Справа №1806/1-39/11 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/4/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року, якою кримінальна справа щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

мешканки м. Суми, раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, повернута прокурору Сумської місцевої прокуратури, для організації додаткового розслідування,

ВСТАНОВИЛА:
Органами досудового слідства ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що у травні 2008 року з метою збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно та повторно, зловживаючи довірою свого знайомого ОСОБА_10 , переконала його надати їй у борг грошові кошти у сумі 150000 грн., 6500 доларів США, що становила за встановленим Національним банком України курсом валют 32825 грн., 1800 Євро, що становила за встановленим Національним банком України курсом валют 14215 грн. 85 коп. на умовах того, що поверне їх через три місяці під 5 %, але насправді не збиралася цього робити. ОСОБА_8 заволодівши грошовими коштами на загальну суму 197076 грн. 85 коп., які належали ОСОБА_10 , обернула їх на власну користь, чим завдала потерпілому матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, оскільки зазначена сума більше ніж у шістсот разів перевищила неоподаткований мінімум доходів громадян, офіційно встановлений на час вчинення злочину.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року, кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, повернута прокурору Сумської місцевої прокуратури, для організації додаткового розслідування.

Повертаючи зазначену кримінальну справу на додаткове розслідування, суд в своїй постанові вказав, що під час проведення досудового слідства не були точно встановлені обставини події злочину. Фактично в основу обвинувачення ОСОБА_8 покладені лише показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , які в судовому засіданні підтверджують факт передачі коштів, інші прямі докази у справі відсутні. За таких обставин слідчий повинен був детально з`ясувати всі обставини передачі коштів, перевірити джерела походження коштів у ОСОБА_10 , а також перевірити джерела походження коштів у осіб, які давали кошти в борг ОСОБА_10 , з`ясувати витрати, які на той час несла ОСОБА_8 . З метою усунення неповноти досудового слідства, 04.08.2016 року судом була винесена ухвала в порядку ст. 315-1 КПК України (1960 року) про виконання слідчих дій, однак жодна слідча дія так проведена не була, що свідчить про неможливість усунення неповноти досудового слідства під час судового розгляду справи. Надані в судовому засіданні потерпілим документи про його доходи після 2008 року фактично не мають ніякого значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, інші документи не усувають неповноту досудового слідства, не встановлена особа ОСОБА_12 , для допиту його в судовому засіданні. Обвинувачення викладено не конкретно, в обвинувальному висновку не зазначено точну дату та взагалі час вчинення злочину, не вказано мотив злочину, при посиланні на письмові докази, не наведено їх короткий зміст та обставини, які вони доводять. В обвинувальному висновку зазначено, що ОСОБА_8 скоїла злочин одночасно і шляхом обману, і шляхом зловживання довірою, однак не розкрито, в чому саме проявився обман, а в чому зловживання.

У поданій апеляції прокурор ОСОБА_9 вважає постанову суду незаконною, відповідно просить її скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Стверджує, що сукупність наданих прокурором і досліджені судом докази прямо та безпосередньо вказують на доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні шахрайських дій по відношенні до ОСОБА_10 . Так були допитані: потерпілий ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Стороною захисту не надано жодних підтверджень, які б давали підстави сумніватися в правдивості показань вищезазначених осіб. Крім цього, в ході судового слідства потерпілим ОСОБА_10 надано ряд документів, що підтверджують факт придбання автомобіля в кредит; розмір доходів потерпілого в спірний період, місце його роботи. Питання походження джерела доходів у свідків, які давали кошти в борг потерпілому, не є предметом дослідження у справі. Скоєння ОСОБА_8 злочинних дій підтверджується матеріалами кримінальної справи: протоколом очних ставок між підсудною ОСОБА_8 і свідком ОСОБА_11 , потерпілим ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання. ОСОБА_8 здійснила шахрайство способом обману, який полягає в запевненні в своїй платоспроможності та обов`язковості повернення боргових коштів в оговорені сторонами терміни. За умови незміни прокурором обвинувачення в суді, відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року, суд при ухваленні судового рішення вправі визначитись з класифікацією та обсягом обвинувачення, яке не погіршує становище підсудного. Судом наперед вирішено питання про достовірність показів потерпілого та переваги одних доказів перед іншими.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченої та її захисника, які вважали постанову суду законною, думку прокурора, яка підтримала подану апеляцію, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає за необхідне залишити її без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.281 КПК України (1960 р.) повернення справи на додаткове розслідування з стадії судового розгляду допускається лише тоді, коли неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

Зі змісту п.9 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", досудове слідство визнається неповним, якщо під час його провадження всупереч вимогам ст.ст. 22,64 КПК України (1960 р.) не були досліджені або були поверхово чи однобічно досліджені обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема, не були допитані певні особи, не витребувані і не досліджені документи, речові та інші докази для підтвердження чи спростування таких обставин, коли необхідність дослідження тієї чи іншої обставини випливало з нових даних, установлених при судовому розгляді.

Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику і допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст.315-1 КПК України (1960 р.), вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів.

Як вбачаєть з кримінальної справи, 04 серпня 2016 року судом була винесена ухвала в порядку ст. 315-1 КПК України (1960 р.) про виконання слідчих дій, які після спливу достатнього проміжку часу, не були виконані. Надані потерпілим ОСОБА_10 документи, що підтверджують факт придбання автомобіля в кредит, розмір доходів потерпілого в спірний період, місце його роботи, та на які посилається прокурор у поданій апеляції, не забезпечують повноту досудового слідства, перевірку та уточнення фактичних даних, одержаних у ході судового слідства.

Судом наведено переконливі, з точки зору кримінально-процесуального закону, доводи про неможливість розгляду справи без повернення її на додаткове розслідування за наявними доказами надані органами досудового слідства. Використано всі процесуальні можливості для розгляду справи по суті, що вбачається з постанови суду.

Мотивуючи підстави направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, суд визнав недостатніми докази по справі, а тому висновки суду за таких мотивів про неповноту досудового слідства як підставу для повернення справи на додаткове розслідування є обґрунтованими.

Вірним також є висновок суду, про те, що обвинувальний висновок складений в порушення вимог ст.223 КПК України (1960 р.). У супереч даної норми КПК України (1960 р.) в описовій частині обвинувального висновку не конкретизовано час злочину, із зазначенням календарної дати та години. Також не наведено короткого змісту кожного доказу, оскільки вони є фактичними даними, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд установлюють наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, що повинно бути розкрито у обвинувальному висновку.

Із огляду на викладене, колегія суддів вважає, що постанова суду, якою кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування прокурору для проведення додаткового розслідування, є законною та обґрунтованою, а тому підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України ( 1960 року), п.п. 11, 15 ХI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 23 листопада 2016 року, якою кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч.4 ст. 190 КК України направлена прокурору Сумської місцевої прокуратури для організації додаткового розслідування, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5