняв будь-яких дій, що мають ознаки злочинів та досліджуються у розглядуваному кримінальному провадженні. Разом з тим, вказує, що оскільки грошові кошти вилучені у ОСОБА_5 є його власністю, і він мав передати їх ОСОБА_7 відповідно до договору позики від 28.07.2016 року, а тому немає жодних підстав стверджувати, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям, визначеним ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України.
Вважає, з огляду на ст. 170 КПК України, що вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи та суперечить нормам кримінального процесуального законодавства щодо правомірності та обґрунтованості втручання правоохоронних органів та практиці Європейського суду з прав людини в частині визначення терміну «обґрунтована підозра». Зазначене в своїй сукупності беззаперечно свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування. За таких обставин просить скасувати арешт на вказану частину грошових коштів та зобов`язати Головне слідче управління Генеральної прокуратури України повернути вилучені грошові кошти їх законному власнику.
В судовому засіданні представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити в повному обсязі.
Слідчий ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту, вказав, що грошові кошти здобуті в незаконний спосіб, а арешт накладено з метою збереження речових доказів.
Згідно з частиною 1 статті 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, вивчивши в нарадчій кімнаті клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_5 , заперечення слідчого ОСОБА_8 , приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000353 від 15.04.2013 року, за фактами зловживання своїм службовим становищем службовими особами Державного агентства лісових ресурсів України та державного підприємства «Укрлісконсалтинг», заволодіння ними майном в особливо великих розмірах, а також вчинення шахрайських дій невстановленими особами під час здійснення експорту деревини за кордон за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364 КК України, у якому розслідуються обставини за яких у 2015 році службові особи Державного агентства лісових ресурсів України налагодили протиправну схему, за якою іноземні суб`єкти підприємницької діяльності, з метою отримання можливостей здійснення закупівлі на території України деревини та лісопродукції, були змушені укладати договори про надання маркетингових послуг щодо пошуку на території України та інших країн СНД постачальників зазначеної продукції з суб`єктами господарювання, створення та діяльність яких пов`язана з керівництвом Держлісагенства України.
В ході проведеного обшуку 29.07.2016 року, у салоні автомобіля марки «TOYOTA CAMRI», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_7 , виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 1796244 грн. Окрім цього, поблизу вказаного автомобіля виявлено автомобіль марки «MERSEDES E 200», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Під час обшуку автомобіля «TOYOTA CAMRI», водій ОСОБА_5 , добровільно повідомив, що у салоні його автомобіля знаходиться ще один поліетиленовий пакет, який він мав передати для водія «TOYOTA CAMRI», після чого добровільно видав його правоохоронним органам. Проведеним оглядом місця події зафіксовано добровільну видачу пакету ОСОБА_5 та під час огляду пакету у ньому виявлено грошові кошти на загальну суму 152 200 грн.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.08.2016 року накладено арешт на грошові кошти загальною сумою 1 948 444 грн., що були тимчасово вилучені під час обшуку у багажнику автомобіля марки «TOYOTA CAMRI», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 та добровільно видані під час огляду місця події водієм автомобіля марки «MERSEDES E 200», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , як одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 01.08.2016 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Так, відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, носить у собі тимчасовий характер.
Обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх підстав для його застосування. При цьому обов`язок їх доведення та доцільність застосування арешту майна КПК України покладає на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання.
Як вбачається з ухвали про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, виходив з того, що на час розгляду клопотання, вилучені грошові кошти відповідають критеріям ст.98 КПК України, як такі, що одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, та дійшов до висновку, що застосування арешту необхідне з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Як було встановлено судовим розглядом, незважаючи на те, що з моменту початку розслідування провадження минуло майже чотири роки, про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення ОСОБА_5 не повідомлявся, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Щодо висновку слідчого про те, що вилучені кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, то вказане твердження було спростовано адвокатом у судовому засіданні та матеріалами доданими до клопотання.
Так, адвокатом ОСОБА_3 було надано копію договору позики (безвідсоткової) від 28.07.2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на загальну суму 1520000 грн. Відповідно до п. 3.2. даного договору, позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця в руки Позичальника.
Інших допустимих в розумінні ст. 86 КПК України доказів, в тому числі і постанови про визнання вилучених грошових коштів речовими доказами, слідчим не надано.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слідчий суддя, приймає до уваги те, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_5 належним йому майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Разом з тим, вимога клопотання про зобов`язати Головне слідче управління Генеральної прокуратури України повернути вилучені грошові кошти їх законному власнику, то вона є безпідставною, оскільки, виходячи з положень ст. 174 КПК України не входять до компетенції слідчого судді при розгляді клопотання про скасування арешту, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.
За таких обставин, керуючись ст.174, ст.309, ст.372, ст.392, ст.532 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна задовольнити частково.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року у справі № 757/36860/16-к у кримінальному провадженні 0000353 від 15.04.2013 року, а саме на кошти в загальній сумі 152 200 грн., які 29.07.2016 року були добровільно видані водієм автомобіля марки «MERSEDES E200», д.н.з. НОМЕР_1 , - ОСОБА_5 під час огляду місця події.
В іншій частині клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1