Єдиний унікальний номер 226/595/15-к
Номер провадження 11-кп/775/99/2017

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю

секретаря: ОСОБА_4

прокурора: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у місті Бахмуті Донецької області у відкритому судовому засіданні у приміщені апеляційного суду Донецької області апеляційні скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 15.09.2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за № 0000041 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Павлоград Дніпропетровської області, українки, громадянки України, має базову вищу освіту, не одружена, раніше судима:

09 червня 2003 року Кіровським районним судом м. Донецька за ст.309ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

24 лютого 2004року Калінінським районним судом м. Донецька за ст.ст.15 ч.2 - 185 ч.3, 185 ч.2,190, 70,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнилась 03.11.2006року після відбуття строку покарання,

11 жовтня 2007року Димитровським міським судоми за ст.185 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,

22 квітня 2008 року Димитровським міським судом за ст.190 ч.2, ст.71, ч.ч.1,2 до 3 років 9 місяців позбавлення волі, звільнилась 22.02.2012року за відбуттям покарання,

30 листопада 2012року Красноармійським міськрайонним судом за ст. 185ч.2 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі,

05 березня 2013року Димитровським міським судом за ст.ст.15 ч.3, 190 ч.2, 70 ч.4 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі,

12 липня 2013року Добропільським районним судом Донецької області за ст.ст.185ч.2,190ч.2,70 ч.1, ч.4 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі,

02 липня 2014 року Кіровським районним суду м. Донецька від за ч.2 ст.185,ч.3 ст.185,ч.1ст.353,ст.70,ч.ч.1,4 до 3 років позбавлення волі, звільнена від відбування покарання на підставі п. 2 «в» ст.4 Закону України «Про амністію у 2014році»,

08 квітня 2016року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст.185 ч.2, 190 ч.2, 70 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі, не працюючої, проживаючої в АДРЕСА_1 ,

яку визнано винною та призначено покарання: за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України 4 років позбавлення волі, вирішено питання про речові докази, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду першої інстанції 12 січня 2015 року о 17.00 годині обвинувачена ОСОБА_6 , будучи раніше судимою за корисливі злочини, прийшла до квартири АДРЕСА_2 , де мешкає пенсіонерка ОСОБА_8 , 1941 року народження, і діючи умисно, з корисливим наміром, направленим на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, маючи при собі заздалегідь підготовлені дві сувенірні купюри номіналом 200 гривень кожна та дві сувенірні купюри по 100 гривень кожна, видала себе за представника Пенсійного Фонду, який приніс їй дотацію до пенсії у розмірі 80 гривень. Ввівши ОСОБА_8 в оману та викликавши у неї впевненість у справжності своїх дій, ОСОБА_6 під приводом розміну купюр, сказавши, що інших грошей у неї немає, передала потерпілій ОСОБА_8 дві сувенірні купюри по 200 гривень та дві сувенірні купюри по 100 гривень, а потерпіла ОСОБА_8 , не помітивши на купюрах напису «це не гроші» і не зрозумівши, що ці купюри сувенірні, передала обвинуваченій ОСОБА_6 в якості здачі після розміну свої гроші в сумі 520 гривень купюрами 500 та 20 гривень. Заволодівши обманом грошима потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 520 гривень, обвинувачена ОСОБА_6 залишила її квартиру, спричинивши тим самим потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

29 січня 2015 року близько 12.00 години обвинувачена ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи навмисно, повторно, з корисливою метою, взяла з собою сувенірну купюру номіналом 200 гривень і прийшла до квартири пенсіонерки ОСОБА_9 , 1933 року народження, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , і видаючи себе за працівника поштового відділення, сказала ОСОБА_9 , що вона принесла їй дотацію до пенсії в розмірі 43 гривень і на підтвердження цього передала їй сувенірну купюру номіналом 200 гривень, викликавши у потерпілої впевненість у дійсності своїх намірів. Не зрозумівши, що купюра сувенірна та не помітивши на ній напису «це не гроші», потерпіла ОСОБА_9 передала обвинуваченій ОСОБА_6 в якості здачі 157 гривень, після чого ОСОБА_6 , заволодівши шляхом обману коштами ОСОБА_9 , залишила квартиру потерпілої, тим самим спричинивши їй матеріальну шкоду на суму 157 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати, оскільки інкримінований злочин не скоювала. На обґрунтування своїх вимог вказує, що в якосты свідків були допитані особи, які не були присутні під час скоєння злочину, а дізналися про обставини злочину зі слів. Свідок ОСОБА_10 не зазначила точної дати, коли бачила її біля будинку ОСОБА_11 . Також вказує, що сувенірні купюри 500 гривень, які були в неї найдені під час обшуку, знаходяться в загальному доступі, а сувенірні купюри 100 та 200 гривень їй підкинули робітники міліції. Також зазначає, що не проведена експертиза, на предмет того, що купюри сувенірні, а не підроблені. Звертає увагу, що зберігання сувенірів вдома, не є злочином.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, захисника, який підтримав доводи обвинуваченої та просив скасувати вирок, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін за таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_6 за ст.190 ч. 2 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Доводи обвинуваченої про її непричетність до інкримінованих злочинів не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки вина ОСОБА_6 підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме, показаннями свідка ОСОБА_12 , з яких вбачається, що в осені 2014 року до неї заходила жінка, яка представилась листоношею і принесла грошовий переказ її сусідам. Особисто знаючи листоношу, яка працює у відділенні зв`язку та той факт, що у сусідській квартирі ніхто не проживав, вона запідозрила зазначену жінку у брехні. Пізніше вона бачила її біля будинку і їй стало відомо, що ця жінка заходила до ОСОБА_9 , принесла їй якусь доплату до пенсії та дала тій сувенірні гроші, а остання віддала здачу справжніми грошима.

