АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року,

за участю власника майна ОСОБА_5 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002112 від 21.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту та накладено арешт на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ухвали суду, слідчий суддя врахувавши обставини вчинення ймовірного злочину, так як вони викладені в клопотанні слідчого, правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170, 171 КПК України, прийшов до висновку про наявність правових підстав для накладення арешту на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки щодо нього існує сукупність підстав і підозр вважати, що він є доказом злочину.

В апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянт вказує на те, що слідчий суддя, ухвалюючи оскаржуване рішення, припустився порушень кримінального процесуального закону, з огляду на відсутність правових підстав для накладення арешту на належне ОСОБА_5 майно.

Зазначає, що слідчий мав навести конкретні факти та обставини, з яких вбачалось би достатність та сукупність підстав або розумних підозр вважати вказаний транспортний засіб саме речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України. А також зазначити обставини, що підтверджують використання автомобіля, як знаряддя вчинення злочину, які саме сліди містить на собі цей транспортний засіб та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, власник майна наголошує на тому, що жодним чином не обґрунтовано мету накладення арешту на майно.

Також апелянт вказує на те, що доводи сторони обвинувачення щодо отримання транспортного засобу внаслідок вчинення злочинної діяльності ОСОБА_9 , який є співмешканцем ОСОБА_5 , є жодним чином необґрунтованим, оскільки автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , був придбаний ОСОБА_5 задовго до знайомства з ОСОБА_9 , що підтверджується копією реєстраційної карти транспортного засобу, з якої вбачається, що автомобіль зареєстрований на ОСОБА_5 11.10.2014 року, при цьому інкриміновані дії ОСОБА_9 мають місце згідно клопотання слідчого у 2016 році.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, на думку колегії суддів, клопотання прокурора від 16.05.2017 року щодо відкладення розгляду справи є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 422 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді розглядається не пізніш як через три дні після її надходження до суду апеляційної інстанції, отже посилання прокурора на неможливість з`явитись до суду апеляційної інстанції у зв`язку із виконання вимог КПК України щодо продовження строків дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою затриманим підозрюваним у даному кримінальному провадженні є таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу суду від 26.01.2017 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0002112 від 21.05.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що злочинна організація з числа громадян України, діючи умисно та узгоджено між собою, здійснює незаконні заволодіння транспортними засобами престижних моделей на території різних областей України.

Крім цього встановлено, що до складу злочинної організації входить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який у своїй злочинній діяльності пов`язаної з незаконними заволодіннями автотранспортними засобами використовує автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до інформації з бази даних Головного сервісного центру МВС України на теперішній час власником автомобіля моделі «Mitsubishi Lancer» чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється співмешканкою ОСОБА_9

25.01.2017 під час проведення санкціонованого обшуку у ОСОБА_9 було вилучено автомобіль «Mitsubishi Lancer» чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який використовувався як засіб вчинення злочину.

Окрім того у слідства є достовірні підстави вважати, що автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer» чорного кольору, 2008 року випуску, Ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 одержано ОСОБА_5 внаслідок злочинної діяльності її співмешканця ОСОБА_9 пов`язаної з незаконним заволодінням транспортних засобів.

26.01.2017 р. старший слідчий в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.01.2017 р. ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання слідчого про арешт майна було задоволено.

Разом з тим, дослідивши обставини кримінального провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про необхідність в накладенні арешту на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки власнику майна ОСОБА_5 в кримінальному провадженні №0002112 від 21.05.2016 року станом на даний час не повідомлено про підозру, при цьому підстав, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України за матеріалами судового провадження не вбачається.

Окрім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтовано та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

На підставі викладеного колегія суддів ставиться критично до тверджень слідчого та прокурора про те, що вилучений під час обшуку автомобіль, має доказове значення в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Як встановлено колегією суддів, надані матеріали клопотання не містять процесуальних документів, що підтверджують належність ОСОБА_5 до категорії осіб, вказаних в ст. 170 КПК України в якості власника майна, на яке може бути накладено арешт.

Крім того, слідчий суддя у своїй ухвалі зазначив, що у слідства є достовірні підстави вважати, що автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer» чорного кольору, 2008 року випуску, Ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 одержано ОСОБА_5 внаслідок злочинної діяльності її співмешканця ОСОБА_9 пов`язаної з незаконним заволодінням транспортних засобів. Зазначене трактування слідчим суддею участі певної особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає припущенням, яке жодним чином не підтверджено матеріалами клопотання слідчого, а тому не може стосуватись ОСОБА_5 .

Так, згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Разом з тим, є слушними доводи апелянта щодо відсутності у сторони обвинувачення достовірних даних того, що автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , є об`єктом кримінального правопорушення або отриманий внаслідок злочинної діяльності.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити чи пошкодити майно.

В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Таким чином, як вважає колегія суддів, розгляд клопотання слідчого було проведено з порушенням права власника майна на захист.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 січня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002112 від 21.05.2016 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289 КК України, якою було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту та накладено арешт на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України ОСОБА_7 , погодженого із прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 , про накладення арешту на автомобіль моделі «Mitsubishi Lancer», чорного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 и б а к