Справа № 638/4573/17
Провадження № 1-кп/638/1738/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2017 року слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України,-

встановив:
15.06.2017 року слідчий СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить надати тимчасовий доступ та можливість вилучення оригіналів документів, які перебувають у володінні гр.-на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрован за адресою: АДРЕСА_1 ,, а саме: договору позики від 10.03.2010 року, укладеного нібито між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про одержання ОСОБА_6 грошової суми у розмірі 400 000(чотириста тисяч)доларів США; договору додаткової угоди № 1 до договору позики від 10.03.2010 року укладеного 04.02.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ..

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що слідчим відділом Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області проводиться досудове розслідування за зверненням гр-ки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій вона просить провести перевірку за фактом того, що 20.01.2017 року гр.-н ОСОБА_5 з метою заволодіння належного їй майна, яке є та її колишнього чоловіка ОСОБА_6 спільною сумісною власністю, надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 позовну заяву про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна якими є нежитлові приміщення 1-го поверху №1-1-:-1-4,201-:-2-4, загальною площею 92.0 кв.м. в житловому будинку літ.А-5, розташовані по АДРЕСА_2 від 20.10.2016 року, посилаючись на рішення третейського суду від 06.10.2016 року, яким задоволені його позовні вимоги відносно договору позики підписаної між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про отримання останнім в борг грошових коштів у сумі 400 000,00 доларів США.

Вищезазначений факт 07.03.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_7 в своїх свідченнях вказує на те, що 03.06.2000 році вона зареєструвала шлюб з гр.-ном ОСОБА_6 . В шлюбі у них народилася донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка в теперішній час мешкає в будинку по АДРЕСА_3 разом з її колишнім чоловіком. Перебуваючи у шлюбі вони вирішили побудувати житловий будинок в якому бажали жити разом з дітьми. Коли знайшли земельну ділянку, то гроші на її придбання в 2004 році вона позичила у свого друга ОСОБА_9 , який мешкає в селище Мала Данилівка, Дергачівського району. Коли придбали земельну ділянку, то в подальшому усі документи були оформлені на її колишнього чоловіка. З 2006 року з колишнім чоловіком почали будівництво на земельній ділянці і будували на кошти, які були отримані від реалізації квартири АДРЕСА_4 . Вказана об`єднана квартира належала її синові ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 . Вказаний будинок будувався до 2007 року і в 2008 році колишній чоловік отримав рішення Дзержинського районного суду м. Харкова про визнання за ним права власності на зазначений будинок. У вказаному будинку спочатку мешкали усі разом у тому числі її син від першого шлюбу та донька ОСОБА_11 від першого цивільного шлюбу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 якій вона замінила мати. На момент знайомства її колишній чоловік займався випуском мінеральної води торгової марки «Крижана», тобто він був засновником ПП « ОСОБА_13 » та на той час не мав свого житла, та фіксованої заробітної плати. Крім того на час знайомства у колишнього чоловіка не було ніяких збережень, не було ніяких відкритих рахунків, з яких він міг би отримувати будь-які проценти або дивіденди. До оформлення шлюбу ОСОБА_14 їздив на автомобілі, моделі «Фіат-купе» і тільки після оформлення шлюбу вона дізналася про те, що він за даний автомобіль має борг у сумі 2000 доларів США, які вона йому дала. Вже перебуваючи у шлюбі ОСОБА_14 продав свій бізнес з приміщеннями, гроші від якого частинами пішли на будівництво вказаного будинку. В подальшому ОСОБА_14 пропонував їй займатися будівництвом будинків за власні кошти, для подальшого продажу. Сам ОСОБА_14 офіційно ніде не працював, а освоював в комп`ютері архітектурну програму «Архікат» та робив видимість того, що він зайнята особа. Вже коли вони з трьома дітьми мешкали у зазначеному будинку, то усі питання, пов`язані з матеріальною стороною були покладені на нього. В 2008 році ОСОБА_14 вперше познайомив її з гр.-ном ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким, як потім вона дізналася ОСОБА_14 був знайом ще в той період, коли займався виробництвом води. В 2008 році ОСОБА_14 вперше запросив ОСОБА_15 до них у гості і після того, через деякий час ОСОБА_15 став частіше бувати у них вдома, притому він приходив без запрошення та перебував у нас вдома з ранку до вечора, при цьому користувався усім що було вдома, у тому числі їв та спав, купався у басейні, засмагав. В процесі знайомства вона також знала достовірно про те, що ОСОБА_15 , після закінчення водяного бізнесу ніде не працював, весь час, до цього часу проживає у 2-хкімнатній квартирі, розташованій по АДРЕСА_5 та їздить на автомобілі «Шкода-Октавія». Останні 5 років вона стала помічати що їх стосунки погіршилися, в зв`язку з тим, що чоловік почав отримувати замовлення на будівництва котеджів та відчув свою значимість(зірковість). Коли вона намагалася поговорити з ОСОБА_14 , то він став вказувати їй на її недоліки. Весь цей час ОСОБА_14 не припиняв спілкуватися с ОСОБА_15 , а ще й більш став з ним їздити по всім розважальним закладам. 03.11.2016 року її чоловік подав заяву про розлучення до Ленінського районного суду м. Харкова заяву на розлучення. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2016 року шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано. Ще до розірвання шлюбу 20.10.2016 року між моїм чоловіком ОСОБА_6 та мною було укладено договір дарування нерухомого майна, за яким у мене виникло право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-4, 2-1-:-2-4, загальною площею 92,0 кв.м в житловому будинку літ.А-5, що розташований за адресою АДРЕСА_2 . Зазначений договір було укладено з боку ОСОБА_6 добровільно в процесі нашого спільного з ним рішення щодо поділу сумісного майна подружжя. В подальшому зазначене нерухоме майно вона подарувала за договором дарування своїм батькам - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Однак вже після укладення зазначеного договору дарування в процесі обговорення з чоловіком подальшого механізму розділу майна подружжя, яке включало в себе об`єкти нерухомого та рухомого майна, між нами виникли суперечки, при вирішенні яких вони не могли дійти згоди, окрім того, її чоловік ще до розірвання шлюбу почав продавати майно, яке було набуто в період шлюбу. Це стало причиною того, що нею був ініційований позов до суду про розділ майна подружжя. Звернення до суду в свою чергу не сподобалось колишньому чоловікові, у зв`язку з чим він вирішив помститися, що призвело до вчинення ним кримінального правопорушення, яке виразилося в тому, що коли вона перебувала у відпустці, поїхавши за кордон в період з 5 січня по 18 січня 2017 року, її колишній чоловік ОСОБА_6 в її відсутність зламав замки на її власній кімнаті, де зберігалися її особисті речі та коштовності, зібрав все до смітних пакетів та викинув до офісу нотаріальної контори. Також він змінив замки на будинку і 18 січня, коли вона повернулася з відпустки, вона не змогла потрапити до свого будинку. Навіть коли вона викликала поліцію та ведмежатників, вона не змогла потрапити до будинку, тому що чоловік разом з ОСОБА_5 утримували двері зачиненими додатковим засовом з середини, про що був складений відповідний протокол. Більш того, при зверненні до представників ДСО, з`яcувалось, що ОСОБА_6 викреслив її зі списку довірених осіб, а ОСОБА_5 був відмічений, як довірена особа. В теперішній час мій колишній чоловік ОСОБА_6 проживає в зазначеному будинку (який до речі також є предметом її позову про розділ спільного майна подружжя) разом зі своїм «другом» ОСОБА_5 , з яким він також проводить свій час, оскільки вона та її знайомі неодноразово їх бачили разом в громадських місцях відпочинку, за вигулом собаки тощо. В березні 2017 року вона дізналася про те, що ОСОБА_5 було подано позов до Дзержинського районного суду м. Харкова, в якому відповідачами зазначено її та їх колишнього чоловіка - ОСОБА_6 . Предметом позову стало визнання недійсним договору дарування від 20.10.2016 року нежитлових приміщень. При цьому ОСОБА_5 в позові зазначає про нібито укладений між ним та ОСОБА_6 договір позики, за яким ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_5 в борг 10 714 800,00 грн., що є еквівалентним 400 000 доларів США, а також про стягнення на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_6 цього боргу за рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації « ІНФОРМАЦІЯ_7 » від 06.10.2016 року. При цьому ОСОБА_5 стверджує, що договір дарування між мною та ОСОБА_6 укладено за нашим спільним умислом з метою ухилення ОСОБА_6 від виконання своїх зобов`язань перед ОСОБА_5 з повернення боргу. В подальшому в якості співвідповідачів ОСОБА_5 були зазначені також її батьки. Крім того не зрозуміло чому стягнення «боргу» ОСОБА_5 з ОСОБА_6 здійснюється через третейський суд, а не суд загальної юрисдикції.

Крім того розслідуванням встановлено, що зазначене рішення було прийнято Постійно діючим третейським судом при Асоціації « ІНФОРМАЦІЯ_7 » до якого звернувся ОСОБА_5 з позовом про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_6 за договором позики від 10.03.2010 року в розмірі 10 714 800,00 грн. (справа № 02/09/2016) та вказаний позов було задоволено.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню 03.04.2017 року на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.03.2017 року було надано дозвіл на отримання персоніфікованої інформації щодо отриманих доходів та сплачених зборів в пенсійний фонд з боку гр.-н ОСОБА_6 (ідент.код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (ідент. код НОМЕР_2 ), як фізичних осіб так і як засновників або директорів підприємств ПП « ОСОБА_13 », за період часу з 01.01.2008 року до дати отримання ухвали, які перебували у володінні ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно наданих документів встановлено, що ОСОБА_5 отримував доходи лише у 2008 та у 2009 роках. В подальшому інформація про наявність доходів у ОСОБА_5 відсутня, що підтверджується відповіддю ДФС України ІНФОРМАЦІЯ_9 за № 1930/9/20-40-08-01-09 від 28.03.2017 року.

Слідством перевіряється інформація стосовно того, чи мав ОСОБА_5 на момент складання договору позики від 10.03.2010 року статки на підставі яких позичив ОСОБА_6 грошу у сумі 3 193 600 гривень, що на момент складання зазначеного договору складає 400 000 доларів США та чи не були виготовлені зазначені документи з метою створення підстав для подальшого завлодіння належним ОСОБА_7 майном, яким є житловий будинок по АДРЕСА_3 , який є спільною власністю подружжя.

В ході слідства по вказаному кримінальному провадженню необхідно встановити місце перебування оригіналів договору позики від 10.03.2010 гору на підставі яких ОСОБА_5 позичив ОСОБА_6 зазначені грошові кошти, додаткової угоди № 1 від 04.02.2015 року до договору позики від 10.03.2010 року укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по яким необхідно призначити судово-технічну експертизу на предмет встановлення дати його складання та підписання.

Згідно даних паспорту на ім`я ОСОБА_5 останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 84356383 від 05.04.2017 року квартира АДРЕСА_6 належать ОСОБА_5 на праві приватної власності.

11.05.2017 року слідчим суддею було задоволено клопотання ст. слідчого про надання тимчасового доступу до речей та документів, яка була вручена безпосередньо ОСОБА_5 , який при ознайомлені на адресу ІНФОРМАЦІЯ_10 надіслав повідомлення про об`єктивну неможливість виконання зазначеної ухвали з посиланням на те, що ухвала від 11.05.2017 року не містить дані особи, якій надається право тимчасового доступу до документів.

В ході досудового розслідування, а також з метою підтвердження або спростовування свідчень як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_5 , чиї підписи наявні в договорі позики від 10.03.2010 року а також в додатковій угоді № 1 до договору позики від 10.03.2010 року складеної 04.02.2015 року, необхідно витребувати оригінали вищезазначених документів у відношенні яких призначити та провести ряд судово-криміналістичних експертиз.

На думку слідчого, вбачається наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без отримання яких неможливо іншим шляхом встановити істину по кримінальному провадженню, до яких необхідно отримати тимчасовий доступ та можливість вилучити оригінали зазначених документів, які перебувають у володільця яким є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши слідчого, який підтримав клопотання, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6, 7 ч.2 ст. 160 КПК України, у клопотанні зазначаються: можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю обґрунтування необхідності вилучення речей і документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження..

Згідно з ч.5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Клопотання слідчого не має доказів та обґрунтування необхідності надання доступу до речей та документів, зазначених у клопотанні, а саме не надано доказів, що оригінали вищезазначених документів перебувають або можуть перебувати у володінні ОСОБА_5 ..

Як вбачається з ч. 7 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

Крім того, в своєму клопотанні слідчий не довів наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів та що їх неможливо отримати іншим способом, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 110, 159-164 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання старшого слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП України в Харківській області ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до речей та документів по кримінальному провадженню, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 07 березня 2017, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя - ОСОБА_1