Провадження № 11-кп/792/89/17
Справа № 674/407/16-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 146 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 1 березня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дунаївці Хмельницької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працює, одруженого, на утриманні малолітня дитина, зареєстрований та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Речовий доказ: автомобіль «Опель кадет», номерний знак НОМЕР_1 , який передано на зберігання ОСОБА_9 , жительці АДРЕСА_1 , залишено останній.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин: 29 лютого 2016 року біля 8 годин в АДРЕСА_2 в будинку ОСОБА_10 після спільного розпиття спиртних напоїв з ОСОБА_11 , почав гратись з її малолітнім сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступаючи з ним у дружні та довірливі відносини. Ввійшовши у довірливі відносини до малолітнього ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою викрадення малолітньої дитини у матері, взяв малолітнього ОСОБА_12 на руки, окутав його своїм пальтом та всупереч волі його матері ОСОБА_11 переніс до салону свого автомобіля «Опель кадет», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на подвір`ї господарства ОСОБА_10 .
Посадивши малолітню дитину на переднє сидіння пасажира, ОСОБА_7 зачинив у автомобілі всі дверцята на замикаючі пристрої, не даючи можливості його матері вільно відчинити двері і забрати свою дитину, не реагуючи на прохання ОСОБА_11 повернути її сина, завів двигун в автомобілі «Опель кадет», номерний знак НОМЕР_1 , відразу поїхав з господарства ОСОБА_14 та привіз його до себе додому в м. Дунаївці на квартиру АДРЕСА_3 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , як видно з її змісту, просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити, вказуючи, що жодних злочинних дій він не вчиняв. Зазначає, що викрадати дитину він не хотів, дитину забрав лише тому, що хлопчик постійно плакав. Про те, що забирає дитину, він повідомив ОСОБА_11 , яка проти цього не заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, при наведених у вироку обставинах підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне викрадення людини, вчинене щодо малолітнього.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, за який його було засуджено, та невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, фактичним обставинам провадження - безпідставні.
Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні незаконного викрадення малолітнього ОСОБА_12 , твердження обвинуваченого про наявність в справі обставин, що виключають настання відповідальності за вчинені ним дії, що дитину він забрав та завіз за місцем свого проживання з дозволу матері дитини ОСОБА_11 , були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності і вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.
Дослідивши зібрані в справі докази, суд дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та обгрунтовано відхилив його показання в суді про відсутність в його діях складу злочину, навів у вироку належне мотивування своїх висновків.
Суд у вироку підставно послався на показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказував, що 29 лютого 2016 року зранку разом з ОСОБА_11 його автомобілем приїхали до с. Вихрівка Дунаєвецького району Хмельницької області до ОСОБА_10 , на прохання ОСОБА_11 , яка хотіла забрати своїх дітей. Обвинувачений вказував, що хлопчик вийшов за ним на вулицю сам, роздягнутий, постійно плакав, тому взяв дитину, замотав в свій верхній одяг, посадив в машину, привіз до себе додому, де його дружина одягла дитину та нагодувала. Вказував, що він повідомляв ОСОБА_11 про те, що забирає дитину, мети викрадати дитину в нього не було.
Суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого, навів у вироку суду мотивування своїх висновків. З такими висновками погоджується також колегія суддів, позаяк, незважаючи на невизнання ним своєї причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю досліджених в суді об`єктивних доказів.
В суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 показала, що була знайома з обвинуваченим з 25 лютого 2016 року, оскільки він був водієм автомобіля таксі, який її підвозив. 29 лютого 2016 року на її прохання він відвозив в с. Липи Кам`янець-Подільського району, а потім в с. Вихрівка Дунаєвецького району Хмельницької області, де в ОСОБА_10 перебували двоє її дітей. В будинку ОСОБА_10 потерпіла та обвинувачений вживали горілку, а коли їхали до ОСОБА_10 , обвинувачений вже перебував в нетверезому стані. В будинку обвинувачений грався з сином потерпілої. Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами в суді першої інстанції потерпіла послідовно стверджувала, що не давала дозволу обвинуваченому забирати дитину, коли вона вийшла на вулицю, то обвинувачений з дитиною вже перебував в автомобілі, двері автомобіля не відкривав, відмовився повернути дитину і після того, як вона повідомила, що викличе поліцію, коли ж потерпіла повернулась до будинку одягтись та знову вийшла на вулицю, автомобіля обвинуваченого з дитиною вже не було.
Підстав сумніватись в показаннях потерпілої апелянт не наводить в апеляційній скарзі, не встановлено таких і апеляційним судом. Її показання узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, яким суд дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.
З показань свідка ОСОБА_10 видно, що напередодні діти потерпілої ОСОБА_11 заночували в її будинку, наступного дня потерпіла приїхала до її будинку з іншим таксистом, щоб забрати своїх дітей, обвинувачений перебував в нетверезому стані. Після того, як свідок зібралась їхати в місто та стояла на зупинці, до неї зателефонувала потерпіла та повідомила, що таксист викрав дитину. З даних запису фіксування судового засідання технічними засобами видно, що ще коли свідок була вдома, обвинувачений висловлював намір забрати дитину, говорив свідку зібрати хлопчика, позаяк ОСОБА_11 не дозволяє, однак свідок йому відмовила в цьому, також свідок стверджувала, що дитина була нагодована, дитина була забезпечена одягом.
Свідок ОСОБА_15 показала, що 29 лютого 2016 року обвинувачений, який є її чоловіком, привіз додому малолітнього хлопчика, дитина плакала, а чоловік повідомив, що забрав дитину, тому що його пасажирка була нетвереза.