Свідок ОСОБА_13 в суді першої інстанції пояснила, що восени 2014 року виявила у своїй матері сувенірну купюру 200 гривень, яку та отримала від жінки, яка представилась соціальним працівником і принесла начебто грошову доплату у розмірі 43 гривні. Натомість мати, на вимогу вказаної жінки віддала решту справжніми грошима у розмірі 157 гривень.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснила, що вона є соціальним працівником. На її обслуговуванні знаходиться паралізована пенсіонерка ОСОБА_8 . Їй стало відомо, що до неї додому приходила жінка, яка назвалася працівником Пенсійного фонду і принесла їй доплату до пенсії. Коли пенсіонерка показала гроші, якими їй була видана ця «доплата», то вона виявила, що грошові купюри були сувенірними.

Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 є його матір`ю, яка є інвалідом. Він був присутній вдома, коли до них зайшла жінка, яка назвала себе представником Пенсійного фонду і повідомила, що принесла матері доплату до пенсії. Суті розмови між цією жінкою та матір`ю він не чув. Після уходу цієї жінки мати йому сказала, що їй принесли доплату до пенсії. Пізніше хтось із знайомих матері, які приходять її провідувати, після огляду грошові купюри, якими матері була надана ця «доплата», виявили, що то були не справжні гроші.

Показання вказаних свідків підтверджуються протоколом впізнання за фотознімками від 11.02.2015року та протоколом впізнання від 17.02.2015року, здійсненого з застосуванням засобів фотофіксації, де потерпіла ОСОБА_9 вказала на обвинувачену ОСОБА_6 як особу, яка 29.01.2015року шляхом обману заволоділа її коштами (арк.спр. 48-49,58-62 т.1); протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.02.2015 року свідок ОСОБА_12 також вказала на обвинувачену ОСОБА_6 як особу, яка, видавши себе за листоношу, говорила їй, що вона принесла грошову допомогу її померлій сусідці ОСОБА_16 та шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_9 (арк.спр. 44-45 т.1), протоколами пред`явлення особи для впізнання від 11.02.2015року, згідно якого свідок ОСОБА_15 та його мати потерпіла ОСОБА_8 за фотознімками впізнали обвинувачену ОСОБА_6 , як особу, яка під виглядом працівника Пенсійного фонду надала його матері сувенірні гроші, отримавши в якості решти справжні купюри.

Крім того, при огляді місця події 14.01.2015року в квартирі потерпілої ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4 співробітниками міліції було вилучено 2 купюри номіналом 200 гривень та 2 купюри номіналом 100 гривень (арк.спр. 9-10); при огляді місця події 09.02.2015року, за місцем проживання потерпілої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , було вилучено грошову купюру номіналом 200грн. з позначкою «це не гроші» (арк.спр. 34-36 т.1); при обшуку житла ОСОБА_6 24.02.2015року, було виявлено та вилучено 4 сувенірні купюри, серед яких 2 купюри номіналом 500грн., 1 купюра номіналом 100гривень та 1 купюра номіналом 200гривень ( арк.спр. 73-86 т.1).

Вказані докази, які були повно та неупереджено досліджені судом першої інстанції, на думку колегії суддів є допустимими, достовірними та належними, стикуються між собою та правильно покладені в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 .

Доводи обвинуваченої про не зазначення свідком ОСОБА_17 точної дати скоєння злочину не можуть бути покладені в обґрунтування її невинуватості, оскільки наявність вини ОСОБА_6 підтверджується і іншими доказами.

Доводи обвинуваченої про відсутність складу будь-якого злочину при зберіганні сувенірів у виді грошових купюр, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ОСОБА_6 саме за зберігання сувенірних грошей до кримінальної відповідальності не притягується. Натомість наявність у неї вказаних речей свідчить про її причетність до заволодіння майном потерпілих шляхом обману.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дослідження сувенірних купюр на предмет їх підроблення не стосуються пред`явленого обвинувачення.

Враховуючи викладені обставини та вимоги норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне, в порядку передбаченому ст.72 ч.5 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення на час апеляційного оскарження вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Димитрівського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року, у кримінальному провадженні, внесеному у ЄРДР за № 0000041відносно ОСОБА_6 за ст. 190ч.2 КК України залишити без змін.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України, зарахувати в строк відбування покарання термін перебування під вартою ОСОБА_6 з 08 квітня 2016 року по 02 березня 2017 року із розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді