Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 16 березня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000242 за касаційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 .

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ОСОБА_6 , 31 січня 2016 року близько 11.40 год., керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Чехова в м. Мукачево порушив вимоги пунктів 10.1, 11.13, 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив виїзд автомобіля на тротуар де наїхав на потерпілу ОСОБА_7 , внаслідок чого їй було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2016 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає рішення суду про наявність достатніх підстав для звільнення від відбування засудженим покарання з встановленням іспитового строку не обґрунтованим належним чином. На думку прокурора за наявних у справі даних про особу засудженого, застосування положень ст. 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що апеляційний суд, переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, не дав належних відповідей на них та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 1 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, визнав свою вину у скоєному, частково відшкодував заподіяну потерпілій шкоду, за місцем проживання характеризувався посередньо.

Врахувавши всі наведені обставини в своїй сукупності, а також визнавши обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_6 покарання щире каяття, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора, який не погоджувався з призначеним засудженому покаранням, вказаний суд ретельно перевірив його доводи та обґрунтовано визнав їх безпідставними. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З призначеним ОСОБА_6 покаранням погоджується і суд касаційної інстанції, адже згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що призначене судом ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, в зв`язку з чим твердження прокурора про необхідність призначення більш суворого покарання визнає безпідставними.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б істотними та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваних судових рішень та задоволення касаційних вимог прокурора немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3