З показань свідка ОСОБА_16 видно, що в лютому 2016 року до їх помешкання приїхала ОСОБА_11 , яка є знайомою його дружини, з таксистом ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та таксист були нетверезі. Свідок вказував, що він виходив на вулицю та всієї розмови не чув, однак бачив, що ОСОБА_11 заснула, а її діти грались. ОСОБА_7 в будинку взяв на руки дитину та вийшов з нею на вулицю, однак коли сідав до машини, свідок не бачив, так як пішов до будинку та повідомив ОСОБА_11 , щоб та забрала дитину. ОСОБА_11 вийшла на вулицю, повернувшись до хати, повідомила, що ОСОБА_7 забрав її дитину. Свідок вказував. що дитина була роздягнута, а весь дитячий одяг був в будинку, а ОСОБА_11 зрозуміла, що дитину викрали.
Даними протоколу огляду від 7 березня 2016 року (а.м.к.п. 72-79) господарства ОСОБА_17 , що в м. Дунаївці, по пров. Вербному, 10, оглянуто автомобіль «Опель-Кадет», номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився в гаражі цього господарства.
Твердження обвинуваченого в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі про те, що потерпіла дозволила обвинуваченому взяти дитину, були предметом перевірки суду першої інстанції, вказані обставини не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції і в апеляційній інстанції. Суд навів належне мотивування своїх висновків, з якими погоджується апеляційний суд. Негативна характеристика потерпілої не дає підстав вважати, що такі незаконні дії обвинуваченого щодо її дитини є правомірними. Суд ретельно перевіряв твердження обвинуваченого щодо неможливості перебування дитини в помешкання ОСОБА_10 , в зв`язку з чим він начебто вимушений був забрати дитину з будинку ОСОБА_10 в с. Вихрівка Дунаєвецького району Хмельницької області та перевезти дитину до свого помешкання. В судовому засіданні судом першої інстанції не було встановлено, що в будинку ОСОБА_10 були неналежні умови для проживання або умови, які загрожували життю малолітнього ОСОБА_12 . Протилежні твердження обвинуваченого спростовуються даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_10 в с. Вихрівка Дунаєвецького району Хмельницької області (а.м.к.п. 99), з якого видно, що в будинку чисто, речі складені, застелені ліжка та в наявності продукти харчування.
Суд першої інстанції вірно вказав, що підстав не вірити показанням потерпілої про обставини викрадення її малолітнього сина ОСОБА_12 , які підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , в суді немає. Апеляційний суд також враховує, що про викрадення дитини потерпіла зразу ж повідомила свідка ОСОБА_10 , до поліції, після чого дитину було знайдено.. Твердження апелянта про те, що в нього не було жодного умислу на вчинення якихось протиправних дій щодо дитини, позаяк в дитини не було виявлено жодних тілесних ушкоджень, не дають підстав для інакшої кваліфікації дій обвинуваченого, ніж за ч. 2 ст. 146 КК України. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме незаконне викрадення, вчинене щодо малолітнього, передбачає вчинення діяння викрадення малолітньої дитини, що є достатнім для встановлення об`єктивної сторони цього злочину. Неспричинення малолітньому тілесних ушкоджень, відсутність інших тяжких наслідків не дають підстав вважати, що в діях обвинуваченого відсутній склад злочину, за який його засуджено. Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений усвідомлював незаконність вчинених ним дій, вчиняв дії з прямим умислом, а для кваліфікації дій особи за ч. 2 ст. 146 КК України мотив не є визначальним, позаяк вчинений злочин може характеризуватись різними мотивами. Відсутність претензій майнового чи морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, про що вказував апелянт, теж не дають підстав вважати, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, за який його засуджено, вказані обставини, в сукупності з іншими, давали суду підстави для висновку щодо можливості призначення покарання в виді двох років позбавлення волі та для звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробування.
Суд першої інстанції належним чином перевіряв доводи обвинуваченого, що той на час вчинення кримінального правопорушення був тверезим. Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_16 підтверджували, що 29 лютого 2016 року о 6 год. він приїхав до помешкання ОСОБА_10 в нетверезому стані, потерпіла також підтверджувала, що в будинку ОСОБА_10 вони теж вживали горілку. Згідно довідки Дунаєвецької ЦРЛ № 56 від 29 лютого 2016 року (а.м.к.п. 6) обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини, в сукупності з показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , потерпілої ОСОБА_11 , підстав сумніватись в яких апелянт не наводить, давали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що в момент вчинення кримінального правопорушення обвинувачений перебував в стані алкогольного сп`яніння. З цих підстав суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання дружини обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що її чоловік вживав спиртні напої вже по приїзду додому, як такі, що спростовуються, зокрема, показаннями вищевказаних свідків, потерпілої; також ОСОБА_15 є дружиною обвинуваченого та зацікавленою особою.
Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази давали суду першої інстанції підстави прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, а відтак твердження апеляційної скарги обвинуваченого про незаконність та необґрунтованість вироку суду, та невідповідність його в зв`язку з цим вимогам ст. 374 КПК України, про відсутність в його діях складу злочину, про відсутність доказів його вини, що висновки суду ґрунтуються виключно на припущеннях, колегія суддів не приймає до уваги.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому, суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував на обліках в лікарів нарколога та психіатра, внаслідок кримінального правопорушення тяжкі наслідки не настали, в провадженні відсутні пом`якшуючі покарання обставини. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав перебування ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в виді двох років позбавлення волі, що виправлення та виховання обвинуваченого можливе без відбування покарання, його можливо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Погоджуючись з обраними видом та строком покарання, суд приходить до висновку, що призначене покарання буде достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
Колегія суддів вважає, що вирок постановлений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України і підстав для скасування чи зміни вироку колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2