Справа № 755/2546/15-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , 1978 року народження, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , 1978 року народження у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні було розглянуто питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 .
Прокурор просила продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого у межах 60- ти діб, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні.
Захисник обвинуваченого заперечував проти продовження строків тримання під вартою обвинуваченому та в свою чергу заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного.
Органами досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачуються, у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років.
Аналізуючи посилання захисника обвинуваченого, викладені в клопотанні, у тому числі на те, що вина ОСОБА_5 грунтується на припущеннях, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Також, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, суд, враховуючи те, що слідчим суддею було встановлено при обранні запобіжного заходу, що ОСОБА_5 об`єктивно підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та, на цей час, дане судове рішення слідчого судді є чиним, не піддаючи останнє сумніву та не порушуючи принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, вважає, що у цій справі, об`єктивні обставини встановлені слідчим суддею та, на цей час, не спростовані в ході судового розгляду, враховуючи не проведення, на цьому етапі, допиту всіх свідків, та не дослідження матеріалів, свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що він міг вчинити дані правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу сторони захисту на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України.

При цьому, додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б не були відомими слідчому судді при обранні запобіжного заходу надано не було, як на момент обрання цього запобіжного заходу, так і на на цей час, він має ті ж самі анкетні та характеризуючі його особистість дані.

За таких умов, суд вважає за доцільне, на цьому етапі розгляду справи, у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну міри запобіжного заходу відмовити, оскільки викладені в ньому підстави та докази, які їх підверджують (тільки усні пояснення обвинуваченого та захисника), не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України), тобто останнє є сумнінвим за свою суттю.

В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обгрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики, зокрема можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілого та свідків, є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому у межах 60 - ти діб, а саме по 10.03.2016 року включно.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 176-178, 183, 199, 331 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Продовжити застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , 1978 року народження у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області до 10 березня 2016 року ( включно ).

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Київського СІЗО Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя