КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/860/17
Номер провадження 1-кп/534/131/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю: прокурора представника служби у справах дітейОСОБА_3 ОСОБА_4
потерпілої законного представника обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000175 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Попасна Луганської області, громадянина України, учня 8-го класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №6 м.Горішні Плавні, раніше не судимого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

22 лютого 2017 року близько 13 год. 00 хв., знаходячись у приміщенні роздягальні спортивного залу загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів №6 м.Горішні Плавні, розташованої по вул.Добровольського,65 у м.Горішні Плавні Полтавської області, неповнолітній ОСОБА_8 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, таємно викрав належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «BRAVIS A501 BRIGHT», вартістю 1447 грн., який неповнолітній син потерпілої ОСОБА_10 залишив на лавочці у роздягальні.

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_5 майнової шкоди на суму 1447 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що помітивши в роздягальні чужий сенсорний телефон, він вирішив його викрасти. ОСОБА_8 непомітно для оточуючих поклав телефон до кишені, а згодом відключив його та дістав з нього сімкарту. Декілька днів ОСОБА_8 використовував викрадений телефон для ігор, додому його не приносив, а прятав під меблями в приміщенні школи. Згодом зазначений телефон вилучили працівники поліції. У вчиненому ОСОБА_8 розкаявся та пояснив, що більше не буде вчиняти правопорушення.

Окрім показань обвинуваченого, вина неповнолітнього ОСОБА_8 у вчиненні згаданого злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпіла ОСОБА_5 показала в суді, що 22 лютого 2017 року її син ОСОБА_10 зателефонував їй з чужого номеру та повідомив про зникнення його телефону. Згодом телефон було повернуто. Потерпіла ОСОБА_5 обвинуваченого вибачила та прохала його не карати.

Відповідно до протоколу огляду від 17 травня 2017 року неповнолітній ОСОБА_8 видав співробітникам поліції мобільний телефон потерпілої марки «BRAVIS A501 BRIGHT», вартість якого згідно висновку експерта з оцінки майна становить 1447 грн.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, так як він вчинив таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_5 .

Захисник неповнолітнього обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні звернувся із клопотанням, в якому прохає з врахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та після вчинення злочину своїми діями та вчинками довів можливість подальшої бездоганної поведінки, у відповідності до ч.1 ст.105 КК України, звільнити ОСОБА_8 від покарання та застосувати до нього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 та його законний представник ОСОБА_6 клопотання захисника підтримали та прохали застосувати примусові заходи виховного характеру.

Прокурор ОСОБА_3 , проти застосування заходів виховного впливу не заперечувала, проте наголосила на тому, що передача неповнолітнього під нагляд матері буде недієвим заходом, так як відомості про стосунки матері та вітчима з неповнолітнім не дають змогу впевнитися в тому, що зазначені особи можуть здійснювати належний нагляд за неповнолітнім. Тому прокурор прохала застосувати до ОСОБА_8 заходи виховного характеру в виді застереження та обмеження дозвілля неповнолітнього, заборонивши йому протягом року залишати місце свого проживання у період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год.00 хв. наступного дня.

Потерпіла ОСОБА_5 та представник служби у справах дітей клопотання прокурора підтримали.

Виходячи із змісту ч.1 ст.105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.

Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст.105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до п.7 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру", передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2 ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.

Відповідно до вимог ст.12 КК України скоєний ОСОБА_8 злочин класифікується як злочин середньої тяжкості за ч.1 ст.185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 раніше не засуджувався, за місцем навчання характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього, судом не встановлено.

Із досудової доповіді органу пробації слідує, що поведінка обвинуваченого не становить небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_8 є можливим без ізоляції від суспільства із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Згідно наданих суду досудової доповіді органу пробації, характеристики за місцем навчання, психолого-педагогічної характеристики, мати неповнолітнього та його вітчим не в змозі забезпечити позитивний виховний вплив на ОСОБА_8 та постійний контроль за його поведінкою, що ОСОБА_6 і підтвердила в судовому засіданні, тому суд вважає неможливим передачу обвинуваченого під нагляд матері та вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю та вітчимом, зазначена сім`я була вимушена залишити попереднє місце проживання в зв`язку із бойовими діями в Луганській області.

Враховуючи, що злочин за яким обвинувачується ОСОБА_8 , відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, яка вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього, суд доходить висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_8 заходи виховного характеру в виді застереження та обмеження дозвілля неповнолітнього, заборонивши йому протягом року залишати місце свого проживання у період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год.00 хв. наступного дня.

Питання про речові докази судом вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

На підставі ч.1 ст.105 КК України, звільнити ОСОБА_8 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження його дозвілля, заборонивши ОСОБА_8 протягом року залишати місце свого проживання у період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год.00 хв. наступного дня.

Речовий доказ у справі: мобільний телефон «BRAVIS A501 BRIGHT» - залишити потерпілій ОСОБА_5 , як їй належний.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1