Провадження № 1-кс/712/995/17
Справа № 712/2042/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2017 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянув винесене у кримінальному провадженні №0000068 від 13 січня 2017 року, слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, перебуваючого в цивільному шлюбі, на утриманні одна неповнолітня дитина, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, військовозобов`язаного, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС не являється, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В:
17 лютого 2017 року до Соснівського районного суду м. Черкаси звернуся слідчий Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 .

Клопотання мотивує тим, що 18.11.2016 року близько 19.00 години ОСОБА_10 перебуваючи на території автозаправної станції «WOG», що знаходиться на 6 км + 200 метрів автодороги Черкаси-Сміла, що відноситься до території, що відноситься до Русько-Полянської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, під час конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_11 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, наніс близько шести ударів не встановленим в ході досудового розслідування предметом, тримаючи його в кулаці правої руки в ліву частину лобної ділянки голови, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломом лобної кістки зліва, раною лоба зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/13 від 25.01.2017 року відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння. Після цього ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

13.01.2017 року дане кримінальне правопорушення занесене до ЄРДР та присвоєно реєстраційний номер 0000068, з попередньою кваліфікацією, передбаченою ч. 2 ст. 121 КК України.

16 лютого 2017 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Вина ОСОБА_10 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 13.01.2017 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , висновком експерта № 02-01/138 від 25.01.2017 року, протоколом впізнання особи за фотознімками з ОСОБА_12 .

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_10 вчинив тяжке правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Слідчий в клопотанні посилається на те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 184 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: 1) можливе переховування від органів досудового розслідування та/або суду; 2) можливий незаконний вплив на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; 3) можливе перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; 4) можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Слідчий мотивує тим, що в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 покладається необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали дане клопотання та просили обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні заперечував проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_10 в судовому засіданні вину свою не визнав та просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: домашній арешт.

Слідчий суддя заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 186 КПК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються вони у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини - обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Крім того, згідно ст.5 Європейської конвенції з прав людини, яка у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи. Крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Так, у справі «Смирнов проти Росії» Європейський суд з прав людини наголосив, що особа, обвинувачена в скоєнні злочину, завжди повинна знаходитися на свободі, до закінчення розгляду справи, якщо Держава не зможе довести, що маються «умісні і достатні» причини взяти її під варту, і зокрема, коли є підстави вважати, що особа ухилятиметься від слідства та суду, перешкоджатиме встановленню істини у справі, або продовжить злочину діяльність.

В частині 3 ст. 5 Конвенції / правова позиція ЄСПЛ, викладена в п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України"/ після спливу певного проміжку часу / досудового розслідування, судового розгляду/ навіть обґрунтована підозра у вчинені злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, встановив, що підозрюваний ОСОБА_10 на даний час підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто вчинив тяжке кримінальне правопорушення, санкція згідно якого передбачає позбавлення волі строком до восьми років.

В своєму клопотанні слідчий та прокурор вказує, що до ОСОБА_10 необхідно обрати міру запобіжного заходу тримання під вартою, що дасть необхідність запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконному впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При формуванні внутрішнього переконання слідчого, прокурора, слідчого судді, врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятися від слідства й суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості. У цьому ключі послідовною та логічною є позиція Європейського суду з прав людини, яка зводиться до наступного: небезпека можливості переховуватися від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалому утриманню під вартою. Небезпека переховування особи від правосуддя повинна оцінюватися не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявності такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, що попереднє ув`язнення виявиться невиправданим.

В даному випадку слідчим з прокурором не доведено та не надано доказів того, що в даному випадку виникли ризики передбачені вимоги ст.177 КПК України.

З матеріалів справи та клопотання вбачається, що підозрюваний має постійне місце проживання, на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина та з урахуванням того, що досудовим розслідуванням не встановлено даних, за допомогою яких би обґрунтовувалася неможливість запобігання зазначеним ризикам будь-яким із передбачених ч.1 п.1,3,4,5 ст. 177 КПК України, тому за таких суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_10 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. ст. 32, 40, 110, 131-132, 176-178, 181,184, 193-196, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді у вигляді цілодобового домашнього арешту, терміном на 60 (шістдесят) діб, тобто до 20 квітня 2017 року, включно.

Строк домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 20 лютого 2017 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
- заборонити цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- здати на зберігання слідчому свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за кордон.
-утримуватися від спілкування з свідками, експертами за відсутності, адвоката, слідчого або прокурора;
-носити електронний засіб контролю.
Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Копію ухвали суду вручити підозрюваному ОСОБА_10 , слідчому, та прокурору для контролю за її виконанням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15

Копію цієї ухвали мені вручено « » лютого 2017 року о « » год. « » хв.
Одночасно роз`яснено порядок її оскарження.
Підозрюваний: ОСОБА_10
Захисник: ОСОБА_16