Номер провадження: 11-кп/785/366/17
Номер справи місцевого суду: 511/2311/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.04.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:
головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000853 від 24.06.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.12.2016 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Березівка Березівського району Одеської області, громадянка України, з середньою освітою, яка не працює, не заміжня, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судима;

визнана винною та засуджена за ч.2 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 (сім) років,-

встановив
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за скоєння злочину за наступних обставин:

23.06.2016 біля 16годині 15 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно з метою спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, кухонним ножем, який взяла зі столу в кімнаті домоволодіння, завдала 1 ножове проникаюче поранення у грудну клітку ОСОБА_9 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого у ліву плевральну порожнину колото-різане поранення стінки лівої плечоголовної вени (крупна магістральна судина) з масивним крововиливом (близько 2,5 літра крові) у вказану порожнину тіла. Через деякий час від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер.
Згідно висновку експерта № 40/70 від 26.06.2016року ОСОБА_9 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням магістральної судини, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Смерть ОСОБА_9 знаходиться у прямому причинному зв`язку із проникаючим колото-різаним пораненням лівої половини грудної клітки з ушкодженням лівої плечової вени й настала від гостро масивної крововтрати.
На вирок суду обвинуваченою ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій вона вказує, що вважає винесений відносно неї вирок несправедливим за своєю тяжкістю.

При цьому, обвинувачена зазначає, що умислу на спричинення тілесних пошкоджень потерпілому у неї не було.

Уточнивши доводи своєї апеляційної скарги, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, перекваліфікувати її дії, визнавши необережність таких дій та призначити їй більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої у повному обсязі та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої; дослідивши характеризуючі особу обвинуваченої дані; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України,вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 визнала себе винною в інкримінованому їй злочині частково та пояснила, що дійсно, 23.06.2016 року, вона, під час конфлікту, нанесла удар ножем в груди своєму співмешканцю ОСОБА_9 , однак наполягає на тому, що не бажала його смерті, а лише захищалась від його насильницьких дій, оскільки він схопив її за шию, почав душити та погрожував вбивством.

Однак провина обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення. яке їй інкримінують підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так з матеріалів провадження вбачається, що допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 показали суду, що вони, 23.06.2016 року, у складі медичної бригади «Швидкої допомоги» виїжджали на виклик в с. Широке, де оглянули потерпілого ОСОБА_9 , який скаржився на біль у грудях. При цьому вказали, що він знаходився у стані алкогольного сп`яніння та відмовився він госпіталізації до медичного закладу. При проведенні медичного огляду ОСОБА_9 , в останнього не було виявлено тілесних ушкоджень, а обвинувачена ОСОБА_7 , яка знаходилася поряд не повідомила їх про те, що нанесла потерпілому удар ножем, а вказала, що він впав на підлогу. Перед від`їздом вони сказали ОСОБА_7 щоб їх повідомили, якщо ОСОБА_9 стане гірше, однак ніхто не подзвонив, а пізніше стало відомо що він помер внаслідок ножового поранення.
Свідок ОСОБА_12 підтвердила в судовому засіданні факт конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який був в стані алкогольного сп`яніння, а також вказала, що пізніше бачила, як приїжджала «Швидка допомога» та як лікарі робили укол ОСОБА_9 , який відмовився він госпіталізації, а пізніше він помер.
Крім того, провина обвинуваченої ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, а саме:
- витягом з кримінального провадження за № 390000835, згідно якого від ОСОБА_7 надійшла заява про нанесення ОСОБА_9 ножового поранення невідомою особою, внаслідок якого настала його смерть (а.с. 52);
- карткою первинного обліку, згідно даних якої надійшло повідомлення він ОСОБА_7 смерті її співмешканець ОСОБА_9 , який зловживав спиртними напоями (а.с. 53);
- протоколом огляду домоволодіння в АДРЕСА_1 та фототаблицею до нього, під час якого було виявлено труп гр-на ОСОБА_9 з ножовим пораненням грудної клітки (а.с.55-59, 62-63);
- актом судово-медичного дослідження № 337 від 08.07.2016 року, а також висновками судово-медичних експертів № 342, 719, згідно яких на тілі ОСОБА_9 було зафіксовано поранення, яке спричинено ножем (а.с. 75-81, 83-86).
За таких обставин суд першої інстанції, допитавши обвинувачену ОСОБА_7 , свідків та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, які є в матеріалах справи дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 в інкримінованому їй злочині.
Згідно висновку судово-психіатричних експертів № 380 від 14.09.2016 року ОСОБА_7 психічним захворюванням не страдала і не страдає, здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Доводи обвинуваченої щодо ненавмисного спричинення потерпілому ОСОБА_9 удару ножем в грудну клітину спростовуються наданими нею особисто як в районному суді, так і в апеляційному суді поясненнями, з яких вбачається, що ножове поранення були спричинено останньою умисно, оскільки співмешканець ревнував її та при цьому, схопив її за шию висловлював погрози вбивством. Водночас, обвинувачена не вказала на вчинення ОСОБА_9 інших протиправних дій, які вказували на необхідність здійснення останньою захисту від посягань, в тому числі перебування її у стані необхідної оборони.
При цьому апеляційний суд вважає надані обвинуваченою пояснення достовірними та такими, які відповідають встановленим вироком районного суду фактичним обставинам вчиненого та з урахуванням поведінки обвинуваченої після вчиненого злочину, тобто не повідомлення медичним працівникам про нанесення нею ножового поранення, зазначені обставини свідчать про безпідставність посилань обвинуваченої на спричинення нею ножового поранення з необережності та необхідності кваліфікації цих дій за іншою статтею кримінального закону.
За таких обставин, твердження обвинуваченої щодо нанесення удару ножем в грудну клітину з необережності не може бути прийнято до уваги, оскільки нанесення цього удару ножем у життєво-важливий орган - грудну клітину, що призвело до настання смерті потерпілого, свідчить про умисність таких дій обвинуваченої.
Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, як умисне нанесення інший особі тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого настала смерть цієї особи.
Таким чином, посилання обвинуваченої на те, що, ОСОБА_7 ненавмисно спричинила потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження та не бажала його смерті не знайшли свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження і не можуть бути прийняті до уваги, так як були спростовані в суді першої інстанції показами свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.
Більш того, вказані доводи спростовуються тим фактом, що як обвинувачена, так і її захисник, не виявили бажання компенсувати, неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої і не реалізували свого права шляхом ініціювання клопотання про повторне дослідження доказів, що у відповідності до вимог ст.22, ч.3 ст.404 КПК України, фактично позбавляє апеляційний суд права самостійно ініціювати питання про повторне дослідження доказів у справі, під час апеляційного перегляду вироку районного суду.

При призначенні обвинуваченій покарання, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 65 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом першої інстанції у якості обставин, що пом`якшують покарання, було враховано те, що ОСОБА_7 щиро розкаялася у вчиненому нею кримінальному правопорушенні.
Також суд першої інстанції врахував заяву представника потерпілого ОСОБА_13 щодо покарання обвинуваченої на підставі закону, в зв`язку з чим обрав їй міру покарання у вигляді позбавлення волі.
Апеляційний суд також приймає до уваги, що злочин, скоєний обвинуваченою ОСОБА_7 , відноситься до категорії тяжких злочинів.
За таких обставин суд першої інстанції, враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання фактично у мінімальних межах санкції ст. 121 ч.1 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування вироку суду першої інстанції.
Інших порушень вимог кримінального процесуального та кримінального закону, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку районного суду, апеляційним судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.12.2016 року відносно ОСОБА_7 , засудженої за ст.121 ч.2 КК України до 7 років позбавлення волі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4