Ухвала
іменем україни
23 січня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року,

встановила:

вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянка України, уродженка
та мешканка

АДРЕСА_1 ,

така, що судимості не мала,

засуджена за:
- частиною 2 статті 342 КК України на 2 роки позбавлення волі,
- частиною 2 статті 345 КК України на 3 роки позбавлення волі,
- частиною 1 статті 125 КК України на 150 годин громадських робіт.

На підставі частини 1 статті 70 КК україни шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року за частиною 1 статті 125 КК України у виді громадських робіт строком 150 годин, в зв`язку з закінченням строків давності, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 КК України.
ОСОБА_5 визначено вважати засудженою за:

- частиною 2 статті 342 КК України на 2 роки позбавлення волі,
- частиною 2 статті 345 КК України на 3 роки позбавлення волі,
На підставі частини 1 статті 70 КК україни шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 76 цього Кодексу.

В частині вирішення цивільного позову ОСОБА_6 , про відшкодування затрат на лікування та стягнення моральної шкоди, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року скасовано та призначено в цій частині новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою суду апеляційної інстанції, просить її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак, не обґрунтовує свою позицію щодо порядку звільнення засудженої від кримінальної відповідальності, а лише вказує на зміст статей КК України, які на його думку були порушенні судом при призначенні покарання.

Окрім вказаного, прокурор в обґрунтування своєї позиції вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, однак доводів не наводить та не обґрунтовує їх з урахуванням вимог кримінального процесуального законодавства.
До того ж, прокурор не звернув уваги, що ухвалою апеляційного суду частково скасований вирок районного суду, однак, прокурор у своїй прохальній частині касаційної скарги просить скасувати ухвалу апеляційного суду в повному обсязі, чим допустив неузгодженість своєї позиції.
Тобто вимоги прокурора, хоч і викладені у відповідності до змісту статті 436 КПК України, однак ухвала суду апеляційної інстанції в частині призначення нового розгляду в порядку цивільного судочинства не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.
На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, колегія суддів
постановила:

касаційну скаргу прокурора, який приймав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 7 грудня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_4 , залишити без руху, надавши йому триденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3