Справа №480/1124/17 20.07.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/784/343/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Категорія: п. 2 ч. 1 ст. 309 КПК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронівка, Вознесенського району, Миколаївської області, українця, який працює менеджером по реалізації в ПП «Воронівка Агро», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України,
- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_7
підозрюваний ОСОБА_6

в с т а н о в и в:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 міру запобіжного заходу, не пов`язану з позбавленням волі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року ОСОБА_6 застосовано запобіжній захід у виді тримання під вартою в СІЗО УДПтС України в Миколаївській області строком на 60 діб.
Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, апелянт вказує, що слідчим суддею не було дотримано вимог ст. 177, 178 КПК України, оскільки в ухвалі відсутні мотивування та підстави для застосування запобіжного заходу та немає оцінки обставин в їх сукупності.
Стверджує, що прокурором не доведено, що ні один з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та не надано вагомих доказів щодо обґрунтування оголошеної підозри.
Зазначає, що судом формально взято за основу оголошену ОСОБА_6 підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.
Вказує, що в матеріалах провадження відсутні дані щодо стану здоров`я ОСОБА_6 , на які послався слідчий суддя.
Зазначає, що ОСОБА_6 перебуває у цивільному шлюбі, має чотирьох дітей, з яких троє неповнолітніх, та один з яких хворий на цукровий діабет.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, офіційно працює, характеризується позитивно, активно займається громадським життям міста та області, є президентом футбольного клубу «Воронівка», активно займається залученням молоді до спорту, надає спонсорську допомогу загальноосвітній школі, дитячому садку, будинку культури, надає матеріальну допомогу військовослужбовцям в зону АТО.
Вважає, що слідчим суддею безпідставно відмовлено у вирішенні питання щодо застосування застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
На переконання апелянта, слідчий суддя, пославшись на п. «с» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в обґрунтування свого рішення, фактично порушив цю норму, прийняв рішення, яке не відповідає Європейській конвенції та практиці Європейського Суду по правам людини.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 підозрюється у тому, що приблизно у квітні 2017 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_6 виник умисел на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 у сумі 200 000 грн.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_6 запропонував вчинити вказаний злочин своїм знайомим зі свого злочинного оточення - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які надали на це свою згоду та вступили з ОСОБА_6 у злочинну змову щодо вимагання грошових коштів, у сумі 200 000 грн. у ОСОБА_9 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 розробив план вчинення злочину, який повідомив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Відповідно до вказаного злочинного плану ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повинні були прибути додому до ОСОБА_9 , представитися та повідомити, що діють в інтересах ОСОБА_6 , після чого, під приводом неіснуючого боргу у сумі 200 000 грн., шляхом психологічного тиску, застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , погроз його застосування та погроз знищення майна, що йому належить, висунути вимогу про передачу їм для ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 200 000 грн. Після отримання в результаті вимагання від ОСОБА_9 грошових коштів розділити їх між собою.
29 квітня 2017 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 діючи у відповідності до розробленого злочинного плану, з метою вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 надав вказівку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , поїхати додому до ОСОБА_9 , та шляхом психологічного тиску, застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , погроз його застосування та погроз знищення майна, що йому належить, висунути вимогу про передачу їм для нього ( ОСОБА_6 ) грошових коштів у сумі 200 000 грн., під приводом неіснуючого боргу у сумі 200 000 грн. з боку ОСОБА_9 , за нібито сприяння ОСОБА_9 в уникненні кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
29 квітня 2017 року приблизно о 10 год. 00 хв. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , з метою реалізації спільного злочинного умислу направленого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_9 , діючи відповідно до вказівок ОСОБА_6 прибули за місцем проживання ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 . Знаходячись вдома у ОСОБА_9 повідомили останньому, що вони прибули від ОСОБА_6 , після чого, впевнившись, що ОСОБА_9 розуміє про кого йдеться, під приводом неіснуючого боргу, шляхом психологічного тиску, застосовуючи при цьому погрози застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я ОСОБА_9 , знищення його майна, висунули вимогу ОСОБА_9 про передачу їм грошових коштів у сумі 200000 гривень, за нібито борг за сприяння в уникненні відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Після заперечень ОСОБА_9 щодо існування вказаного боргу та відмови передати їм грошові кошти у сумі 200 000 грн., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вирішили організувати спільну зустріч ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , під час якої під психологічним тиском ОСОБА_6 та погроз застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, ОСОБА_9 передасть їм 200 000 грн.
15 травня 2017 року, приблизно о 12.00, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, діючи за попередньою змовою групою осіб, з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , шляхом вимагання, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 зустрілися з ОСОБА_9 біля будівлі Апеляційного суду Миколаївської області, за адресою: м. Миколаїв, вул. Садова, 2А. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , що останній винен їм грошові кошти в сумі 200000 гривень за нібито сприяння в уникненні відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
ОСОБА_9 розуміючи, що нікому грошей не винен та боргів ні перед ким не має, а його захист щодо притягнення його до кримінальної відповідальності на підставі договору здійснював адвокат за винагороду, відмовився передавати ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказану суму грошових коштів.
З метою доведення свого злочинного умислу до кінця, діючі умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 шляхом психологічного тиску, залякування, погрозами застосування насильства небезпечного для його життя та здоров`я, а також знищення майна, почали вимагати у ОСОБА_9 гроші у сумі 200 000 гривень.
На заперечення ОСОБА_9 про існування будь-якого грошового боргу та відсутності грошових коштів у такому розмірі, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тут же зменшили суму грошових коштів, що вимагали, з 200 000 грн. до 80 000 грн., з вимогою як найшвидше зібрати вказану суму та передати її їм.
Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неодноразово дзвонили на мобільний телефон ОСОБА_9 та зустрічались з останнім, вимагаючи від нього 80 000 грн., застосовуючи психологічний тиск та погрози застосування насильства небезпечного для його життя та здоров`я.
Через деякий час, розуміючи, що в результаті збігу сімейних обставин ОСОБА_9 не має і вказаної суми грошових коштів, ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знову зменшили суму грошових коштів, що вимагали від ОСОБА_9 , з 80 000 грн. до 30 000 грн., з вимогою як найшвидше зібрати вказану суму та передати їм, погрожуючи у разі невиконання їхніхвимог застосувати відносно нього насильство небезпечне для його життя та здоров`я, а також знищити його оселю шляхом підпалу.
ОСОБА_9 , сприймаючи психологічний тиск з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , їх погрози застосування щодо нього насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, знищення його оселі шляхом підпалу, як реальні, будучи обізнаним про кримінальне минуле ОСОБА_6 та його здатність на вчинення вказаних злочинних дій, за для досягнення свого злочинного умислу, погодився передати ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 частками грошові кошти у сумі 30 000 грн.
ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , виконуючи вказівку ОСОБА_6 , щодо вимагання у ОСОБА_9 решти грошових коштів у сумі 20 000 грн., висунув вимогу ОСОБА_9 про передачу йому вказаної суми коштів у строк до 3 липня 2017 року.
ОСОБА_9 , сприймаючи психологічний тиск з боку ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , їх погрози застосування щодо нього насильства небезпечного для його життя та здоров`я, знищення його оселі шляхом підпалу, як реальні, на злочинні вимоги вказаних осіб погодився, боячись за власне життя та здоров`я та своєї сім`ї.
3 липня 2017 року об 11.00 ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, зустрівся з ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , на літній площадці кафе «Картопляна хата», що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , де передав їм решту грошових коштів, які вони в нього вимагали у сумі 20 000 грн.
Проте, отриманими в результаті вимагання грошовими коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_10 розпорядитися не змогли оскільки відразу були затримані на місці вчинення злочину працівниками правоохоронних органів.
3 липня 2017 року об 11:00 годині ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Того ж дня ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.
5 липня 2017 року слідчий СВ Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 , за погодженням з заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Миколаївської області ОСОБА_14 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без права внесення застави.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя, врахувавши тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, задовільний стан здоров`я, сімейний стан, особу підозрюваного, який підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, дійшов до висновку про те, що є підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також слідчий суддя послався на те, що, з огляду на вчинення злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, підстави для визначення ОСОБА_6 розміру застави відсутні.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваної ухвали, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали без змін, вивчивши матеріали судового та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
При застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею додержані вимоги ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначив про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, наявні докази, які містяться в матеріалах кримінального і судового провадження, є достатніми для підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину на момент його повідомлення.
Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.
З урахуванням наведеного, доводи захисника стосовно відсутності доказів на підтвердження обґрунтованості підозри є неприйнятними.
При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Як слідує із матеріалів судового провадження, злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , є тяжким, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років із конфіскацією майна.
Крім того, в матеріалах судового провадження містяться дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а саме те, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення,
З урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, вагомості наявних доказів його вчинення, даних про особу підозрюваного, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.
Відповідно до положень, передбачених ч. 4 ст. 194 КПК України, є правом слідчого судді застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений в клопотанні, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті.
Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також серйозність звинувачення, пред`явленого підозрюваному, та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину в якому він підозрюється, апеляційний суд не знаходить підстав для застосування ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить апелянт.
Також, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності підстави для визначення ОСОБА_6 розміру застави.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_6 перебуває у цивільному шлюбі, має чотирьох дітей, з яких троє неповнолітніх, та один з яких хворий на цукровий діабет, а також, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони, офіційно працює, характеризується позитивно, активно займається громадським життям міста та області, є президентом футбольного клубу «Воронівка», активно займається залученням молоді до спорту, надає спонсорську допомогу загальноосвітній школі, дитячому садку, будинку культури, надає матеріальну допомогу військовослужбовцям в зону АТО, є несуттєвими, тому як ці факти істотно не знижують ступінь наявних щодо ОСОБА_6 ризиків.
Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування ні слідчим суддею суду першої інстанції, ні апеляційним судом перевірці не підлягають.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, про що просить апелянт.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 5 липня 2017 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: