Єдиний унікальний номер 234/9010/14-к
Номер провадження 11-кп/775/683/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут матеріали кримінального провадження № 0000482 від 02.03.2014 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 за ст.ст. 185 ч. 1, 115 ч. 2 п. 13 КК України,-

встановила:

Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шашково Рибінського району Ярославської області РФ, громадянина України, із освітою 9 класів, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 23.01.2001 року Артемівським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 28.11.2008 року на підставі ухвали Волноваського районного суду Донецької області від 20.11.2008 року на не відбутий строк 1 рік 9 місяців 20 днів, місця постійної реєстрації не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч. 1, 115 ч. 2 п. 13 КК України та призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 1 КК України у вигляді 6 місяців арешту;

- за ст. 115 ч. 2 п. 13 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у вигляді довічного позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

На підставі ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 07.03.2014 року по 03.07.2014 року та з 02.12.2014 року по 12.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто на користь Краматорської міської ради витрати на поховання ОСОБА_9 у розмірі 1433,16 грн.

Згідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

09.02.2014 року приблизно о 20 год. ОСОБА_7 разом із своїм знайомим ОСОБА_9 , перебуваючи у сторожовому вагончику на території фермерського господарства «Джерело», розташованого на відстані 300 метрів від залізничного полотна «Красний Лиман», що проходить повз річку «Сухий Торець» м. Краматорська Донецької області, розпивали спиртні напої. В цей час, між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка на ґрунті неприязливих стосунків, в ході якої, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс ОСОБА_9 не менше трьох ударів кулаком правої руки в область обличчя, від яких останній впав на землю. В цей момент, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_9 . Реалізуючи свій умисел на умисне протиправне заподіяння смерті, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, пішов до сторожового вагончику, з якого взяв ніж, і, підійшовши ззаду до ОСОБА_9 , який знаходився на подвір`ї, обхвативши останнього за шию, почав її різати та повалив на землю ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_7 сів зверху на тулуб, та діючи умисно, з метою заподіяння смерті іншій людині та бажаючи її настання, навмисно наніс не менше 11 різаних ран в області шиї, голови та обличчя ОСОБА_9 .

Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 , доводячи свої умисні дії до кінця, пішов до сторожового вагончику, де взяв сокиру, після чого, підійшовши до ОСОБА_9 , який лежав на землі, та діючи умисно, наніс не менше 6 ударів лезом сокири в область голови останньому, від чого потерпілий помер на місці.

В результаті умисних противоправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні ушкодження:

- рана в лівій біляочевої області з ушкодженням лівої виличної кістки; п`ять ран у лівій скронево-тім`яної області з утворенням дірчастого перелому кісток черепа у лівій скронево-потиличної області і переходом тріщин на основу черепа, пошкодження твердої мозкової оболонки, ушкодженням м`яких мозкових оболонок, крововиливами під м`які мозкові оболонки в лівій скронево-тім`яно-потиличної області, размозжінням речовини мозку в лівій скроневій, лівої тім`яної і лівій потиличній частках, крововилив у шлуночки головного мозку, які відносно живої людини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя;

- рана на правій передньо-боковій поверхні шиї з ушкодженням м`язів шиї, чотири рани лівої бічної поверхні шиї, рана в області тіла нижньої щелепи зліва, рана в ділянці нижньої щелепи справа, рана спинки носа, рана лівої вушної раковини, рана нижньої повіки лівого ока, рани на долонній поверхні кистей рук, подряпини на шкірі особи, які відносно живої людини мали б ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, як вимагають для свого терміну загоєння понад 6-ти, але менше 21-го дня (3-х тижнів);

- синці на шкірі чола, повік очей, забиті рани повік правого ока, які відносно живої людини мали б ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_9 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася численними рубленими ранами волосистої частини голови та обличчя з утворенням відкритого перелому кісток лицьового скелета, відкритого перелому кісток склепіння і основи черепа з ушкодженням оболонок і речовини головного мозку, яка ускладнилася розвитком явищ шоку-крововтрати, набряком головного мозку. Між даними ушкодженнями і причиною смерті є прямий зв`язок.

Крім того, 09.02.2014 року, приблизно о 21:20 год., у обвинуваченого ОСОБА_7 , після скоєння умисного вбивства ОСОБА_9 , знаходячись на березі річки «Сухий Торець» біля фермерського господарства «Джерело», що розташоване на відстані 300 метрів від залізничного полотна «Красний Лиман» м. Краматорська Донецької області, виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення майна, яке знаходилось у ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого, знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, став оглядати кишені куртки вбитого ОСОБА_9 , після чого, умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон Samsung «GT-E 1200 i» із зарядним пристроєм, вартістю 143,75 грн.; сім-карта оператора «МТС», вартістю 8,33 грн. Труп потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений відтягнув до заростів очерету де й залишив.

Після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, викраденим розпорядився за своїм розсудом, заподіявши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 152,08 грн.

Не погодившись із вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд у суді першої інстанції. На обґрунтування вимог вказує, що органами досудового слідства та судом, не встановлено належних доказів його вини. Посилається на висновки експертиз та протоколу огляду, згідно до яких, знаряддям вбивства є сокира, а щодо ножа, нічого не значиться. Також вважає, що суд першої інстанції повинен був допитати в судовому засіданні експерта, свідка ОСОБА_11 та понятих, які приймали участь в ході слідчого експерименту. На його думку, суд встановив обставини, які підтверджують факт скоєння злочину, але вважає, що вони не підтверджують саме його причетність до скоєння вбивства. Вважає, що відсутні докази, які б підтверджували його зустріч з ОСОБА_12 в день вбивства, відсутні ряд експертиз, які б підтверджували причетність до вбивства. На його думку, судом неправильно зазначено, що його минула судимість не є доказом вбивства ОСОБА_12 . Також зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав його щире каяття, як визнання вини. Зазначає, що в той день потерпілий ОСОБА_12 його вдарив, після, чого в нього пам`ять пропадала та з`являлась знов, однак він пам`ятає, як заходив до вагончика, та брав ніж а потім сокиру. Наполягає, що під час слідчого експерименту, під відеозапис, показував все під диктовку працівників міліції. Також вважає, що суд не вірно дослідив матеріали, що характеризують його особу, не врахував що він офіційно працює, пом`якшуючі обставини, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, те, що він перебуває у шлюбі та має на утриманні дитину. Зазначає, що суд визнав обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, про що, на його думку, в матеріалах кримінального провадження відсутні докази.

Крім того, до початку апеляційного розгляду, обвинуваченим ОСОБА_7 подано зміни до його апеляційної скарги, відповідно до яких, останній просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі, призначивши більш м`яке покарання, яке передбачає певний строк.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин справи, просить вирок суду змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключити з вироку посилання на ст. 72 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення проводиться у разі засудження особи до позбавлення волі на певний строк. Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, що унеможливлює застосування до обвинуваченого положень ч.5 ст. 72 КК України.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2016р. апеляційна скарга обвинуваченого на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року, яким ОСОБА_7 було призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, була частково задоволена, зазначений вирок змінено в частині призначення покарання. За інкриміновані покарання за ч.2 ст. 185, п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, а саме у вигляді 15 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою судової колегії суддів палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України ухвала апеляційного суду Донецької області від 02 серпня 2016 року за касаційною скаргою прокурора була скасована з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, з підстав недостатньої перевірки та недостатнього мотивування необхідності призначення ОСОБА_13 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, зазначивши, що встановлені судом першої інстанції обставини впливають на призначене судом першої інстанції покарання у виді довічного позбавлення волі. Вважають, що апеляційний суд в своїй ухвалі не надав належної оцінки способу, яким ОСОБА_13 скоїв вбивство, зокрема завдання потерпілому, крім багато чисельних ударів ножем, великої кількості ударів сокирою в область голови та обличчя, від чого настала смерть останнього, тобто, на думку касаційного суду, зазначені доводи апеляційним судом не достатньо вмотивовані, а покарання у виді позбавлення волі на певний строк є занадто м`яким.

Заслухавши суддю доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в його інтересах, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили змінити вирок, призначивши покарання у виді позбавлення волі на певний строк, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та просив апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу прокурора слід задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини по справі, дійшов до правильного висновку про об`єм та доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 при зазначених у вироку обставинах та кваліфікацію його дій.

Висновки суду підтверджені перевіреними в ході судового розгляду та наведеними у вироку доказами.

Суд першої інстанції правильно послався у вироку на покази обвинуваченого в судовому засіданні, де ОСОБА_7 провину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнала частково та підтвердив обставини його скоєння. Повно та докладно пояснював, що у зазначений у вироку день та час, разом з ОСОБА_12 знаходився біля сторожового вагончику, де він працював охоронцем, з яким разом пили спиртні напої. Зазначив, що загалом вони випили приблизно по 300 грам водки та по пляшці пива, де між ними виникла сварка з побутових причин. ОСОБА_12 вдарив його, а він у відповідь також вдарив останнього. ОСОБА_12 став бігти, після чого він ножем, який взяв у вагончику, наздогнавши потерпілого, декілька разів порізав тому шию. Потім з того ж сторожового вагончика взяв сокиру, наздогнав останнього, який стояв до нього спиною, та наніс ним декілька ударив по голові та обличчю. Коли той лежав на землі, він його продовжував бити сокирою. Ніж він відкину в сторону, а сокиру залишив у вагончику. Не звертав увагу, чи той ще живий. За лямку штанів відтягнув ОСОБА_12 до річки, де залишив в комишах. Після чого забрав із штанів потерпілого телефон з зарядним пристроєм. Підтвердив, що на слідчому експерименті також підтверджував факт нанесення ударів ножем та сокирою Хвостику. Пояснив, що дуже кається у скоєному. Не заперечував, що саме він вбив ОСОБА_12 . Провину визнавав частково, оскільки не згоден з тим, що йому призначали довічне ув`язнення, а не на певний строк. Зазначає, що умислу на вбивство не було, все вийшло спонтанно

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 дав аналогічні покази, визнав провину у скоєнні вбивства ОСОБА_12 при зазначених в ухвалі обставинах. Просив призначити йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк без довічного ув`язнення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами в їх сукупності, ретельно перевіреними судом. Суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст. 185 КК України, докладно виклавши їх у вироку.

Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, у вироку суд першої інстанції, перевіривши фактичні обставини кримінального провадження, повно, всебічно та обґрунтовано навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз дослідженим в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Колегія суддів зазначає, що суд правильно прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих злочинів підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме, показаннями самого обвинуваченого, який, як під час судового засідання суду першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, підтвердив, що 09.02.2014 року в процесі вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 у сторожовому вагончику на території фермерського господарства «Джерело», у них виникла сварка, яка переросла у бійку. В ході зазначеної бійки обвинувачений завдавав ОСОБА_9 декілька ударів ножем та сокирою в голову та обличчя, після витягнув з його кишені мобільний телефон, зарядний пристрій, а труп переніс у зарослі очерету.

Суд також правильно поклав у основу вироку обставини про скоєння вбивства, які більш детально особисто ОСОБА_7 підтвердив при проведенні слідчого експерименту, згідно до якого, останній, у присутності понятих, із застосуванням відео запису, вірно вказав місце скоєння злочину, механізм нанесення ударів потерпілому, місце, куди перетягнув труп та сховав сокиру, гумові чоботи. Оскільки його показання узгоджуються з другими доказами по справі, суд першої інстанції обґрунтовано навів у вироку, як доказ, протокол огляду місця події від 02.03.2014 року на території фермерського господарства «Джерело», розташованого біля р. Казенний Торець м. Краматорська Донецької області, де на відстані 5 метрів від річки в очереті знайдено труп невідомого чоловіка.

Колегія суддів вважає, що суд також правильно послався як на докази провини ОСОБА_7 на протокол огляду предмета від 06.03.2014 року, згідно якого, у ОСОБА_7 було вилучено мобільний телефон Samsung «E 1200 i» в корпусі чорного кольору та зарядний пристрій до нього; протоколи огляду місця події від 06.03.2014 року, згідно до яких на території фермерського господарства «Джерело» у м. Краматорську, на землі під стовбурами на відстані 3 метрів від туалету у західному напрямку було виявлено та вилучено ніж та сокиру; протоколи впізнання потерпілого; протоколи огляду мобільного телефону Samsung «E 1200 i», який свідок ОСОБА_10 передала для користування ОСОБА_9 ; висновки товарознавчої експертизи про ринкову вартість мобільного телефону Samsung «E 1200 i»; висновки судово-медичної експертизи, згідно до яких встановлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 , причини його смерті та наявність між даними ушкодженнями і причиною смерті прямого зв`язку; висновки судово-медичної експертизи, згідно до якої, при вказаному на слідчому експерименті ОСОБА_7 механізмі завдання ударів, можливе утворення виявлених при дослідженні трупа ушкоджень; висновки судово-медичної експертизи, згідно до якої встановлені рубані рани, наявні у потерпілого, утворилися в результаті неодноразової дії предметом (-ами), здатними виявляти рубаючу дію і що має притуплене лезо.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, врахувавши наведені обставини прийшов до правильного висновку про наявність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке виразилось в умисному вбивстві ОСОБА_9 та викрадення майна потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо його, нібито, непричетності до вбивства ОСОБА_9 , суперечать його ж поясненням як в ході слідчого експерименту, показам під час судового засідання в суді першої інстанції та на засіданні апеляційного суду, іншими наявним доказам у справі. Вказані обставини судом першої інстанції ретельно та всебічно перевірені та їм надана відповідна правова оцінка.

Твердження обвинуваченого про, нібито, відсутність ножа, як знаряддя вбивства, спростовуються протоколом огляду місця події від 06.03.2014 року, згідно до якого, на території ФГ «Джерело» у м. Краматорську, виявлено та вилучено ніж. Крім того, він жодного разу під час допиту в суді першої та апеляційної інстанції, не заперечував факт застосування ним ножа під час заподіяння вбивства потерпілого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не пам`ятає скоєння ним вбивства, а саме, як в нього в руках опинився ніж, а потім сокира, безпідставні, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, на його особистих поясненнях, що він їх брав в сторожовому вагончику, застосовував при вбивстві і ніж і сокиру, в подробицях описавши, яким саме чином він наносив удари цими знаряддями вбивства.

На думку колегії судді, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, він дійсно міг не пам`ятати всі обставини заподіяння кримінального правопорушення.

Так, згідно висновку амбулаторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_7 скоїв злочин в стані простого алкогольного сп`яніння, не знаходився в стані фізіологічного афекту, в емоційному стані (стрес, фрустрація, розгубленість), який міг істотно вплинути на його свідомість і діяльність.

На думку колегії суддів, не можна погодитись з доводами апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно, нібито, не підтвердження факту скоєння ним злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки згідно висновку амбулаторної психо-психіатричної експертизи ОСОБА_7 скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, особисто обвинувачений неодноразово підтверджував факт вживання алкогольних напоїв, а саме приблизно 300 грамів водки та пляшки пива, під час судового засідання в суді першої та апеляційної інстанції. З таких підстав зазначені доводи не є слушними.

Ні в судовому засіданні, ні під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не згадував про те, що до нього, нібито, застосовувались недозволені методи ведення слідства, а тому доводи ОСОБА_7 про їх застосування до нього, а саме давання показань під психологічним тиском працівників міліції, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки факти, які б підтверджували застосування таких методів до обвинуваченого в матеріалах справи відсутні та нічим не підтверджуються.

Доводи обвинуваченого, що, нібито суд, як доказ його провини послався на його розкаяння у скоєному, не відповідають дійсності, оскільки суд цю обставину зарахував як пом`якшуючу покарання.

На думку колегії суддів, всі покази обвинуваченого про обставини скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є послідовними, такими, що узгоджуються з іншими доказами, не суперечать між собою, а тому, обґрунтовано були взяті судом першої інстанції за основу у визнанні винуватості ОСОБА_7 та викладені у вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного покарання та необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, також не заслуговують на увагу.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7.02.2003 року при призначенні покарання відповідно до статей 65 - 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) суди мають ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинне мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції виконані в повному обсязі.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 65-67 КК України та належним чином врахував: ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, одне з яких віднесено до особливо тяжких злочинів, а інше до середньої тяжкості; обставини скоєння злочину та його особливо тяжкі наслідки, що настали; особу обвинуваченого, який характеризується посередньо. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнано те, що ОСОБА_7 визнав свою провину та щиро розкаявся, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, офіційно не працює, на обліках у диспансерах м. Краматорська не перебуває. Судом першої інстанції обґрунтовано визнано як обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Суд правильно зазначив, з чим погоджується апеляційний суд, ОСОБА_7 представляє підвищену небезпеку для суспільства, є особою раніше судимою за скоєння аналогічного особливо тяжкого злочину, а саме вбивства, передбаченого ст.115 КК України. Відбивши покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, ОСОБА_7 виводів для себе не зробив та знов скоїв особливо тяжкий злочин, а саме умисне вбивство людини.

На думку колегії суддів при призначенні покарання також необхідно врахувати спосіб скоєння вбивства, а саме завдання потерпілому окрім 11 ударів ножем, не менше 6 ударів сокирою в область голови та обличчя, локалізацію цих тілесних ушкоджень, які наносились тільки в життєво важливі органи, довго тривалість вчинення вбивства.

Зазначене, у своїй сукупності, послужило підставою для прийняття обґрунтованого рішення про призначення обвинуваченому максимального покарання, передбаченого санкцією статті, у вигляді довічного позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Правила, закріплені у ст.72 КК України розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.

Відповідно до оскаржуваного вироку, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі, суд, на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахував останньому в строк відбування покарання, строк його попереднього ув`язнення, тобто, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягав застосуванню. Відповідно до положень ст.413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення.

З зазначений підстав необхідно змінити вирок в частині застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 вимог ст. 72 КК України. Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку суду посилання на ст. 72 КК України, на підстав якої обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з 07.03.2014 року по 03.07.2014 року та з 02.12.2014 року по 12.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2016 року у кримінальному провадженні № 0000482 від 02.03.2014 року відносно ОСОБА_7 - змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку суду посилання на ст. 72 КК України, на підстав якої обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано в строк відбуття покарання, строк його попереднього ув`язнення з 07.03.2014 року по 03.07.2014 року та з 02.12.2014 року по 12.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: