Справа № 363/457/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/485/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 55 10.05.2017

УХВАЛА
Іменем України
10 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого-судді - ОСОБА_2

суддів- - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000092за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року,якою обвинувальний акт відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, не одруженого, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, призваного Прилуцько-Варвинським ОРВК Чернігівської області, солдата, стрільця 10 навчальної роти навчального збору військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК Україниповернуто прокурору для усунення недоліків,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 рокуза результатами підготовчого судового засідання обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000092за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених порушень.

Своє рішення про повернення обвинувального акту суд мотивував тим що, в обвинувальному акті стверджується, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, що є тотожнім визнанню його винуватим до ухвалення судом обвинувального вироку.
Також у долученому до обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутнє посилання на таку процесуальну дію, як повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_9 ; долучення у якості доказів матеріалів службового розслідування, наказів та документів, які свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 взагалі є військовослужбовцем.
Вказує і на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам законодавства, а саме не затверджений прокурором.
Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 рокускасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обрати ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Вказує на те, що прокурором у обвинувальному акті сформульоване обвинувачення, згідно ст. 291 КПК України, у якому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а не визнано винним обвинуваченого як вважає суд.

Посилається і на те, що в обвинувальному акті чітко сформульоване обвинувачення, зазначена форма вини, обставини вчинення злочину, час та місце його вчинення.

Вказує, що твердження суду щодо долучення до обвинувального акту у якості доказів матеріалів службового розслідування, наказів та документів, які свідчать про те, що обвинувачений взагалі є військовослужбовцем, суперечить вимогам КПК та є неприпустимим.

Посилається на те, що суд, вирішуючи питання щодо призначення судового розгляду за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, в порушення ст. 314, 342-345 КПК України, вийшов за межі підготовчого судового засідання та почав досліджувати докази, тобто діяв не у спосіб визначений законом, що суперечить вимогам ст. 19 Конституції України.

Вказує і те, що судом не було враховано, що обвинувачений переховувався від органів досудового розслідування, та був затриманий в порядку ст. 191 КПК України.

Посилається на те, що своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_7 не визнає, на даний час у судовому засіданні не допитані свідки вчинення кримінального правопорушення. З урахуванням цих обставин є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності, введення суду в оману, здатен впливати на свідків, що є неприпустимим.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу прокурора відхилити, а ухвалу районного суду залишити без змін.

Вказує, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджені матеріалами даної справи та істотні порушення процесуального характеру унеможливили призначити справу до розгляду.

Посилається на те, що ОСОБА_7 дійсно не визнає своєї вини, так як підозра є необґрунтованою та це право ОСОБА_7 , яке не може бути обмежене.

Вказує і те, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування містять істотні порушення, які не можуть бути усунені судом.

Також посилається і на те, що стороною обвинувачення не наведено жодного обґрунтованого ризику щодо продовження строку тримання під вартою.

Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України суд повертає обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК.

Вимоги до обвинувального акту викладені у ст. 291 КПК України.

За змістом ухвали суду першої інстанції при складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000092 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КПК України, були порушені вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Окрім того, обвинувальний акт не затверджений прокурором, чим порушені вимоги ч.1 ст. 291 КПК. Судом першої інстанції вказано на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, які проявились у невнесенні до цього реєстру даних щодо повідомлення ОСОБА_7 про підозру, про закінчення досудового розслідування, долучення у якості доказів матеріалів службового розслідування, наказів та документів, які би свідчили про те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем.

Однак такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону, зроблені внаслідок невірного застосування діючого законодавства і погодитись із ними не можливо.

Так, не обґрунтованими є висновки суду щодо не дотримання при складанні обвинувального акту положень п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт містить викладення фактичних обставин вчинення злочину, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому діяння із посиланням на статтю та відповідну частину статті Особливої частини Кримінального кодексу України та формулювання обвинувачення. Посилання суду на порушення принципу презумпції невинуватості, яке проявилось у тому, що прокурором у обвинуваченні зазначено те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України не ґрунтується на вимогах закону. Так, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що застосування прокурором словосполучення «вчинив злочин» було здійснено не у контексті визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, що відноситься до виключної компетенції суду, а в контексті висунення йому обвинувачення. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, передбаченому КПК України. Таким чином необхідність застосування словосполучення «вчинив злочин» при формулюванні обвинувачення у вчиненні діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у випадку ОСОБА_7 злочину) вбачається із змісту зазначеної вище норми закону. Ця обставина вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції про порушення принципу невинуватості при формулюванні ОСОБА_7 обвинувачення та в цілому про недотримання положень п.5 ч.2 ст. 291 КПК України при складанні щодо нього обвинувального акту.

Не ґрунтуються на вимогах закону також і посилання суду на не затвердження обвинувального акту прокурором. Так, відповідно до положень ч.1 ст. 291 КПК України прокурором затверджується обвинувальний акт складений слідчим. Будь-якого затвердження обвинувального акта, складеного прокурором, закон не вимагає. Суд при цьому не звернув уваги на те, що затвердження прокурором обвинувального акта, який складений слідчим, є формою реалізації процесуального керівництва прокурором досудовим розслідуванням, що виключає необхідність затвердження обвинувального акта, складеного самим прокурором. Затвердження такого обвинувального акта керівником прокуратури чи прокурором прокуратури вищого рівня законом не передбачено.

На думку колегії суддів, ті недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування, які зазначені судом в ухвалі, не дають підстав для повернення обвинувального акту. Ці недоліки не впливають на можливість судового розгляду, можуть бути усунуті в його ході чи враховані при ухваленні судового рішення.

Надання із обвинувальним актом будь-яких доказів прямо заборонено законом, що вказує на необґрунтованість висновків суду першої інстанції у цій частині.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що обвинувальний акт був повернутий прокурору необґрунтовано, висновки суду у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим ухвала Вишгородського районного суду від 15 березня 2017 року в частині повернення обвинувального акту підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню.

Поряд із цим такими, які не ґрунтуються на вимогах закону є вимоги апеляційної скарги про необхідність обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Висновки суду у цій частині ґрунтуються на вимогах закону і є належним чином мотивованими. Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України може запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із покладенням на обвинуваченого частини обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України. Апеляційна скарга не містить доводів того, що станом на час надходження до суду обвинувального акту виникли додаткові ризики, що могло стати підставою для продовження щодо ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у ви ді тримання під вартою. У зв`язку з цим апеляційна скарга в частині обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не підлягає до задоволення, а ухвалу в цій частині колегія суддів залишає без змін.

У зв`язку із закінченням строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за необхідне продовжити дію цих обов`язків, оскільки лише при наявності цих обов`язків може бути досягнуто мети, визначеної у ч.1 ст. 177 КПК України за допомогою запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 15 березня 2017 року якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000092за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків - скасувати.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000092за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України повернути до Вишгородського районного суду Київської області для виконання вимог ст. ст. 314- 316 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання залишити без змін, продовживши термін дії обов`язків, покладених судом на 60 днів.

Судді:
_______________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4