АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/313/2017 Категорія КК: ч. 1 ст. 121 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві кримінальне провадження № 0003901 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Волинської області, Турійського району, с Клюйськ, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Застосовано відносно ОСОБА_7 ст. 75 КК України, звільнено його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, та покладено на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 08.04.2016 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, знаходився у приміщенні МАФ на території автостоянки, що розташований по вул. Урлівська, 10-А в м. Києві, разом з ОСОБА_9 , де відпочивали та вживали спиртні напої.

08.04.2016 року біля 21 години 30 хвилин, знаходячись у вказаному місці між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків. Під час конфлікту ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, взявши зі столу ніж господарсько-побутового призначення та наніс цілеспрямований удар лезом ножа господарського-побутового призначення потерпілому ОСОБА_9 в область задньої поверхні грудної клітини справа, чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки: рана на задній поверхні грудної клітки справа по лопатковій лінії на рівні 7 міжребір`я, від якої відходить рановий канал, направлений ззовні до середини вверх та медіально, по ходу якого ушкоджуються м`які тканини грудної стінки та на рівні 6 міжребір`я, проникає в праву плевральну порожнину, з явищами гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, які суд визнав доведеними, і правову кваліфікацію дій обвинуваченого, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, що потягло за собою призначення невиправдано м`якого покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За межами уваги суду, без належної оцінки залишились дані про підвищену суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим діяння. Так, відповідно до мотивувальної частини вироку, обвинувачений вчинив інкримінований злочин, що відноситься до тяжких, у стані алкогольного сп`яніння, що хоча й визнано судом обставиною, що обтяжує покарання, але не отримало адекватної оцінки при призначенні покарання.

Зазначає, що обвинуваченим в результаті словесного конфлікту цілком усвідомлено та цілеспрямовано нанесено потерпілому удар лезом ножа в область життєво-важливих органів (поранення грудної клітини, котре проникло в плевральну порожнину), що відноситься до ушкоджень, які є небезпечними для життя. Спосіб та мотив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому свідчить про невиправдану агресію ОСОБА_7 , який є небезпечним для оточуючих. Помилка суду призвела до штучного заниження суспільної небезпеки протиправного насильницького діяння обвинуваченого та особи останнього.

Призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд не навів жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, адже в матеріалах кримінального провадження такі дані відсутні, в ході судового розгляду кримінального провадження їх не отримано.

За таких обставин, до обвинуваченого застосовано ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню. Тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, спричинило призначення покарання, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Покарання, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, є м`якшим за покарання такого самого виду та розміру, яке належить відбувати реально.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття. В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагається никнути справедливого покарання за вчинене.

Враховуючи наведені вище дані про особу обвинуваченого, реальну суспільну небезпечність діяння та конкретні обставини вчинення інкримінованого фінального правопорушення, тільки реальне відбування покарання, хоча й мінімального, передбаченого санкцією статті, у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, розглянувши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку, з наступних підстав.

Фактичні обставини провадження, кваліфікація дій обвинуваченого та його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення ніким не оспорюються, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції у відповідності зі ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як передбачено ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначенні йому покарання не дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону ст. ст. 50, 65, 75 КК України, ст. 370 КПК України, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого в цій частині рішення у кримінальному провадженні.

Так, суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання неповно врахував фактичні обставини провадження, зокрема ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, характер дій та спосіб вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, раніше двічі звільнявся від відбування покарання, але знову вчинив тяжкий умисний злочин, не має постійного місця проживання, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, дійшов необґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, та безпідставно застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, мотивувавши своє рішення лише даними про особу обвинуваченого, щирим каяттям та поведінкою обвинуваченого після вчинення злочину, який до приїзду карети швидкої медичної допомоги надавав потерпілому посильну медичну допомогу, а також викликав карету швидкої допомоги, не підтвердивши свої висновки належними доказами, що не є достатніми та обґрунтованими підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Правильно встановивши фактичні обставини справи та дані про особу обвинуваченого, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 94 КПК України неналежно оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного судового рішення.

Суд першої інстанції належним чином не мотивував підстави прийнятого рішення, в порушення вимог ч. 1 ст. 75 КК України не навів переконливих та достатніх доказів можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання, відповідний висновок не

наведено у вироку суду, що суперечить також загальним засадам призначення покарання згідно ст. ст. 50, 65 КК України, відповідно з якими особі, що вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, не встановлено таких підстав і при апеляційному розгляді провадження.

А тому, доводи апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 про необхідність скасування вироку суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Як передбачено ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне в порядку ст. 404 КПК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 квітня 2016 року по 20 липня 2016 року і з 21 квітня 2017 року по 18 травня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин, апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, з ухваленням нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2016 року у кримінальному провадженні № 0003901 щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вважати згідно з вказаним вироком суду засудженим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 21 квітня 2017 року.

В порядку ст. 404 КПК України на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09 квітня 2016 року по 20 липня 2016 року і з 21 квітня 2017 року по 18 травня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

__________________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4