У Х В А Л А
09 лютого 2017 року Слідчий cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі представника потерпілої захисника ОСОБА_3 , старшого слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в м. Біла Церква скаргу представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_3 на постанову від 28.12.2016 року про закриття кримінального провадження, винесену старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за № 0001265 від 28.03.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 296 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
01.02.2017 року до Білоцерківського міськрайонного суду надійшла скарга представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_3 на постанову від 28.12.2016 року про закриття кримінального провадження, винесену старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за № 0001265 від 28.03.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 296 КК України. В скарзі зазначається, що слідчий Білоцерківського відділу поліції ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_4 постановою від 28.12.2106 року закрив об`єднане кримінальне провадження за № 0001265 від 28.12.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125, ч.1 ст.129, ч.1 ст.296 КК України. Вказану постанову представник заявника вважає незаконною, необґрунтованою, винесеною за неповноти досудового розслідування. В діях ОСОБА_6 передбачених ч.2 ст.125 КК України - за висновком слідчого відсутній склад злочину. Під час проведення досудового розслідування слідчим було встановлено, що легкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 отримала внаслідок необережних дій ОСОБА_6 . Тобто слідством встановлений факт завдання потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . В протоколі допиту від 15.05.2015 року потерпла ОСОБА_5 вказала на те, що ОСОБА_6 погрожувала її фізичною розправою, далі остання штовхнула потерпілу в обличчя двома кулаками, після чого потерпіла впала та об раму дверей розбила голову. Потерпілій на той час було 80 років і від зазначеного удару вона могла померти. Окрім того її син ОСОБА_7 під час допиту свідка від 07.10.2016 року додав, що ОСОБА_6 погрожувала потерпілій вбивством в присутності на той час працівника поліції ОСОБА_8 . В протоколі допиту свідка від 07.04.2016 року ОСОБА_8 підтвердив, що ОСОБА_6 вчинила сварку, висловлювалась нецензурної лайкою в бік потерпілої. Просить скасувати постанову від 28.12.2016 року про закриття кримінального провадження, винесену старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за № 0001265 від 28.03.2015, за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 скаргу підтримав за викладених в ній обставин та уточнив свої вимоги, а саме просив скасувати вищевказану постанову та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 384 КК України.

В судове засідання прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури не з`явився. Про день та час розгляду скарги в суді був належним чином повідомлений. Причину неявки до суду не повідомив, що не перешкоджає розгляду скарги та узгоджується зі ст. 306 ч. 3 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Оглянувши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження за № 0001265 від 28.03.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 296 КК України в 1 томі на 145 арк., приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що ОСОБА_6 штовхнула його матір ОСОБА_5 , внаслідок чого остання впала та отримала тілесні ушкодження, а також ОСОБА_6 погрожувала ОСОБА_5 вбивством та порушила їхнє право на недоторканність житла.

В ході досудового розслідування слідчим було допитано як свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та потерпілу ОСОБА_5 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №38 від 31.03.2015 на тілі ОСОБА_5 знайдені наступні тілесні ушкодження: рана в лівій тім`яній області, дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Локалізація та характер ушкоджень, дають змогу вважати, що воно могло утворитися як від удару головою об раму дверей після поштовху двома руками в груди, так і внаслідок падіння з висоти власного зросту.

В ході досудового розслідування 24.07.2015 року правову кваліфікацію вказаного злочину змінено з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, так як отримані тілесні ушкодження потерпілою ОСОБА_5 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

17.03.2016 року був проведений слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_5 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи №284/д від 21.06.2016 року локалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_5 дають можливість вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 17.03.2016 року.

23.09.2016 СВ Білоцерківського ВП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004866 від 23.09.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України. 23.09.2016 року СВ Білоцерківського ВП внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004865 від 23.09.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України. 23.09.2016 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001265 від 28.03.2015 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, №0004865 від 23.09.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, №0004866 від 23.09.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, об`єднані в одне провадження за № 30001265.

Тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, спричинені останній з необережності. В свою чергу необережне легке тілесне ушкодження не утворює складу злочину, а тому не тягне за собою кримінальну відповідальність. Заподіяння з необережності легких тілесних ушкоджень не є караним за законодавством України про кримінальну відповідальність. Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується лише умисною виною, тобто прямим або непрямим умислом. Проте в діях ОСОБА_6 відсутній умисел на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, тому в її діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.

Також в ході досудового розслідування не здобуто будь-яких об`єктивних даних, які б вказували на наявність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, оскільки зі сторони ОСОБА_6 будь-яких дій, спрямованих на висловлення в адресу ОСОБА_5 погрози вбивством, вчинено не було.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки будь-яких даних, які б свідчили про порушення громадського порядку в ході проведення досудового розслідування здобуто не було. При цьому слід зазначити, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження за №0001265 від 28.03.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 296 КК України, приходжу до висновку, що скаржнику слід відмовити в задоволенні скарги на постанову про закриття даного кримінального провадження від 28.12.2016 року, оскільки старший слідчий Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 , на думку слідчого судді, вжив всіх передбачених законом заходів по зібранню та оцінці доказів відповідно до вимог ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності з іншими доказами - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходячи із положення ст. 2 КПК України. За даних обставин оскаржувана постанова може вважатися законною.

Щодо вимоги представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_3 відносно внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 384 КК України, вважаю, що вона не є предметом розгляду даної скарги, а тому дану вимогу слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги представника потерпілої ОСОБА_5 захисника ОСОБА_3 на постанову від 28.12.2016 року про закриття кримінального провадження, винесену старшим слідчим Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_4 по кримінальному провадженню за № 0001265 від 28.03.2015 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 та ч. 1 ст. 296 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1