АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/646/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №636/3889/16-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.407 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 06 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженець с.Лиман Зміївського району Харківської області, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючий, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

засуджений за ч.4 ст.407 КК України з застосуванням ст.69 КК України до 3 (трьох) місяців арешту.

Вироком встановлено, що 07 серпня 2014 року ОСОБА_8 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607/2014 від 21.07.2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у лави Збройних Сил України для військової служби в особливий період. За наказом командира польова пошта НОМЕР_1 він був зарахований до списків особового складу частини на посаду майстра ремонтно-механічної майстерні ремонтного взводу озброєння ремонтної роти.

Солдат ОСОБА_8 вибувши 06.06.2015 року у короткострокову відпустку на дві доби за місцем свого проживання, до військової частини не повернувся. Перебуваючи за місцем свого проживання мав об`єктивні можливості повернутися за місцем служби до військової частини. Але повернувся до неї лише 06.06.2016 року в порядку застосованих заходів розшуку та примусової доставки.
Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі та в доповненнях до апеляційної скарги посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі винуватого внаслідок суворості. Зазначив, що суд не роз`яснив йому порядок та наслідки розгляду провадження за правилами, передбаченими ст. 349 УПК України. Вказав, що повністю визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, страждає на хронічне захворювання церебральну ангіодистонію, утримує підсобне господарство за рахунок якого існує його родина та матеріально допомагає своїм пристарілим батькам. Вважає, що якщо у справі відсутні потерпілі, матеріальна та моральна шкода нікому не завдана, цивільні позови не заявлені, а також відсутні обставини, які обтяжують покарання, то йому може бути призначено покарання не пов`язане з позбавленням волі. Просить вирок змінити в частині призначення покарання, пом`якшивши призначене покарання за ч. 4 ст.407 КК України, застосувавши ст. 75 КК України, звільнивши від відбуття призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_8 в межах поданої апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону внаслідок не роз`яснення йому положень ч.3 ст.349 КПК України, безпідставні.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, зокрема даних носія інформації, на якому фіксовано судове провадження в суді першої інстанції, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого та інших учасників судового провадження всі вказані в цьому законі обставини і, впевнившись що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, а їх позиції добровільні, роз`яснив ОСОБА_8 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.

Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого, не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання є непереконливими, а зазначені ним обставини судом належним чином враховані при призначенні покарання.

Суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, на які він посилається в апеляційній скарзі. В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнав повне визнання своєї провини та щире каяття. Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.67 КК України, судом не визнано.

Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_8 добре характеризується за місцем служби, є учасником АТО і має пільги які встановлені законодавством України для учасників бойових дій, вперше притягується до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим призначив йому покарання із застосуванням ст.69 КК України і перейшов до іншого більш м`якого основного покарання, не зазначеного у санкції ч.4 ст. 407 КК України.

Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді арешту.

Що ж стосується посилань обвинуваченого в апеляційній скарзі на обставини, які характеризують його особу, сімейні обставини, то вони належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за своїм видом та розміром призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є справедливим. Крім того, положення ст. 75 КК України не застосовуються до покарання у виді арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 06 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя
Судді: